ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2020 р. Справа№ 911/658/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пономаренка Є.Ю.

за участі секретаря - Бовсуновської Ю.В.

розглянувши апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Заворичі" на рішення Господарського суду Київської області (суддя Антонова В.М.) від 30.06.2020 (повний текст складено 09.07.2020) у справі №911/658/20

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець"

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Заворичі"

про стягнення 406164,61 грн

та за зустрічним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Заворичі"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець"

про стягнення 582829,13 грн,

за участі представників згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець" подало до господарського суду позов до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Заворичі" про стягнення 406164,61 грн попередньої оплати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що на виконання умов договору складського зберігання № 5 від 15.10.2019 здійснив попередню оплату на суму 1600000,00 грн в рахунок надання відповідачем послуг по зберіганню продукції зернових та зернобобових врожаю 2019 року, виконанню інших платних робіт по сушінню, очищенню тощо, необхідних для запобігання псуванню і втраті якості зерна, однак відповідач здійснив неповний договірний обсяг робіт лише на суму 843930,92 грн, заборгувавши позивачу 756069,08 грн. На частину коштів у сумі 349904,47 грн позивачем було відступлено право вимоги третій особі ТОВ "Агро-Регіон Борзна". Таким чином, після відступлення права вимоги сума заборгованості відповідача перед позивачем по поверненню грошових коштів (авансу) склала 406164,61 грн.

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Заворичі" звернулось до Господарського суду Київської області з зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець" про стягнення 582829,13 грн збитків.

В обґрунтування зустрічного позову відповідач посилається на те, що внаслідок недобросовісної поведінки позивача у вигляді завантаження у транспортну систему елеватора неякісного зерна в частині невідповідності його ДСТУ 4523:2006, з наявними недопустимими домішками, елеватору було завдано шкоди у вигляді витрат на ремонт пошкодженого, зіпсованого обладнання, вартості додаткових робіт з очищення зерна, а також вартості простою елеватора в розмірі 582829,13 грн, які складаються з наступного: 406910,00 грн вартість ковшового елеватора Е100, 16471,69 грн вартість ремонтних робіт, 159361,04 грн простій елеватора та 86,40 грн витрати на додаткове очищення товару.

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.06.2020 у справі №911/658/20 первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Заворичі" про стягнення 406164,61 грн попередньої оплати задоволено. Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Заворичі" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець" 406164,61 грн попередньої оплати та 6092,47 грн судового збору. У задоволенні зустрічного позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Заворичі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець" про стягнення 582829,13 грн збитків відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не заперечували факту незберігання зерна поклажодавця на зерновому складі станом на 01.11.2019, тоді як в процесі виконання умов договору поклажодавцем було надлишково перераховано на рахунок зернового складу грошові кошти (аванс) у сумі 756069,08 грн, що перевищує вартість наданих зерновим складом послуг по його обробці та зберіганню. До того ж, поклажодавцем було додано до справи документи, які підтверджують, що частину коштів у сумі 349904,47 грн поклажодавцем було відступлено ТОВ "Агро-Регіон Борзна", з огляду на що, після відступлення права вимоги сума заборгованості зернового складу перед поклажодавцем по поверненню надлишково сплачених грошових коштів (авансу) склала 406164,61 грн.

Оскільки повернення авансу є грошовим зобов`язанням зернового складу та те, що в частині проведення остаточних фінансових розрахунків договір складського зберігання № 5 від 15.10.2019 діє до повного їх завершення, суд дійшов висновку про правомірність заявлених поклажодавцем вимог до зернового складу про повернення йому суми передоплати у розмірі 406164,61 грн, сплаченої на підставі укладеного договору, і можливість повернення цієї суми, перерахованої в період дії договору, не ставиться в залежність від часу повернення зерна поклажодавцю зі зберігання, тобто не набуває характеру бездоговірного зобов`язання.

В задоволенні вимог за зустрічним позовом суд першої інстанції відмовив з огляду на те, що зерновим складом не надано суду належних доказів, що витрати, понесені ним на ремонт обладнання елеватора є збитками, спричиненими діями саме поклажодавця та не доведено у встановленому порядку факту виникнення у поклажодавця обов`язку по їх відшкодуванню, що є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Заворичі" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні вимог первісного позову та задоволення вимог за зустрічним позовом. Крім того, апелянт просив суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення.

Апеляційна скарга в частині первісного позову обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа. Незважаючи на те, що відповідачем заперечувався факт видачі складського документу на зерно, в судовому засіданні суд не дослідив вказані обставини, що свідчить про неповне з`ясування обставин справи. Судом помилково враховано позицію позивача, який вважає, що сума переплати за договором є авансом. Рахунки № 1 від 15.10.2019, № 3 від 16.10.2019 не містять зазначення щодо визначення призначення платежу як авансу. При цьому, посилання на п. 4.2. договору як на необхідність попередньої оплати є неправильними, оскільки вказаний пункт стосується виключно послуг з відвантаження зерна, проте не стосується інших послуг зернового складу. Таким чином, враховуючи відсутність поставок зерна після 01.11.2019 та, як наслідок, припинення дії договору, предметом спору має бути стягнення безпідставно отриманих коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України. Крім того, судом першої інстанції безпідставно в якості доказу враховано договір про відступлення права вимоги від 12.12.2019 на суму 349904,47 грн на користь ТОВ «Агро-Регіон Борзна». На думку апелянта, відступлення права вимоги можливе виключно в разі наявності заборгованості, тоді як кошти набуті відповідачем за договором, внаслідок його припинення, є безпідставно набутими коштами, що має своїм наслідком недійсність такого договору.

Щодо відмови у задоволенні зустрічного позову, то скаржник вважає необґрунтованим висновок суду про недоведеність вини поклажодавця в пошкодженні обладнання зернового складу. Судом не надано належної оцінки доказам та поясненням зернового складу, які дають можливість встановити обставини щодо фактичного процесу вивантаження поставленого на зерновий склад зерна, процес відбору зразків, технічні характеристики такого обладнання. Суд критично оцінив факт підписання водієм автотранспорту поклажодавця Акту виявлення домішок у зерні на тій підставі, що до справи не додано письмових пояснень цієї особи, при цьому не навів обґрунтування щодо їх необхідності. Судом першої інстанції належним чином не проаналізовано зміст аналізних карток. Безпідставним та необґрунтованим є висновок суду про необхідність подання бухгалтерської та іншої документації, яка б підтверджувала кількість коштів, витрачених зерновим складом для проведення розрахунків слюсарів, тоді як зерновим складом детальний розрахунок вартості завданих збитків, який складається з втрат внаслідок простою, вартості пошкодженого обладнання, вартості ремонтних робіт та витрат на очищення зерна. При цьому судом не взято до уваги документів, наданих на підтвердження вартості пошкодженого обладнання: митна декларація та інвойс, пояснення зернового складу.

18.08.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Пашкіна С.А., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 24.09.2020.

14.09.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача за первісним позовом в якому він заперечував проти задоволення апеляційної скарги, та зазначав, що між сторонами не існувало спору щодо надання зерновим складом послуг із зберігання зерна, як не заперечувалась дійсність правочину, тоді як факт наявності або відсутності складського документу на впливає на правомірність правочину. Враховуючи положення п. 7.3. договору, суд першої інстанції обґрунтованого відхилив твердження відповідача про те, що в даному випадку мають місце правовідносини з повернення безпідставно отриманих коштів відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України. Заперечення апелянта щодо зустрічного позову є його суб`єктивною оцінкою, не підтвердженою жодними доказами.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020, у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Кропивної Л.В. та Пашкіної С.А., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 22.09.2020 у справі №911/658/20, у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Кропивної Л.В. та Пашкіної С.А., визначено колегію суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Калатай Н.Ф., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2020 прийнято апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Заворичі" на рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2020 у справі №911/658/20 до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Калатай Н.Ф., Пономаренко Є.Ю.

В судовому засіданні 24.09.2019 колегією суддів оголошено ухвалу про відкладення розгляду справи на 22.10.2020.

22.10.2020 представником позивача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з поданням клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та для визначення правової позиції представника, оскільки договір про надання правової допомоги укладено у день проведення судового засідання.

Крім того СТОВ "Заворичі" подано клопотання про призначення комплексної судової експертизи, на вирішення якого поставити питання щодо того, чи відповідало зерно кукурудзи вимогам стандартів та технічних умов, чи містили партії зерна інші матеріали, продукти, домішки, чи могли такі домішки призвести до пошкодження елеватора, який розмір матеріальний шкоди, яка вартість ремонтних робіт тощо.

В судовому засіданні 22.10.2020 колегією суддів оголошено ухвалу про відкладення розгляду справи на 29.10.2020.

28.10.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець" щодо клопотання про призначення експертизи у справі, в якому останнє зазначало, що вся кількість зерна була відвантажена зі складу ще в жовтні 2019 року, а обладнання на момент розгляду справи замінено та відремонтовано, тож здійснити заявлене експертне дослідження неможливо.

В судовому засіданні 29.10.2020 колегія суддів заслухавши представників сторін, відмовила у задоволення клопотання про призначення експертизи, з огляду на те, що проведення останньої не є можливим з огляду, на відсутність предметів дослідження.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, заслухавши представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

15.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець" (поклажодавець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Заворичі" (зерновий склад) укладено договір складського зберігання № 5, за умовами п. 1.1 якого поклажодавець передає, а зерновий склад приймає на зберігання продукцію зернових та зернобобових (надалі - зерно) врожаю 2019 року та здійснює інші платні роботи (сушіння, очищення та інші роботи, необхідні для запобігання псуванню і втрат якості зерна), з подальшим поверненням (відвантаженням) зерна поклажодавцю на умовах, визначених цим договором, а поклажодавець сплачує вартість наданих зерновим складом послуг та робіт.

Відповідно до п. 1.2 договору фактична кількість, вид, якість зерна, яке приймається на зберігання визначається при надходженні за результатами зважування зерна на вагах зернового складу та за результатами аналізів якості, проведеними виробничою лабораторією, що підтверджується реєстрами ТТН або актами приймання-передачі.

Пунктами 2.1, 2.2 та 2.5 договору сторони погодили вимоги щодо якості зерна, переданого на зберігання.

Так, якість зерна має бути не гіршою, ніж це дозволяє обмежувальні кондиції держстандартів (ДСТУ 3768:2019 Пшениця. Технічні умови, ДСТУ 3769-98 Ячмінь. Технічні умови, ДСТУ 4522:2006 Жито. Технічні умови, ДСТУ 4963:2008 Овес. Технічні умови, ДСТУ 4525:2006 Кукурудза, ДСТУ 4523:2006 Горох. Технічні умови, ін.)

Зерно, яке передається на зберігання, повинно бути без живих шкідників і карантинних об`єктів.

З метою стійкого зберігання зерна зерновий склад має право довести вологість і сміттєву домішку зерна до наступних граничних показників: Кукурудза, Пшениця м`яка (1-3 клас), Пшениця м`яка (4 клас) - волога не більше 14%, сміттєва домішка не більше 2%; Ячмінь - волога не більше 13,5%, сміттєва домішка не більше 2%.

Згідно з п. 2.4 договору поклажодавець на підставі акту очищення-сушіння зернового складу зобов`язаний оплатити передбачені п. 1.1 договору роботи, які були здійснені зерновим складом для приведення зерна у відповідність до показників, передбачених п. 2.5 договору, які забезпечують тривале стійке зберігання зерна. Вартість робіт визначається в залежності від фактичної кількості зерна, прийнятого на зберігання, відповідно до тарифів, які зазначені у додатку № 1 до договору.

На поклажодавця покладаються витрати в розмірі різниці між фактичною кількістю переданого та кількістю отриманого зі зберігання зерна, яка виникла в результаті дій, направлених на доробку (очищення, сушку, природні втрати) для тривалого стійкого зберігання зерна, і оформлені зерновим складом актом-розрахунком, один екземпляр якого надається поклажодавцеві, при цьому відпуск зерна поклажодавцю або його відвантаження за дорученням поклажодавця проводиться з врахуванням фактичних показників якості, сформованих відповідно до загальної партії зерна, що знаходиться на зберіганні, по вологості і сміттєвій домішці та враховуючи природні втрати за термін зберігання і нормативні втрати під час відпуску (відвантаження), що відображається в даному акту-розрахунку.

У разі виникнення спорів щодо якості зерна поклажодавець має право провести незалежну перевірку якості зерна за власний рахунок (п. 2.3 договору).

У відповідності до п. 7.1 договору визначено, що строк зберігання зерна встановлюється з моменту надходження зерна або переоформлення зерна на поклажодавця та закінчується 31 травня 2020.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що оплата поклажодавцем вартості отриманих послуг (робіт) проводиться у грошовому виразі впродовж 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання ним копії рахунків від зернового складу по електронній пошті, але у будь-якому випадку не пізніше дня отримання оригіналу такого рахунку, при цьому день отримання рахунку визначається відповідними повноважними документами або підписом поклажодавця про отримання рахунку.

Згідно з п. 4.2 договору за послугу з відвантаження зерна поклажодавець перераховує зерновому складу передплату відповідно до виставленого зерновим складом рахунку.

Приписами п. 7.3 договору унормовано, що даний договір діє з моменту підписання до закінчення зберігання зерна поклажодавця у зернового складу або до укладення договору складського зберігання зерна на наступний маркетинговий рік, а по відношенню до фінансових розрахунків - до повного їх завершення.

Договір може бути продовжено на новий строк, про що складається та підписується сторонами додаткова угода, яка є невід`ємною частиною договору (п. 7.4 договору).

Відповідно до п. 8.8 договору будь-які зміни та доповнення до договору відображаються в додатковій угоді, яка є його невід`ємною частиною та вступає в силу з моменту її підписання.

15.10.2019 між сторонами було підписано додаток № 1 до договору, згідно з яким було визначено тарифи на послуги зернового складу, які діють з 01.07.2019, а додатковою угодою до договору № 5 від 15.10.2019 сторони внести зміни до положень додатку № 1 до договору щодо встановлення нових тарифів на послуги зернового складу.

На виконання умов договору зерновим складом було виставлено поклажодавцю два рахунки на оплату послуг щодо складування та зберігання зерна: № 1 від 15.10.2019 на суму 100000,00 грн та № 3 від 16.10.2019 на суму 1500000,00 грн. Поклажодавець вказує, що рахунки на попередню оплату послуг були розраховані зерновим складом виходячи з договірного обсягу передання зерновому складу для короткотривалого зберігання та здійснення сушіння та відвантаження партій зерна кукурудзи 7000 т (+/- 10%) (умови обсягу відповідно до додаткової угоди до договору № 5 від 15.10.2019).

На підставі платіжних доручень № 1525 від 15.10.2019 на суму 100000,00 грн та №1540 від 17.10.2019 на суму 1500000,00 грн поклажодавцем повністю перераховано на рахунок зернового складу як передоплату за послуги щодо складування та зберігання зерна грошові кошти загалом у розмірі 1600000,00 грн.

Відповідно до пояснень поклажодавця, зерновим складом було оформлено два акти здачі-приймання на один і той же об`єм і суму наданих послуг у розмірі 843930,92 грн, а саме № 18 від 31.10.2019 та № 10 від 01.11.2019.

За твердженням поклажодавця, акт надання послуг № 18 від 31.10.2019 є переробленим актом здачі-приймання робіт № 10 від 01.11.2019, який був датований невірним числом, оскільки послуги були надані зерновим складом у жовтні 2019 року, а першочергово акт зробили листопадом 2019 року. Оскільки акт надання послуг № 18 від 31.10.2019 має бути під номером 10 та повинен містити ідентичну інформацію, що є в акті здачі-приймання робіт № 10 від 01.11.2019, в тому числі щодо місця його складання, однак остання у акті № 18 від 31.10.2019 не відображена, поклажодавець підписав акт № 18 від 31.10.2019 із зауваженнями та повторно зауваження до вказаного акту виклав у оформленому до зернового складу листі від 03.03.2020 вих. № 0303/2020-01.

Позивач зазначає, що зерновий склад прийняв від поклажодавця неповний обсяг зерна, що був передбачений договором.

Листом від 18.11.2019, який був направлений зерновому складу по електронній пошті, поклажодавець звернувся з проханням повернути надлишково перераховані кошти у сумі 756069,08 грн за послуги щодо складування та зберігання зерна, оплачені по договору згідно з рахунку № 3 від 16.10.2019.

В подальшому між поклажодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Борзна" укладено договір про часткове відступлення права вимоги від 12.12.2019, відповідно до умов якого поклажодавець відступив новому кредитору право вимоги до зернового складу по поверненню частини авансового платежу по договору на суму 349904,47 грн.

18.12.2019 поклажодавець засобами поштового зв`язку повідомив зерновий склад листом від 13.12.2019 про договір про часткове відступлення права вимоги від 12.12.2019. Відповідно до даних, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, зерновий склад отримав надісланий поклажодавцем лист 20.12.2019.

24.12.2019 поклажодавець шляхом направлення на електронну пошту листа від 24.12.2019, а 20.02.2020 та 03.03.2020 шляхом направлення засобами поштового зв`язку вимог, повторно звернувся до зернового складу з проханням про повернення надлишково перерахованих коштів у сумі 756069,08 грн за послуги щодо складування та зберігання зерна, оплачені по договору згідно з рахунку № 3 від 16.10.2019.

Разом з надісланими листами та вимогами, поклажодавець направив зерновому складу і акти звіряння взаємних розрахунків по договору на суму сальдо у розмірі 406164,61 грн, з урахуванням суми, відступленої Товариству з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Борзна" відповідно до договору про часткове відступлення права вимоги від 12.12.2019. Зерновий склад вказані вимоги отримав, проте залишив їх без відповіді та задоволення, а акт звіряння взаємних розрахунків, наданий поклажодавцем, не підписав, надавши свій з погодженою сумою сальдо у розмірі 756069,08 грн.

Відмова зернового складу від виконання своїх грошових зобов`язань по поверненню поклажодавцю 406164,61 грн надлишково перерахованих коштів у вигляді попередньої оплати за послуги по складуванню та зберіганню зерна, оплачені по договору згідно з рахунку № 3 від 16.10.2019, стала підставою для звернення поклажодавця до суду з первісним позовом про стягнення зазначених коштів із зернового складу.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт надлишкового перерахування поклажодавцем на рахунок зернового складу грошових коштів (авансу) у сумі 756069,08 грн, що перевищує вартість наданих зерновим складом послуг по його обробці та зберіганню, та враховуючи, що поклажодавцем подано докази, які підтверджують, що частину вимог на суму грошових коштів у сумі 349904,47 грн поклажодавцем відступлено ТОВ "Агро-Регіон Борзна", суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог про повернення надлишково сплачених грошових коштів (авансу) в рахунок наданих не в повному обсязі послуг у сумі 406164,61 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

До регулювання спірних правовідносин, що випливають зі зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. Правовідносини між власниками зерна та суб`єктами зберігання зерна регулюються також Законом України "Про зерно та ринок зерна в Україні".

Зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (ч. ч. 3 та 4 ст. 294 ГК України).

Згідно зі ст. 936 ЦК України унормовано, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст. 957 ЦК України за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом.

Статтею 26 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено, що договір складського зберігання зерна є публічним договором, за яким зерновий склад зобов`язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб`єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.

Згідно з п. п. 10, 24, 27 ст. 1 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні", зберігання зерна - це комплекс заходів, що включають приймання, доробку, зберігання і відвантаження зерна; складські документи на зерно - це товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов`язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа. Якість зерна та продуктів його переробки - сукупність споживчих властивостей зерна та продуктів його переробки, які відповідають вимогам державних стандартів, технічних умов, фітосанітарних і ветеринарно-санітарних норм та інших нормативних документів.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах.

При прийманні зерна на зберігання зерновий склад зобов`язаний здійснити аналіз його якості.

Зерновий склад зобов`язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання.

За приписами статті 27 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні", зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна.

Поклажодавець зерна зобов`язаний забрати зерно у зернового складу після закінчення строку зберігання зерна. Зерновий склад зобов`язаний письмово за сім днів до закінчення строку зберігання зерна попередити поклажодавця зерна про закінчення строку зберігання зерна та запропонувати термін витребування зерна (ч. ч. 1, 2 ст. 31 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні").

Чинність договору сторонами визначено згідно з п. 7.3 договору, а саме в частині надання послуг по зберіганню майна - до закінчення зберігання зерна поклажодавця у зернового складу або до укладення договору складського зберігання зерна на наступний маркетинговий рік, а в частині проведення остаточних фінансових розрахунків по договору - до повного їх завершення.

Сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи той факт, що станом на 01.11.2019 зерно поклажодавця на зерновому складі не зберігалось та що в процесі виконання умов договору поклажодавцем було перераховано на рахунок зернового складу грошові кошти у сумі 756069,08 грн, що перевищує вартість наданих зерновим складом послуг по його обробці та зберіганню.

Заперечення апелянта про те, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа, тоді як незважаючи на те, що відповідачем заперечувався факт видачі складського документу на зерно, в судовому засіданні суд не дослідив вказані обставини, що свідчить про неповне з`ясування обставин справи, колегією суддів відхиляються, оскільки сам факт наявності зазначеного недоліку не спростовує факту укладеності правочину, враховуючи що сторонами виконувались його умови.

Твердження апелянта про те, що сума переплати за договором не є авансом, оскільки Рахунки № 1 від 15.10.2019, № 3 від 16.10.2019 не містять зазначення щодо визначення призначення платежу як авансу є безпідставними, оскільки будь-яка грошова сума (за виключенням сум, які мають забезпечувальний характер), що перераховується згідно з договором, наперед, у рахунок майбутніх розрахунків за договором - є авансом.

Твердження про те, що внаслідок припинення дії договору предметом спору має бути стягнення безпідставно отриманих коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки правові підстави позову не впливають на правильність висновку суду щодо повернення коштів, отриманих зберігачем як плати у рахунок непереданого на зберігання зерна, так як у зв`язку з вимогою повернути суму авансу та у такий спосіб відмовою поклажодавця від подальшого виконання договору зберігання, неповернення суми авансу може призвести до безпідставного збагачення зберігача.

Твердження апелянта про недійсність договору про відступлення права вимоги від 12.12.2019, колегією суддів також відхиляються, оскільки останній недійним не визнавався, а апелянтом не наведено обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочину в розумінні ст. 215 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок про задоволення вимог за первісним позовом у повному обсязі.

Щодо вимог за зустрічним позовом, то колегія суддів зазначає таке.

Як зазначено в зустрічній позовній заяві, 16.10.2019 в процесі вивантаження поклажодавцем з автомобілей марки MAN д.н. НОМЕР_1 (ФОП Квитко С.И.) та DAF д.н. НОМЕР_2 (водій ОСОБА_1 ) зерна кукурудзи 3 класу на елеватор зернового складу було виявлено великі куски асфальтного покриття в кількості 50 кг та маленькі кусочки асфальтного покриття, кількість яких встановити не вдалося. Вказане підтверджено актом вхідного контролю якості зерна, складеного комісією зернового складу в присутності представника поклажодавця ОСОБА_2 , та фотознімком.

Окрім вказаного, в процесі вивантаження зерна кукурудзи 3 класу на елеватор зернового складу від інших автомобілів поклажодавця, було виявлено мінеральну домішку (щебінь, шматки асфальту та бетону), а саме: 26.10.2019 з 18:50 по 19:10 з автомобіля марки КАМАЗ д.н. НОМЕР_3 причіп д.н. НОМЕР_4 ; 27.10.2019 з 09:50 по 10:00 з автомобіля марки Рено д.н. НОМЕР_5 причіп д.н. НОМЕР_6 , автомобіль марки МАЗ д.н. НОМЕР_7 причіп д.н. НОМЕР_8 та автомобіль марки МАН д.н. НОМЕР_1 причіп д.н. НОМЕР_9 ; 29.10.2019 з 17:15 по 17:35 з автомобіля марки ДАФ д.н. НОМЕР_10 причіп д.н. НОМЕР_11 .

В подальшому, як вказує зерновий склад, дане зерно кукурудзи за допомогою транспортної системи елеватора відправлялось на доробку, внаслідок чого було пошкоджено обладнання елеватора. Вказані пошкодження були виявлені внаслідок ремонтних робіт після припинення подачі зерна та зупинки роботи транспортувальної системи елеватора. Підтвердженням цього вважає акти обстеження обладнання від 26.10.2019, 27.10.2019 та 29.10.2019. Також зерновий склад звернувся до постачальника обладнання елеватора - компанії LLC "SOLOT CAPITAL LIMITED" листом від 26.10.2019 із запитом на виїзд і огляд обладнання та щодо його відновлення (ремонту). Внаслідок виїзду представника продавця обладнання на елеватор, ним було надано письмову відповідь від 18.11.2019, що пошкодження, завдані обладнанню, потребують повної заміни частини транспортної системи елеватора "ковшовий елеватор Е100, 100/ч, 34,2 м, 18,5 кВт". Про зазначене було повідомлено поклажодавця та складено вимогу від 29.11.2019, яку в подальшому направлено на його юридичну адресу.

Прийняття на зберігання та обробку від поклажодавця зерна неналежної якості зерновий склад підтверджує наступними документами: актом вхідного контролю якості зерна від 16.10.2019, актами про виявлення мінеральних домішок в зерні від 26.10.2019, 27.10.2019, 29.10.2019, актами обстеження обладнання від 26.10.2019, 27.10.2019, 29.10.2019, службовими записками від 26.10.2019, 27.10.2019, 29.10.2019, складеними лаборантом елеватору зернового складу, актом розрахунком № 1 від 31.10.2019, розпорядженням-актом на доробку зерна, насіння олійних культур № 5 від 16.10.2019, актом доробки зерна, насіння олійних культур і трав від 31.10.2019 та картками аналізу зерна № 16 від 16.10.2019, № 31 від 31.10.2019, № 32 від 31.10.2019.

Таким чином, на думку зернового складу, елеватору було завдано шкоди у вигляді витрат на ремонт пошкодженого, зіпсованого обладнання, вартості додаткових робіт з очищення зерна, а також вартості простою елеватора в розмірі 582829,13 грн, які складаються з наступного: 406910,00 грн вартість ковшового елеватора Е100, 16471,69 грн вартість ремонтних робіт, 159361,04 грн простій елеватора та 86,40 грн витрати на додаткове очищення товару.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції зазначив, що зерновим складом не надано суду належних доказів, що витрати, понесені ним на ремонт обладнання елеватора є збитками, спричиненими діями саме поклажодавця та не доведено у встановленому ст. 74 Господарського процесуального кодексу України порядку факту виникнення у поклажодавця обов`язку по їх відшкодуванню.

З вказаним висновком колегія суддів також погоджується та зазначає таке.

Згідно з нормами ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України унормовано обов`язок учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 Господарського кодексу України).

Згідно з норми ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України передбачено правило, за яким розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

У відповідності до ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини особи, яка допустила порушення зобов`язання.

З аналізу наведених правових норм випливає, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, їх розмір, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки з заподіяними збитками. В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) зменшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Так, подані зерновим складом акти вхідного контролю якості зерна, акти про виявлення мінеральних домішок, акти обстеження обладнання складені за відсутності представника поклажодавця. При цьому наявність у акті про виявлення мінеральних домішок в зерні від 26.10.2019 підписів водія ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 поклажодавця, колегія суддів оцінює критично, оскільки в матеріалах справи відсутність докази на підтвердження факту наявності у вказаних осіб повноважень на здійснення таких дій.

Зерновим складом не подано доказів того, що він звертався до поклажодавця з метою забезпечення участі уповноваженого представника останнього для фіксування факту відвантаження зерна неналежної якості з наявними домішками щебеню та асфальту.

Пунктом 2.3 договору сторони погодили, що у разі виникнення спорів щодо якості зерна поклажодавець має право провести незалежну перевірку якості зерна за власний рахунок.

Однак зерновий склад за наслідками приймання зерна не звертався до поклажодавця з претензіями щодо якості зерна та пропозицією щодо проведення експертизи якості зерна. Крім того, зерновим складом не було зупинено приймання зерна, не повідомлено негайно поклажодавця про факт поставки зерна поганої якості та складання відповідних актів. З вимогою-претензією зерновий склад звернувся до поклажодавця лише 09.12.2019, тобто більше ніж через місяць після приймання зерна.

Поданий зерновим складом фотознімок також не може підтверджувати факт неналежної якості зерна, оскільки не є в розумінні ст. 76 Господарського процесуального кодексу належним доказом, тоді як договором сторони передбачили, що факт неналежної якості зерна може засвідчуватись висновком незалежної перевірки якості зерна.

Крім того, зерновим складом не доведено, що 26.10.2019, 27.10.2019 та 29.10.2019 не відбувалось відвантаження зернової продукції, яка могла не відповідати вимогам якості, іншими поклажодавцями, відмінними від ТОВ "Агро-Регіон-Козелець", тоді як в запереченнях на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву поклажодавцем повідомлено, що в спірний період разом з його машинами розвантажувалися машини й інших осіб.

Доказів того, що пошкодження відбулось саме внаслідок приймання зерна від поклажодавця суду не надано.

З огляду на вказане, зерновим складом не доведено, що поклажодавцем було надано до до зберігання зерно якість якого була гіршою, ніж це дозволяли обмежувальні кондиції держстандартів. Водночас, зерновим складом не доведено факту пошкодження елеватора саме внаслідок неналежної якості зерна поклажодавця.

Також колегіє суддів зазначає, що зерновим складом не обґрунтовано належними документами розміру завданих збитків, внаслідок пошкодження обладнання, яке підлягає відновленню.

Копію листа від 18.11.2019 компанії LLC "SOLOT CAPITAL LIMITED" щодо необхідності заміни норійної стрічки і ковшів елеватора та вказана вартість частини транспортної системи елеватора, яка підлягає заміні, не може підтверджувати розміру завданих збитків, оскільки не є належним доказом того, що саме внаслідок завантаження зерна неналежної якості, прийнятого від поклажодавця, елеватор зазнав пошкоджень, відновлювальний ремонт складає 13499,64 євро.

Отже, зерновим складом не доведено факту протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками та вини поклажодавця, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Отже, колегія суддів, дослідивши в межах доводів апеляційної скарги обставини справи, встановила, що суд першої інстанції всебічно та повно дослідив подані докази, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, та дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Заворичі" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2020 у справі №911/658/20 - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.11.2020.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Н.Ф. Калатай

Є.Ю. Пономаренко