ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2020 р. Справа№ 911/2225/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Попікової О.В.

Євсікова О.О.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства ?Фурман ? С?

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.09.2020

у справі №911/2225/20 (суддя Князьков В.В.)

за позовом Приватного підприємства ?Фурман ? С?

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські базальтові технології"

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Приватне підприємство "Фурман`С" звернулося до Господарського суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські базальтові технології" про зобов`язання виконати умови договорів та стягнути 186 020,88 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.08.2020 № 911/2225/20 у справі №911/2225/20 вказану позовну заяву передано на розгляд до Господарського суду міста Києва за територіальною підсудністю.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 позовну заяву Приватного підприємства "Фурман`С" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські базальтові технології" про зобов`язання виконати умови договорів та стягнення 186 020,88 грн, і додані до неї документи повернуто заявнику на підставі пункту 2 частини 5 статті 174 ГПК України.

Повертаючи позовну заяву, суд виходив з того, що позивачем при поданні позову було порушено правила ст. 173 ГПК України щодо об`єднання позовних вимог, сумісний розгляд яких перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво ускладнить вирішення спору в межах однієї справи та у строки, передбачені ст. 195 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Приватне підприємство ?Фурман ? С? звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 у справі №911/2225/20 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставою для скасування ухвали скаржник зазначив порушення норм процесуального права, зокрема, статей 173, 174 ГПК України. При цьому апелянт зазначив, що судом залишено поза увагою те, що заявлені позовні вимоги, а саме, стягнення простроченої заборгованості за договорами поставки, пов`язані між собою підставою виникнення та поданими доказами. Скаржник зазначає, що відповідні договори є тотожними, укладені між тими ж контрагентами, що свідчить про триваючу співпрацю та зобов`язання, повне виконання якого відтерміноване в часі укладенням чергових договорів, таким чином збільшуючи його. В позові відсутні різні вимоги, пов`язані між собою підставою виникнення та поданими доказами, а також основні та похідні вимоги, наявність яких є обов`язковим для застосування норм ст. 173 ГПК України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українські базальтові технології" не скористалося своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надало суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Про відкриття апеляційного провадження товариство повідомлене належним чином, що підтверджено зворотнім поштовим повідомленням №040, згідно якого вбачається отримання ухвали суду завчасно 19.10.2020.

Таким чином, судом апеляційної інстанції були здійснені всі необхідні заходи щодо повідомлення ТОВ "Українські базальтові технології" про відкриття апеляційного провадження на оскаржувану ухвалу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2020 апеляційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді - Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 відновлено Приватному підприємству ?Фурман? С? пропущений строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 у справі №911/2225/20. Відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про здійснення розгляду апеляційної скарги Приватного підприємства ?Фурман ? С? на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 у справі №911/2225/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 04.11.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 04.11.2020.

Відповідно до ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 ч. 1 ст. 256 ГПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Враховуючи те, що предметом апеляційного перегляду наразі є ухвала про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України), яка входить до визначеного у ч. 2 ст. 271 ГПК України переліку та з огляду на відсутність обставин справи, що зумовлюють необхідність розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржену ухвалу у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 04.08.2020 звернувся до суду з позовною заявою про:

- зобов`язати відповідача виконати свою частину зобов`язань за договорами №1 від 31.10.2017, №2 від 16.02.2018, №5 від 25.10.2018, №6 від 26.10.2018 у повному обсязі;

- стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 186 020,88 грн, з яких: 180 038,00 грн сума основного боргу, 3 807,88 грн інфляційних витрати, 2 175,00 грн 3% річних.

Суд першої інстанції, дослідивши подану заяву позивача, дійшов висновку, позовну заяву Приватного підприємства "Фурман`С" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські базальтові технології" про зобов`язання виконати умови договорів та стягнення 186 020,88 грн, і додані до неї документи повернуто заявнику на підставі пункту 2 частини 5 статті 174 ГПК України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Згідно з частиною першою статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (п. 4 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України).

Порядок об`єднання позовних вимог визначено у статті 173 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частини першої якої в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Частиною другою статті 173 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:

1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;

2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;

3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Згідно з пунктом другим частини п`ятої статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Позовна заява - процесуальний документ, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. (див. пункт 17 постанови колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №914/2191/18). При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин. Крім того, об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Розглянувши позовну заяву, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов висновку, що заявником не було дотримано викладених вище правил об`єднання позовних вимог.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено до відповідача вимоги про зобов`язання виконати умови за чотирма договорами №1 від 31.10.2017, №2 від 16.02.2018, №5 від 25.10.2018, №6 від 26.10.2018 та стягнення за цими договорами 186 020,00 грн заборгованості, яка складається з 180 038,00 грн сума основного боргу, 3 807,88 грн інфляційних витрати, 2 175,00 грн 3% річних.

Дослідивши зміст вищевикладених договорів, судом апеляційної інстанції встановлено, що підставами виникнення спірних правовідносин сторін є господарські договори, предметом яких є поставка товару.

При цьому, кожен з договорів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є самостійним правочином, укладення та виконання яких не залежить один від одного, і правовідносини сторін врегульовано за умовами кожного окремого договору.

Суд зазначає, що вказані договори не є подібними (тотожними), позаяк такі договори мають різний предмет, строк виконання зобов`язання, порядок оплати, ціну тощо, тобто встановлюють для сторін різні права та обов`язки.

Таким чином, аргументи скаржника про те, що відповідні договори є тотожними, укладені між тими ж контрагентами, що свідчить про триваючу співпрацю та зобов`язання, повне виконання якого відтерміноване в часі укладенням чергових договорів, таким чином збільшуючи його не знайшли свого підтвердження. Сама ідентичність за змістом викладених пунктів договорів не свідчить про процесуальну можливість об`єднання позовних вимог.

В той же час, позивачем ніяким чином не обґрунтовано необхідність об`єднання вимог про стягнення заборгованості за різними договорами в одному позові та не надано суду розрахунок заборгованості по кожному договору окремо.

Отже, кожен з договорів підлягає окремому дослідженню щодо з`ясування прав, обов`язків сторін, встановлення обставин щодо виконання кожного договору та з`ясування обґрунтованості визначених підстав для стягнення заборгованості, яка як заявлено позивачем включає основний борг та похідні вимоги, за кожним договором окремо.

Колегія суддів зазначає, що об`єднавши позовні вимоги за чотирма договорами поставки, з різними строкам виконання зобов`язань в одне провадження, позивач у прохальній частині позову зазначив загальну суму заборгованості по всіх договорам, яка включає в себе як основний борг так і сукупний розмір вимог у вигляді інфляційних втрат та 3 % річних, не відокремлюючи при цьому ні в мотивувальній частині, ні в прохальній частині свої вимоги по кожному договору окремо, що суттєво унеможливлює здійснення розгляду цієї справи. До того ж, заявляючи вимогу про зобов`язання відповідача виконати свою частину зобов`язань за договорами №1 від 31.10.2017, №2 від 16.02.2018, №5 від 25.10.2018, №6 від 26.10.2018 у повному обсязі, позивачем не визначено яку частину зобов`язань по якому із договорів слід виконати відповідачеві.

Між тим, доцільно зауважити, що суд позбавлений процесуального права самостійно визначати ціну заявленого позову та обсяг зобов`язань у даному випадку до відповідача щодо кожного з договорів.

Критерії пов`язаності договорів поставки між собою за змістом та саме лише посилання позивача на їх часткове виконання, що наводить позивач в обґрунтування об`єднання вимог в одному позові, не є достатніми для застосування правил об`єднання позовів у розумінні ст. 173 ГПК України.

Окремо, суд зауважує, не визначення суми заявленого до стягнення боргу і не зазначення позивачем частини невиконаного зобов`язання по кожному із договорів окремо є перешкодою для роз`єднання позову із застосуванням процедури ч. 6 ст. 173 ГПК України за власною ініціативою суду.

Наведеним спростовуються доводи скаржника про те, що позовні вимоги пов`язані підставою виникнення та поданими доказами.

Також слід зазначити, що згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду в постановах від 15.02.2019 у справі №910/11811/18, від 08.10.2019 у справі №910/7680/19 та від 06.04.2020 у справі № 917/2255/19, об`єднання позовних вимог може мати негативні наслідки, сумісний розгляд декількох вимог, навіть тісно пов`язаних і однорідних, розширює предмет доказування у справі, ускладнює розгляд та вирішення справи у строки, передбачені ГПК України.

Що стосується посилань скаржника на справу №924/523/20, що знаходиться в провадженні Господарського суду Хмельницької області в межах якої розглядається спір за тими ж чотирма договорами на підставі яких пред`явлено спір у цій справі, колегія суддів не приймає їх до уваги в якості підстави об`єднання позовних вимог, при цьому враховує, що предмет даного спору і у справі №924/523/20 не є тотожним, як і процесуальні статуси сторін.

Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши зазначені обставини, дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви на підставі пункту другого частини п`ятої статті 174 ГПК України, оскільки позивачем при поданні позову було порушено правила ст.173 ГПК України щодо об`єднання позовних вимог, сумісний розгляд яких перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво ускладнить вирішення спору в межах однієї справи та у строки, передбачені ст. 195 ГПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні мати легітимну мету, а слід дотримуватися розумного ступеня пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010).

Враховуючи зазначене, судом першої інстанції правомірно роз`яснено позивачу право останнього звернутись до суду з позовами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські базальтові технології" про зобов`язання вчинити дії та стягнення грошових коштів по кожному договору окремо.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом було вірно застосовано норми процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на зазначене, правильне застосування господарським судом першої інстанції норм ст. 173 ГПК України, п. 2. ч. 5 ст. 174 ГПК України при прийнятті оскарженої ухвали є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Судові витрати.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 у справі №911/2225/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.В. Попікова

О.О. Євсіков