ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року Справа № 915/564/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Степановій С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1, вул. Нікольська, 73, м. Миколаїв, 54003 ()

в інтересах держави Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 ()

до відповідача Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 ()

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Комунальне виробниче підприємство організації харчування у навчальних закладах, вул. Генерала Карпенка, 49, м. Миколаїв, 54038 ()

про визнання незаконними та скасування пунктів рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 343 від 12.04.2019 року

за участю представників сторін:

прокурор: Бескровна І.І., службове посвідчення №056942 видане 25.08.2020 року дійсне до 25.08.2025 року

позивач: представник не з`явився;

відповідач: Бондарєв Р.С., довіреність №6843/02.02.01-22/02.06/14/19 від 17.12.2019 року;

третя особа: представник не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернувся Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави Миколаївської міської ради з позовною заявою, в якій просить суд визнати незаконними та скасувати пункти 4, 4.1 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 343 від 12.04.2019 року про затвердження технічної документації та надання дозволу комунальному виробничому підприємству по організації харчування в навчальних закладах на укладення договору про встановлення строкового сервітуту строком на 1 рік для розміщення групи пересувних тимчасових споруд (літній майданчик) загальною площею 50 кв.м на Флотському бульварі у Центральному районі.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 28.04.2020 року позовну заяву Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 (вх. № 5086/20 від 23.04.2020 року) в інтересах держави Миколаївської міської ради до відповідача Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання незаконними та скасування пунктів рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 343 від 12.04.2019 року залишено без руху.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 12.05.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження без зазначення дати підготовчого засідання. Встановлено, що про дату, час та місце проведення підготовчого засідання у цій справі учасники справи будуть повідомлені додатково ухвалою суду. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Комунальне виробниче підприємство організації харчування у навчальних закладах.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 01.09.2020 року продовжено відповідачу процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву (вх. № ЕП:9841/20 від 11.08.2020 року). Призначено підготовче засідання по справі на 01.10.2020 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 01.10.2020 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті на 22.10.2020 року.

Позивач та третя особа явку повноважних представників в судове засідання 22.10.2020 не забезпечили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. 100, 101).

Причини неявки суду не повідомлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та третьої особи.

В судовому засіданні 22.10.2020 року судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

1. Правова позиція позивача.

Підставою позову прокурором зазначено обставини щодо порушення відповідачем законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення виконкому про затвердження технічної документації та наданні комунальному підприємству дозволу на укладення договору про встановлення строкового сервітуту, оскільки в порушення положень ст. 98 ЗК України, ст. 395, 401, 404 ЦК України в спірному випадку не дотримано умови, підстави та суб`єктний склад осіб, необхідний для встановлення сервітуту. Сервітут надано не для усунення недоліків земельної ділянки комунального підприємства, а для розміщення групи тимчасових споруд (літніх майданчиків) для провадження підприємницької діяльності. Потреба підприємства в частині використання землі могла бути задоволена іншим шляхом, а саме внаслідок укладення договору оренди земельної ділянки з дотриманням конкурентних засад.

Крім того, спірна земельна ділянка віднесена до зелених насаджень загального користування, належить до ландшафтно-рекреаційної зони загальноміського призначення. Земельна ділянка накладається на територію парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва "Флотський бульвар", якому присвоєно статус об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення. Розміщення групи пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в межах вищевказаної території не передбачено законодавством (ст. 17 Закону України "Про основи містобудування", ст. 48 Закону України "Про охорону земель", ст. 1 Закону України "Про будівельні норми", ДБН 360-92).

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 13, 19, 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України Про прокуратуру, ст. 24, 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст. 16, 21, 324, 373, 395, 401, 404 ЦК України, ст. 98, 122, 124, 134 ЗК Кодексу, ст. 17 Закону України Про основи містобудування, ст. 48 Закону України Про охорону земель, ст. 1 Закону України "Про будівельні норми", Законом України "Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах", ДБН 360-92 та судовою практикою.

2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

У відзиві на позовну заяву (вх. № 10697/20 від 31.08.2020 року) відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування заперечень зазначено наступне:

- рішенням Миколаївської міської ради від 14.02.2013 року № 25/20 «Про затвердження Порядку розміщення пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва» затверджено Порядок розміщення пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва. Отже, Миколаївською міською радою, як власником, визначено порядок користування земельними ділянками для розміщення пересувних ТС;

- виконавчим комітетом Миколаївської міської ради прийнято оскаржуване рішення в межах повноважень та на підставі висновків Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 23.07.2018 № 17-3270 та Управління земельних ресурсів від 25.07.2018 № 02-15/2313 про погодження технічної документації;

- згідно інформації, викладеної в листі виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 03.02.2020 року № 566/02.02.01-40/14/20 Комунальне виробниче підприємство по організації харчування в навчальних закладах з питання укладення договорів не зверталося, що свідчить про те, що вказаним підприємством втрачено право на укладення договору та розміщення пересувної тимчасової споруди, а отже оскаржувані пункти рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради втратили чинність фактом їх невиконання.

Заперечення обґрунтовані приписами ст. 395 ЦК України, ст. 98, 99 ЗК України, ст. 19 Конституції України та ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У відповіді на відзив (вх. № 11280/20 від 11.09.2020 року) прокурор, посилаючись на приписи ст. 395, 401 ЦК України, ст. 98 ЗК України зазначає, що комунальне виробниче підприємство по організації харчування в навчальних закладах, на момент прийняття спірного рішення Миколаївською міською радою, не було ані власником, ані землекористувачем сусідньої земельної ділянки чи об`єктів нерухомості, прохід до яких неможливий без використання суміжної (сусідньої) земельної ділянки, а тому не є суб`єктом, який має право вимагати встановлення сервітуту.

Потреба комунального виробничого підприємства по організації харчування в навчальних закладах в частині використання землі у даному випадку могла бути задоволена іншим шляхом, а саме внаслідок укладення договору оренди земельної ділянки у встановленому земельним законодавством порядку.

3. Правова позиція третьої особи.

Третя особа не скористалась наданим ст. 168 ГПК України правом на подання письмових пояснень щодо позову або відзиву.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Рішенням Миколаївської міської ради від 14.02.2013 року № 25/20 «Про затвердження Порядку розміщення пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва» затверджено Порядок розміщення пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва.

11.05.2018 року третя особа КВП по організації харчування в навчальних закладах звернулась до Миколаївської міської ради із заявою про видачу рішення щодо укладення договору сервітуту для розміщення пересувної тимчасової споруди (арк. 21).

21.06.2018 року Управлінням містобудування та архітектури Миколаївської міської ради надано повідомлення про те, що останнє не заперечує проти укладення договору сервітуту (арк. 22).

13.07.2018 року Управлінням земельних ресурсів надано інформацію щодо земельної ділянки, на якій планується розміщення тимчасових споруд (арк. 21 на звороті).

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 12.04.2019 № 343 «Про укладення, продовження договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення та обслуговування групи пересувних тимчасових споруд (літній майданчик) по м. Миколаєву» (арк. 17), за результатами розгляду звернень суб`єктів господарювання, виконавчий комітет, керуючись Земельним кодексом України, рішенням Миколаївської міської ради від 14.02.2013 року № 25/20 «Про затвердження Порядку розміщення пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва», вирішив:

1. Затвердити технічну документацію щодо встановлення меж особистого строкового сервітуту для розміщення пересувних тимчасових споруд (групи пересувних тимчасових споруд) для провадження підприємницької діяльності:

4. Затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж особистого строкового сервітуту на земельну ділянку загальною площею 50 кв.м, зарахувавши її до земель комерційного використання, для розміщення групи пересувних тимчасових споруд (літній майданчик) на Флотському бульварі у Центральному районі.

4.1. Дозволити комунальному виробничому підприємству по організації харчування в навчальних закладах укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту строком на 1 рік для розміщення групи пересувних тимчасових споруд (літній майданчик) загальною площею 50 кв.м на Флотському бульварі у Центральному районі, згідно із кадастровим планом земельної ділянки, відповідно до висновку управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 23.07.2018 № 17-3270.

Зобов`язати землекористувачів:

- протягом 20 робочих днів з дати прийняття цього рішення звернутися до управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради щодо укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту строком на 1 рік;

- укласти договір про встановлення особистого строкового сервітуту та здійснити плату по ньому не пізніше 2 місяців з дати прийняття цього рішення. У разі ухилення замовника без поважних причин від укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту, затримання надання необхідних документів для його укладення, непідписання договору або нездійснення за ним плати протягом 2 місяців з дати прийняття рішення, замовник втрачає право на укладення договору, розміщення пересувної тимчасової споруди (групи пересувних тимчасових споруд) та зобов`язаний звільнити земельну ділянку;

- виконувати обов`язки землекористувача відповідно до вимог ст. 96 Земельного кодексу України;

- виконувати обмеження в користуванні земельною ділянкою згідно з технічною документацію щодо встановлення меж особистого строкового сервітуту для розміщення пересувних тимчасових споруд (групи пересувних тимчасових споруд) для провадження підприємницької діяльності.

3. Зобов`язати замовників відповідно до розділу 3 Порядку розміщення пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва, затвердженого рішенням міської ради від 14.02.2013 № 25/20, оформити паспорт прив`язки пересувної тимчасової споруди (групи пересувних тимчасових споруд).

Як вбачається з матеріалів справи на замовлення КВП по організації харчування в навчальних закладах КП «Госпрозрахункове проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж особистого строкового сервітуту для розміщення літнього майданчика (дозвільна справа № 189/Вт-18) на земельній ділянці загальною площею 50 кв.м. із земель, не наданих у власність або користування, комунальному виробничому підприємству по організації харчування в навчальних закладах (арк. 18-26).

Висновком Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 23.07.2018 № 17-3270 та висновком Управління земельних ресурсів від 25.07.2018 № 02-15/2313 погоджено технічну документацію (арк. 79-80).

Відповідно до інформації, викладеної в листі виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 03.02.2020 року № 566/02.02.01-40/14/20, Комунальне виробниче підприємство по організації харчування в навчальних закладах з питання укладення договорів не зверталося, у зв`язку з цим договори не укладено та плата підприємством не здійснювалась. Земельна ділянка вільна від забудов (арк. 31).

Відповідно до Акту обстеження земельної ділянки від 30.01.2020 земельна ділянка вільна від забудов та споруд. У зв`язку з тим, що перенесення меж земельних ділянок в натуру (на місцевість) відсутнє, однозначно стверджувати, що вказана споруда знаходиться в межах земельної ділянки відповідно до схеми неможливо (арк. 32-33).

ІV. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Відповідно до ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; органи самоорганізації населення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Главою 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Зокрема, приписами ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища, зокрема, власні (самоврядні) повноваження та делеговані повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Відповідно до ч. 7 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у разі незгоди сільського, селищного, міського голови (голови районної у місті ради) з рішенням виконавчого комітету ради він може зупинити дію цього рішення своїм розпорядженням та внести це питання на розгляд відповідної ради.

Відповідно до ч. 9 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до п. 4 рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 по справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) в Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Рішенням Миколаївської міської ради від 14.02.2013 року № 25/20 «Про затвердження Порядку розміщення пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва» затверджено Порядок розміщення пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва.

Відповідно до п. 1.2 Порядку цей Порядок визначає механізм розміщення пересувних тимчасових споруд (далі пересувних ТС) для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва.

Відповідно до п. 2.2.1 Порядку для прийняття рішення виконкому міської ради щодо укладання договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення пересувної ТС (групи пересувних ТС) замовником або уповноваженою ним особою державному адміністратору подається заява згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Відповідно до п. 2.2.6 Порядку з метою визначення відповідності намірів замовника щодо місця розташування пересувної ТС (групи пересувних ТС) комплексній схемі розміщення пересувних ТС (у разі її наявності), будівельним нормам заява та документи, що до неї додаються передаються державним адміністратором до управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради.

Відповідно до п. 2.2.9 Порядку після отримання повідомлення управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради про відповідність намірів замовника щодо місця розташування пересувних ТС (групи пересувних ТС) комплексній схемі розміщення пересувних ТС (у разі її наявності) будівельним нормам, з метою визначення відсутності права третіх осіб на оренду, власність, постійне користування або наявність встановленого особистого строкового сервітуту на земельну ділянку, зазначену у заяві замовника, державний адміністратор у день надходження повідомлення управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради робить відповідний запит до управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради.

Відповідно до п. 2.2.11 Порядку у разі встановлення відсутності права третіх осіб на оренду, власність, постійне користування або наявність встановленого особистого строкового сервітуту на земельну ділянку, зазначену у заяві замовника, заява та документи, які до неї додаються, копія заяви, копія повідомлення управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради про відповідність намірів замовника щодо місця розташування пересувних ТС (групи пересувних ТС) комплексній схемі розміщення пересувних ТС (у разі її наявності), будівельним нормам, копія інформації управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради щодо відсутності права третіх осіб на оренду, власність, постійне користування або наявність встановленого особистого строкового сервітуту на земельну ділянку, зазначену у заяві замовника та копія графічних матеріалів надається державним адміністратором замовнику для замовлення виготовлення технічної документації щодо встановлення меж особистого строкового сервітуту, дозвільна справа повертається державним адміністратором до управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради для зберігання.

Відповідно до п. 2.2.16 Порядку виконком міської ради розглядає проект рішення про укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення пересувної ТС (групи пересувних ТС) у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до п. 2.2.17 Порядку у рішенні виконкому міської ради про укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення пересувної ТС (групи пересувних ТС) або продовження терміну дії договору обов`язково зазначається зобов`язання замовника щодо укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту та плати по ньому не пізніше 2 місяців з дати прийняття цього рішення та повідомляється, що у разі ухилення замовника без поважних причин від укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту, затримання надання необхідних документів для його укладання, не підписання договору або нездійснення за ним плати протягом 2 місяців з дати прийняття рішення, замовник втрачає право на укладення договору, розміщення пересувної ТС та зобов`язаний звільнити земельну ділянку.

Під час вирішення спору, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Як ефективний необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам (постанова КГС ВС від 19.05.2020 № 910/9167/19).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача права або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (постанова КГС ВС від 28.05.2020 № 917/750/19).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 16 червня 2020 у справі № 145/2047/16-ц.

Між представницьким та виконавчим органами місцевого самоврядування не повинно бути суперечності у розумінні інтересів територіальної громади. Це виявляється, зокрема, і в тому, що відповідно до ч. 9 ст. 59 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. При цьому судового порядку оскарження актів виконкому за позовом ради не передбачено. Отже, Луцька міська рада не має права звертатися до суду з позовом до виконавчого комітету щодо скасування рішень виконкому. Рада є неналежним позивачем у справі. Зважаючи на те, що такого права не має сама Луцька міська рада, прокурор, який діє в її інтересах, теж не має такого права. Отже, позивача у справі визначено неправильно. Правовим наслідком неналежності позивача у справі, є відмова у задоволенні позову (п. 31-34 постанови КАС ВС від 22.10.2020 № 140/756/19.

Подібна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 07.09.2020 № 917/468/19.

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.

Рішенням Миколаївської міської ради від 14.02.2013 року № 25/20 «Про затвердження Порядку розміщення пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва» затверджено Порядок розміщення пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва, який визначає механізм розміщення пересувних тимчасових споруд (далі пересувних ТС) для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва.

Суду не подано доказів скасування, визнання незаконним рішенням Миколаївської міської ради від 14.02.2013 року № 25/20.

Керуючись вищевказаним рішенням Миколаївської міської ради від 14.02.2013 року № 25/20, виконавчий комітет Миколаївської міської ради прийняв оскаржуване рішення від 12.04.2019 № 343 «Про укладення, продовження договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення та обслуговування групи пересувних тимчасових споруд (літній майданчик) по м. Миколаєву».

Як вбачається з оскаржуваного рішення, останнім зобов`язано землекористувачів укласти договір про встановлення особистого строкового сервітуту та здійснити плату по ньому не пізніше 2 місяців з дати прийняття цього рішення. Вказаним рішенням також передбачено наслідки для землекористувачів, які не укладуть договори та не проведуть оплату, а саме: "У разі ухилення замовника без поважних причин від укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту, затримання надання необхідних документів для його укладення, непідписання договору або нездійснення за ним плати протягом 2 місяців з дати прийняття рішення, замовник втрачає право на укладення договору, розміщення пересувної тимчасової споруди (групи пересувних тимчасових споруд) та зобов`язаний звільнити земельну ділянку".

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що третя особа КВП по організації харчування в навчальних закладах з питання укладення договору не зверталось, плата підприємством не здійснювалась. Земельна ділянка вільна від забудов та споруд.

Отже, в силу самого рішення виконкому міської ради останнє вичерпало свою дію внаслідок його невиконання, а замовник втратив право на укладення договору, тобто оскаржуване рішення не може бути реалізовано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що прокуратурою обрано неефективний спосіб захисту права, оскільки визнання незаконним та скасування оскаржуваних пунктів 4, 4.1 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 343 від 12.04.2019 року про затвердження технічної документації та надання дозволу комунальному виробничому підприємству по організації харчування в навчальних закладах на укладення договору про встановлення строкового сервітуту не призведе до жодних правових наслідків. Враховуючи викладене, судом не надається правова оцінка іншим, викладеним в позові, підставам. Обрання неефективного способу захисту є підставою для відмови в позові.

Додатково суд зазначає про відсутність в спірному випадку порушеного права позивача Миколаївської міської ради її ж виконавчим органом (відповідач), що також свідчить про наявність підстави для відмови в позові.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір в розмірі 2 102, 00 грн. покласти на прокуратуру.

Керуючись ст. ст. 129, 130, 191, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 04.11.2020 року.

Суддя Е.М. Олейняш