РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.11.2020Справа № 910/14012/20

Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/14012/20

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

про стягнення 100000,00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - відповідач) про стягнення 100000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання до автоцивілки» №06-GR/09-118-002209 від 09.12.2019 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «FIAT Doblo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 відкрито провадження у справі та, оскільки справа малозначна і було відсутнє клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

05.10.2020 до відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує на те, що на підставі вимоги позивача та наданих документів, ним 25.09.2020 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 98000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №45789 від 25.09.2020. При цьому, відповідач вказує, що відповідно до полісу №АО/5272758 розмір франшизи становить 2000,00 грн, а тому заперечує щодо позовних вимог в частині стягнення 2000,00 грн.

06.10.2020 до відділу діловодства суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач, у зв`язку з тим, що відповідач сплатив на користь позивача 98000,00 грн, просить стягнути з відповідача адвокатські витрати у розмірі 5000,00 грн та витрати зі сплати судового збору.

10.11.2020 до відділу діловодства суду від позивача надійшла заява, в якій зазначено, що у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог та їх фактичною оплатою на даний час відсутній предмет спору, а тому просить закрити провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) унормовано, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до частини 2 статті 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

При цьому, приписами п. 1 ч. 1 ст. 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Судові витрати ж відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу, за приписами частини 3 вищевикладеної статті, до витрат пов`язаних з розглядом справи входять: витрати на професійну правничу допомогу; витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Отже, з вищевикладеного слідує, що витрати на правову допомогу не є складовою ціни позову та відносять до судових витрат.

Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відтак, враховуючи, що в заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач просить стягнути лише судові витрати, які не входять в ціну позову, тобто зменшує ціну позову до нуля, що протирічить вимогам чинного процесуального законодавства, виходячи з принципу диспозитивності, суд дійшов висновку про відмову в прийнятті поданої заяви.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

09.12.2019 між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання до автоцивілки» №06-GR/09-118-002209, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням, зокрема, транспортним засобом автомобілем марки «FIAT DOBLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, дорожньо-транспортна пригода.

Строк дії договору встановлено з 10.12.2019 по 09.12.2020 (включно).

17.01.2020 року приблизно о 09:05 годині в місті Дніпро на проспекті Богдана Хмельницького відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки «FIAT DOBLO» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля марки «Renault Symbol» реєстраційний номер НОМЕР_2 , а саме: ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Renault Symbol» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час виконання повороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечно та не надав дороги автомобілю, що рухався в зустрічному напрямку руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «FIAT DOBLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з чим транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 13.02.2020 у справі №932/1482/20 встановлено порушення ОСОБА_2 вимог п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

22.01.2020 ОСОБА_3 звернувся з заявою про настання події, а саме факту пошкодження автомобіля марки «FIAT DOBLO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яку зареєстровано 02.03.2020 за №12/3200, до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант».

Згідно ремонтної калькуляції №67943 від 04.02.2020 вартість ремонту автомобіля марки «FIAT DOBLO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка визначена за допомогою розрахунку електронної системи "AUDATEX", складає 176902,81 грн.

За висновком експертного автотоварознавчого дослідження №94-D/67/3/0120 від 28.03.2020, що складений експертом з правом проведення автотоварознавчих експертиз Яремчук В.В., вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «FIAT DOBLO» реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 138207,28 грн.

03.03.2020 страхувальник звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування за договором №06-GR/09-118-002209 від 09.12.2019.

Згідно рахунку, виставленого СТО - ФОП Мусійко О.О. №021 від 28.01.2020, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «FIAT DOBLO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 104700,00 грн.

02.04.2020 позивачем був складений та підписаний страховий акт №СТ/20/0021, згідно з яким пошкодження транспортного засобу марки «FIAT DOBLO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 100000,00 грн.

На підставі складеного страхового акту №СТ/20/0021 від 02.04.2020 позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання до автоцивілки» №06-GR/09-118-002209 від 09.12.2019, перерахував на рахунок СТО - ФОП Мусійко О.О. суму страхового відшкодування в розмірі 100000,00 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №7751 від 02.04.2020.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Отже, з огляду на положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» підставою для набуття позивачем права вимоги щодо виплати страхового відшкодування (в порядку заміни кредитора в зобов`язанні) є факт фактичної виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Таким чином, до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб марки «Renault Symbol» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю марки «FIAT DOBLO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився під керуванням ОСОБА_2 .

Доказів того, що ОСОБА_2 не мав права керування транспортним засобом марки «Renault Symbol» реєстраційний номер НОМЕР_2 та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а відтак, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 на законних підставах керував вказаним транспортним засобом.

Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_2 встановлена в судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «Renault Symbol» реєстраційний номер НОМЕР_2 відшкодовується ОСОБА_2 , як особою, яка на законних підставах керувала транспортним засобом марки «Renault Symbol» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Доказів наявності вини інших осіб в ДТП, що відбулася 17.01.2020 суду не надано.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника автомобіля марки «Renault Symbol» реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» згідно із полісом №АО/5272758, строк дії якого з 02.05.2019 по 01.05.2020, який надійшов разом з відзивом на позовну заяву.

Відповідно до даного полісу №АО/5272758 страхувальником - особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована полісом є ОСОБА_2 , а відтак відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації ОСОБА_2 транспортного засобу марки «Renault Symbol» реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При цьому, відповідно до п. 12.1 ст. 12 зазначеного вище Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Вказаним договором (поліс №АО/5272758) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100000,00 грн., франшиза - 2000 грн.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «FIAT DOBLO» реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 138207,28 грн, а до позивача перейшло право зворотної вимоги в межах виплаченої суми.

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», з метою досудового врегулювання спору, направило на адресу відповідача, вимогу в порядку суброгації №03/2099 від 26.05.2020 про виплату страхового відшкодування, однак відповідач відшкодування не здійснив.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом №АО/5272758 розміри лімітів відповідальності (100000,00 грн.) та франшизи (2000,00 грн.), суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 98000,00 грн. (100000 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) - 2000,00 грн. (франшиза) = 98000,00 грн.).

Відтак позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними в частині стягнення 98000,00 грн, в частині ж стягнення 2000 грн в позові слід відмовити.

В той же час, як встановлено судом, після подання позову до суду, відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 98000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №45789 від 25.09.2020.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір.

В даному випадку, предметом спору є стягнення з відповідача страхового відшкодування.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, враховуючи, що відповідач оплатив суму страхового відшкодування в розмірі 98000,00 грн, яка визнана судом обґрунтованою і доведеною, спір в даній справі припинив своє існування під час розгляду справи.

Суб`єкти господарювання мають можливість самостійно регулювати свої відносини, діяти на власний розсуд, тому суд вважає за можливе закрити провадження у справі в частині стягнення 98000,00 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині, оскільки такий припинив існування в процесі розгляду справи (позов поданий 14.09.2020, а оплата здійснена 25.09.2020).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи, що відповідачем сплачено суму страхового відшкодування після відкриття провадження у справі (за вирахуванням суми франшизи), що сторонами не заперечується, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині, а в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 2000,00 грн позивачу належить відмовити.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В той же час, у поданому відзиві, відповідач просить покласти на нього 50% сплаченої суми судового збору.

Відповідно до частини першої статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на те, що відповідачем визнано у відзиві позовні вимоги у розмірі 98000,00 грн та сплачено дану суму на користь позивача після порушення провадження у даній справі та початку розгляду її по суті, суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України приходить до висновку про покладення на відповідача судового збору в розмірі 1029,98 грн та повернення позивачу з Державного бюджету 1029,98 грн судового збору.

Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Згідно з частин 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копії витягу з договору про надання правової допомоги від 14.05.2019, укладеного між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та Адвокатським об`єднанням «Грідін і Партнери», завдання - доручення №73 від 07.09.2020 до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019, платіжне доручення №ID-146720 від 08.09.2020 на суму 5000,00 грн, акт прийому-передачі від 14.09.2020, детальний розрахунок та опис робіт (надання послуг) від 14.09.2020, посвідчення адвоката, виданого на ім`я Грідіна В.В. №6203/10 від 06.10.2017, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №6203/10 від 06.10.2017 та ордер серії АІ №1006708 від 17.09.2019, виданого Адвокатським об`єднанням «Грідін і партнери» на ім`я адвоката Грідіна В.В.

Пунктом 1 договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 визначено, що адвокатське бюро зобов`язалося надавати клієнту професійну правничу допомогу передбачену цим договором та/або додатками, додатковими угодами, завданнями-дорученнями до цього договору, а клієнт зобов`язався прийняти відповідну правничу допомогу та оплатити її.

Згідно завдання-доручення від 07.09.2020 №73 до договору про надання правової допомоги від 14.05.2019 позивач як клієнт замовив у адвокатського бюро правничу допомогу у стягненні страхового відшкодування в сумі 100000,00 грн по страхової справі №СТ/20/0021 із визначенням гонорару в сумі 5000,00 грн.

Актом прийому-передачі від 14.09.2020 сторони підтвердили, що Адвокатське бюро «Грідін і партнери» надало Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» правову допомогу згідно визначеного та погодженого завдання-доручення №73 від 07.09.2020 загальною вартістю 5000,00 грн.

З детального розрахунку та опису робіт (наданих послуг) від 14.09.2020, виконаних за договором про надання правничої допомоги від 14.05.2019, надана правова допомога складалась з: консультування клієнта щодо порядку та строків надання правничої допомоги адвокатом відповідно до погодженого завдання доручення у кількості 1 години вартістю 1000,00 грн; підготовчі дії (з`ясування чи мали місце обставини (факти), про які вказує клієнт та якими доказами вони підтверджуються; з`ясування чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин; визначення правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин; збір необхідних доказів на підтвердження позовних вимог, аналіз та вивчення судової практики) у кількості 2 годин вартістю 2000,00 грн; підготовка та подання позовної заяви в суд (визнання підсудності; визначення складу учасників судового процесу; розрахунок ціни позову та розміру судових витрат; написання позовної заяви, копіювання, завірення, зшивання додатків до позовної заяви; підготовка справи до відправки в суд) у кількості 2 годин вартістю 2000,00 грн.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про значне завищення гонорару за нескладну (шаблону) справу з попередньо зібраними документами та звертає увагу на те, що вимога в порядку суброгації №03/2099 від 26.05.2020 та позовна заява в даній справі підписана одним і тим же адвокатом, а наданий детальний розрахунок та опис робіт (надання послуг) містить формальні пункти. Окрім того, вказує на неякісне надання послуг, оскільки адвокатом не було досліджено поліс №АО/5272758, за яким франшиза становить 2000,00 грн.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, враховуючи, що представник позивача не вказував на необхідність розгляду справи в порядку загального позовного провадження та враховуючи відсутність заперечень про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та часткову обґрунтованість позовних вимог, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову (п.2 ч.5 ст. 129 ГПК України) та до обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про необхідність покладення на відповідача витрат позивача на оплату послуг адвоката у розмірі 2500 грн, що є пропорційним предмету спору, складності даної справи та детального розрахунку та опису робіт (наданих послуг) від 14.09.2020, виконаних за договором про надання правничої допомоги від 14.05.2019.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 231, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення 98000,00 грн страхового відшкодування закрити.

2. В решті позовних вимог відмовити.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, ідентифікаційний код 00034186) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ідентифікаційний код 32382598) витрати на правову допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1029 (одна тисяча двадцять дев`ять) грн 98 коп.

4. Повернути Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ідентифікаційний код 32382598) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1029 (одна тисяча двадцять дев`ять) грн 98 коп., сплачений згідно платіжного доручення №11356 від 11.09.2020.

5. Оригінал платіжного доручення №11356 від 11.09.2020 залишити в матеріалах справи №910/14012/20.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.11.2020.

Суддя Т.В.Васильченко