ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2020 року м.Дніпро Справа № 904/1820/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Мороза В.Ф., Коваль Л.А.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.08.2020 (повне рішення складено 06.08.2020, суддя Назаренко Н.Г.) у справі

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до підприємства об`єднання громадян Криворізьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 43 988,41 грн за договором постачання природного газу

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до підприємства об`єднання громадян Криворізьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих про стягнення заборгованості за Договором постачання природного газу у розмірі 43 988,41 грн, яка складається з пені - 29 871,08 грн, 3% річних - 3 246,65 грн, інфляційних втрат - 10 870,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу № 4062/16-ТЕ-5 від 21.12.2015, в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.08.2020 у даній справі позов задоволено частково. Стягнуто з підприємства об`єднання громадян Криворізьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпихна користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" 2 987,11 грн - пені, 3 246,65 грн - 3% річних, 10 870,68 грн - інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору - 2102,00 грн. В частині стягнення пені у сумі 26 883,97 грн - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду умотивовано посиланням на порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором постачання природного газу № 4062/16-ТЕ-5 від 21.12.2015.

Приймаючи до уваги, що заявлена до стягнення пеня є надмірно великою, а прострочення виконання зобов`язання по договору незначне, забезпечуючи майновий баланс інтересів сторін, господарський суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90 %.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 26 883,97 грн та прийняте в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на те, що в момент підписання умов договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору.

На думку позивача, розмір заявленої до стягнення пені не є надмірно великою сумою.

Крім того, скаржник зазначає, що строк затримки розрахунку за договором з боку відповідача складав від 54 днів (за поставку у січні 2016 року) до 272 днів (за поставку у березні 2016 року), що свідчить про значне прострочення строків виконання зобов`язань за договором.

Заявник апеляційної скарги вважає, що судом грубо проігноровано приписи ст.233 Господарського процесуального кодексу України та при розгляді питання про зменшення пені не враховано майновий стан позивача.

Скрутне фінансове становище відповідача не є винятковим випадком та підставою для уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором. Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу скрутного фінансового становища відповідача.

3.2 Доводи інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

За приписами ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2020 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Мороз В.Ф., Коваль Л.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.09.2020 поновлено акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.08.2020; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; постановлено здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

21.12.2015 між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", яке в подальшому змінило назву на акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі постачальник, позивач) та підприємством об`єднання громадян Криворізьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих (далі споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу № 4062/16-ТЕ-5 (далі договір).

В подальшому сторонами підписано додаткові угоди № 1 від 31.12.2015, № 2 від 29.01.2016 та № 3 від 31.03.2016.

За умовами п.1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016 році природний газ (надалі газ), а споживач зобов`язується оплатити цей газ, на умовах цього договору.

Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. договору).

За цим договором може бути поставлений газ власного виробництва (газ видобутий на території України, та/або імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) (п. 1.3. договору в редакції додаткової угоди № 2).

Відповідно до п. 2.1. договору в редакції додаткової угоди постачальник передає споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 195,000 тис.куб.м.

Постачальник передає споживачу з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) газ обсягом до 15,0 тис.куб.м.

Згідно п.3.1. договору в редакції додаткової угоди №3 постачальник передає споживачу газ у загальному потоці газу: у разі передачі газу власного виробництва у пунктах приймання-передачі газу від газодобувних підприємств та від підземних сховищ газу (далі ПСГ) у газотранспортну систем; у разі передачі імпортованого газу (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, везений ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на митну територію України) - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пункті прийманняпередачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Право власності на газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Пунктом 3.2. договору в редакції додаткової угоди №3 встановлено, що споживач до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає постачальнику належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі ненадання або несвоєчасного надання заявки споживачем, постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними в пункті 2.1. цього договору на відповідний місяць.

Обсяг поставки підтверджується постачальником шляхом надання оператору ГТС номінації на відповідний місяць поставки (розрахунковий період) в установленому чинним законодавством України порядку.

Приймання-передача газу протягом місяця здійснюється рівномірно з припустимим відхиленням добових обсягів від середньодового не більше як ± 5.0 відсотків.

При наявності відступу від середньодової норми постачальником і споживачем установлюється нерівномірна подача газу за взаємно узгодженими графіками (п. 3.3. договору).

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу (п. 3.4. договору).

У відповідності до 3.5 договору, в редакції додаткової угоди № 3, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов`язується надати постачальнику: завірену копію акта надання послуг з розподілу/транспортування природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРМ/ГТС; до копії акту споживач за підписом уповноваженої особи надає інформацію стосовно детальної розбивки кількості газу, зазначеної в акті, за категоріями (в т.ч. за цим договором); підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактичні ціна та вартість.

Пунктом 5.1. договору, в редакції додаткової угоди, регульована ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, атакож податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) на природний газ, який постачається за цим договором, в період з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) встановлюється постановою Кабінету Міністів України від 01.10.2015 № 758 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 № 234.

Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором в період з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж становить 1 770,74 грн, крім того податок на додану вартість 20%. Всього до сплати з ПДВ 2 124,89 грн (п.5.2. договору в редакції додаткової угоди №3).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.8.1. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (п. 10.3 договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатки сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 року до 30.04.2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 12 договору в редакції додаткової угоди).

На виконання умов договору позивачем у період з січня по квітень 2016 року поставлено відповідачу газ на загальну суму 295 674,80 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами відповідач розрахувався за отриманий природний газ у повному обсязі, але з порушенням строку, встановленого пунктом 6.1 договору.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню у розмірі 29 871,08 грн., 3% річних - 3 246,65 грн. та інфляційні втрати - 10 870,68 грн.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом оскарження відповідно до вимог апеляційної скарги є рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 26 883,97 грн, у зв`язку зі зменшенням її розміру на 90%.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст.216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Судом першої інстанції встановлено факт порушення відповідачем умов договору в частині дотримання строків оплати за надані позивачем послуги.

Відповідно до частини першої статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Відповідачем подано клопотання про застосування судом першої інстанції ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені.

В обґрунтування поданого клопотання, відповідач зазначив, що підприємство об`єднання громадян Криворізьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих є єдиним підприємством у м. Кривий Ріг, яке забезпечує робочі місця для осіб з інвалідністю по зору та інших нозологій. Основною метою діяльності підприємства є соціальна, медична та трудова реабілітація осіб з інвалідністю, праця яких не є конкурентноспроможною на ринку праці. На підприємстві працюють 165 працівників, з них 95 осіб з інвалідністю, що складає 57 % загальної кількості працівників.

Несвоєчасне виконання грошових зобов`язань відповідачем допущено з причин скрутного фінансового стану підприємства, що підтверджується звітами про фінансовий стан.

Також відповідач зазначає, що зобов`язання зі сплати вартості природного газу, отриманого з 01.01.2016 по 31.04.2016 виконано в повному обсязі.

На підтвердження незадовільного майнового стану підприємства, відповідачем надано копію балансу (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2016, копію балансу (звіт про фінансовий стан) на 30.09.2016.

Позивач проти клопотання відповідача заперечував, мотивуючи тим, що станом на 31.03.2020 торгова дебіторська заборгованість (основним видом діяльності підприємства є продаж газу) перед позивачем з боку споживачів становила 49,533 млрд.грн. Станом на 31.03.2020, відповідно до консолідованого звіту позивача розмір короткострокових позик складає 41,335 млрд.грн, довгострокових 7,142 млрд.грн; всього 48,477 млрд.грн. Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємства, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача. Несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2019-2020 років. Держава, покладаючи на позивача спеціальні обов`язки з постачання природного газу, не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи до збитків.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що надані відповідачем до матеріалів справи під час розгляду справи судом першої інстанції докази, ступінь виконання відповідачем зобов`язань за договором, причини несвоєчасного виконання зобов`язання, значимість підприємства відповідача для населення та держави - містять об`єктивні відомості, які підтверджують висновок місцевого господарського суду про винятковість даного випадку, що надає право суду для зменшення неустойки.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує інтереси позивача, приймає до уваги, що діяльність АТ «НАК «Нафтогаз України» має важливе значення щодо надійного і безпечного функціонування використання, видобування газу та, беручи до уваги правове призначення штрафних санкцій, погоджується із висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення неустойки до 90%, чим забезпечено дотримання балансу інтересів обох сторін. В той час як матеріали справи не містять доказів спричинення позивачеві негативних наслідків у зв`язку з несплатою відповідачем за газ у строки, встановлені договором, оскільки втрати від знецінення коштів компенсуються, зокрема, стягненням інфляційних втрат та 3% річних за час, в який позивач не міг користуватися коштами.

Колегія суддів відхиляє аргументи скаржника про те, що господарським судом застосовано норму права (ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України) та зменшено розмір пені на 90%, без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19 та не прийнято до уваги, що зменшення розміру штрафних санкцій на 90% невілюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги.

Так, колегія суддів звертає увагу, що, реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, суди у справі, на яку послався скаржник, та у справі, що переглядається, виходили з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким була надана оцінка згідно з вимогами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто судами досліджувалися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Враховуючи викладене, у контексті наведеного відсутні підстави для висновку про те, що правовідносини у справі, що розглядається, та справі, на яку посилається скаржник на обґрунтування підстав апеляційного оскарження прийнятого у справі судового рішення, є подібними.

Аналіз висновків Верховного Суду стосовно підстав для зменшення розміру пені у справі №918/116/19 дозволяє стверджувати, що з вказаної справи не можна виокремити умови їх застосування окремо від специфічних обставин цієї справи і застосувати у даній справі. Верховний Суд не надавав у наведеній вище справі висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення розміру пені так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновку Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час ухвалення рішення в оскаржуваній частині судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін.

4.5. Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.08.2020 у справі №004/1820/20 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку відповідно до п.2 частини першої ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.О. Кузнецов

Суддя В.Ф.Мороз

Суддя Л.А.Коваль