Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2020 р. м. Рівне Справа № 918/883/20

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПО ТРЕЙДІНГ" (87506, вул. Троїцька, буд. 43, м. Маріуполь, Донецька обл., )

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, вул. Назарівська, 3, м. Київ, ) в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська область, місто Вараш, )

про стягнення заборгованості в сумі 737 130,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 ТОВ "ЕКСПО-ТРЕЙДІНГ" (далі Товариство) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (далі Підприємство) про стягнення заборгованості в сумі 737 130,45 грн за договором поставки №53-122-01-20-09354 від 19.03.2020, з яких 731 506,16 грн основного боргу та 5 624,29 грн три відсотки річних.

Позовну заяву Товариство обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленої продукції, у зв`язку із чим позивач просить суд стягнути на свою користь борг та санкції за вказаним договором.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 07.09.2020 року відкрито провадження у справі 918/883/20, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

17.09.2020 від відповідача на адресу суду надійшов відзив у якому останній визнав основний борг, однак, звернув увагу на невірно зазначений початок прострочення грошового зобов`язання вказаний позивачем при нарахуванні 3% річних.

02.11.2020 до суду надійшла заява від позивача, відповідно до якої останній зазначив, що відповідачем після відкриття провадження у справі сплачено суму основного боргу в розмірі 731 506,16 грн, про що надано відповідні докази, у зв`язку з чим позивач позов в цій частині не підтримує та просить закрити провадження у справі частково. Разом з тим, позивач наполягає на стягненні з відповідача 5 624,29 грн 3% річних та 11 056,96 грн сплаченого ним судового збору.

03.11.2020 на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення відповідача, відповідно до яких останній повідомив про сплату основного боргу у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

19.03.2020 між Товариством (Постачальник) та Підприємством (Замовник) було укладено Договір поставки № 53-122-01-20-09354 (далі Договір, а.с. 30-34).

Договір підписаний повноважними представниками постачальника та замовника, а також скріплений відбитками печаток вказаних юридичних осіб, що не заперечується сторонами.

Відповідно до умов п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Замовника певну продукцію, а Замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №l (додаток 1 до договору, а.с. 35).

Пунктом 2.3 Договору, визначено, що кількість товару та ціна за одиницю товару вказана у специфікації №1 (Додаток№1).

Підписанням специфікації № 1 до Договору Постачальником та Замовником погоджено кількість та ціну за одиницю товару.

Згідно п.8.4 Договору датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення продукції переходить до Замовника з моменту поставки продукції.

У відповідності до п. п. 6.1, 6.2 Договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Замовником за умови реєстрації Постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС". Про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору, у квітні 2020 було виготовлено ярлики на придатну продукцію № 091/5 від 14.04.2020, №091/4 від 08.04.2020 та №174/213 від 21.04.2020, що передбачено пунктом 6.1 Договору.

На виконання умов Договору Постачальником було поставлено Замовнику продукцію на загальну суму 748 747,82 грн., згідно видаткових накладних №25 від 08.04.2020, №28 від 13.04.2020, №29 від 13.04.2020 (а.с. 38, 40, 42), яка була отримана представником Підприємства за довіреністю (а.с. 44-45).

Відтак, враховуючи умови Договору з 24.05.2020 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлену продукцію у розмірі 276 786,12 грн, з 30.05.2020 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлену продукцію у розмірі 235 865,90 грн та з 06.06.2020 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлену продукцію у розмірі 236 095,80 грн.

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію про сплату заборгованості від 17.07.2020 (а.с. 52-53), яка залишилась без задоволення.

В порушення умов Договору відповідачем станом на час звернення з даним позовом до суду лише частково проведено оплату за поставлений товар в сумі 17 241,66 грн.

Станом на дату звернення позивачем з даною позовною заявою до суду - 01.09.2020, Підприємство не виконало свій обов`язок з оплати за поставлену продукцію в сумі 731 506,16 грн, що стало підставою для звернення позивачем до суду.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з рахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи, що Відповідач в порушення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов`язання не виконав, за поставлений товар своєчасно не розрахувався, позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу, а також нарахованих санкцій.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що в процесі розгляду справи позивачем повністю погашено суму основного боргу в розмірі 731 506,16 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №8182 від 30.09.2020 на суму 50 000,00 грн; №8404 від 30.09.2020 на суму 145 059,84 грн; №8401 від 30.09.2020 на суму 276 786,12 грн; №8496 від 01.10.2020 на суму 100 000,00 грн; №9480 від 23.10.2020 на суму 23 794,30 грн; №9563 від 26.10.2020 на суму 135 865,90 грн.

Відтак, основна сума заборгованості за Договором погашена повністю.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України унормовано, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного та враховуючи, що Підприємство сплатило основну суму боргу в розмірі 731 506,16 грн після звернення позивачем з даним позовом до суду, що підтверджується платіжними дорученням описаними вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Згідно з ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Частиною 5 ст. 231 ГПК України передбачено, що ухвалу про закриття провадження у справі може бути оскаржено.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до частини 9 статті 129 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до частини 3 статті 130 ГПК України якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Зважаючи на викладене судовий збір пропорційно погашеній основній сумі боргу покладається на відповідача, оскільки внаслідок дій останнього, що полягали у несвоєчасній сплаті заборгованості, спір подано на розгляд господарського суду.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення 3% річних у сумі 5 624,29 грн, нарахованих позивачем на суму заборгованості 731 506,16 грн, за період з 24.05.2020 по 31.08.2020, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом.

Сума 3% річних нарахована до сплати відповідачу становить 5 624,29 грн (розрахунок на а.с. 4).

Судом перевірено розрахунок 3% річних долучений позивачем до справи, та встановлено, що останній є вірним. Заперечення відповідача стосовно не вірно визначеного позивачем початку прострочення заборгованості не приймаються судом до уваги, оскільки останній визначено правомірно, а саме з 24.05.2020.

Відтак, позов в цій частині підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 5 624,29 грн 3% річних.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі 5 624,29 грн 3% річних. Провадження у справі в частині стягнення 731 506,16 грн основного боргу підлягає закриттю з підстав відсутності предмету спору.

На підставі статей 129, 130 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача повністю в сумі 11 056,96 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 126, 129, 130, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ТОВ "ЕКСПО-ТРЕЙДІНГ" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення заборгованості в сумі 737 130,45 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, вул. Назарівська, 3, м. Київ, ) в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська область, місто Вараш, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПО ТРЕЙДІНГ" (87506, вул. Троїцька, буд. 43, м. Маріуполь, Донецька обл., ) 5 624 (п`ять тисяч шістсот двадцять чотири) грн 29 коп. 3% річних та 11 056 (одинадцять тисяч п`ятдесят шість) грн 96 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення 731 506,16 грн основної заборгованості.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Рішення складено та підписано суддею 06.11.2020.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя І.О. Пашкевич