СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2020 р. Справа № 917/826/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М. , суддя Мартюхіна Н.О.

за участю секретаря судового засідання Перікової К.В.,

за участі представників:

позивача - не з`явився

відповідача - Краснопір В.М., ордер №173687 від 03.11.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Столиця ЛТД ", м. Київ (вх. №2595 П/2)

на рішення господарського суду Полтавської області від 20.08.2020 у справі №917/826/20 (суддя Семчук О.С., повний текст складено та підписано 22.08.2020)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Столиця ЛТД", м. Київ,

до Науково-виробничого підприємство "Фероліт", м. Горішні Плавні, Полтавська обл.

про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Столиця ЛТД" звернулось до господарського суду Полтавської області із позовом до Науково-виробничого підприємство "Фероліт" про стягнення з відповідача заборгованості, з яких 120000,00 грн. основний борг, 3% річних у сумі 1842,06 грн, інфляційних втрат у сумі 1702,32 грн, пені у сумі 14879,13 грн, судових витрат у сумі 2102,00грн та витрат на правничу допомогу у сумі 32000,00 грн. (т.1, а.с. 4-5).

Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору №2019/06/24-30/02 від 24.06.2019, щодо повної та своєчасної оплати за поставлений товар, кількість, ціна та термін поставки якого обумовлений сторонами у Спеціифікації №1 від 24.06.2019 та поставка якого підтверджується видатковою накладною №31104-01 від 04.11.2019, товарно-транспортною накладною №Р104-01 від 04.11.20119 та довіреністю №1105 від 04.11.2019, яка видана відповідачем особі, уповноваженій на отримання товару.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.08.2020 у справі №917/826/20 у позові відмовлено частково; закрито провадження у справі в частині стягнення 120 000,00 грн основного боргу; в іншій частині позову відмовлено; повернуто ТОВ "Столиця ЛТД " з Державного бюджету України судовий збір у сумі 1822 грн 23 коп.(т.1,а.с.129-130).

ТОВ "Столиця ЛТД " із рішенням місцевого господарського суду не погодилось та 09.09.2020 звернулось до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Полтавської області від 20.08.2020 у справі №917/826/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% у розмірі 1842,06 грн, інфляційних втрат у розмірі 1702,32 грн, пені у розмірі 14879,13 грн, а також судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 32000,00 грн. скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу ТОВ «Столиця ЛТД» обґрунтовує наступними доводами:

- суд першої інстанції, пославшись на невиконання позивачем п. 3.2. договору, яким встановлено обов`язок позивача надати разом із товаром зокрема і сертифікат/паспорт якості на товар, безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ст. 666 Цивільного кодексу України, якими встановлено право покупця на надання продавцю розумного строку для передання документів, що стосуються товару, а також, в разі відмови продавця від надання документів або ігнорування такої відмови, передбачено право покупця відмовитись від договору купівлі-продажу та повернути товар.

-відповідач не надав суду доказів звернення до ТОВ "Столиця ЛТД " з вимогою про надання сертифікату /паспорту якості з 04.11.2019 (моменту поставки товару), а також доказів відмови продавця від надання зазначеного документу

-пунктом 4.1 договору встановлено, що датою початку перебігу строку оплати за товар є саме дата поставки товару на підставі документів, зазначених у п. 3.2. договору, водночас виходячи з приписів ст. ст. 655, 692, 712 Цивільного кодексу України та п. 4.1. договору, обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого товару виникає в силу закону та не залежить від факту надання позивачем сертифікату/паспорту якості на товар;

-ненадання позивачем сертифікату/паспорту якості на товар не є відкладальною умовою в розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України, не може вважатись простроченням кредитора (позивача ) в розумінні ст. 613 вказаного Кодексу та не звільняє відповідача від обов`язку оплати товару у строк, визначений в п. 4.1. договору.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2020 для розгляду справи №917/826/20 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - доповідач Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Столиця ЛТД" на рішення господарського суду Полтавської області від 20.08.2020 у справі №917/826/20 та призначено її до розгляду на 05.11.2020. Встановлено учасникам справи строк до 21.10.2020 для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також для подання заяв, клопотань, тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу (вх. №10182 від 23.10.2020) відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги та вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що датою фактичного постачання товару вважається дата вручення товару покупцю з наданням пакету документів, обумовлених у п. 3.2. договору, і обов`язки продавця з постачання товару не вважаються виконаними без надання документів, вказаних у п. 3.2 договору та виконання п. 3.5. договору. Оскільки в п. 4.2. договору сторони узгодили, що при простроченні надання документів, зазначених у п. 3.2. договору, термін оплати збільшується на відповідний термін прострочення продавцем своїх зобов`язань, отже, за відсутністю вини відповідача в простроченні виконання зобов`язання, відсутні підстави для застосування до Науково-виробничого підприємство "Фероліт" відповідальності, яка встановлена вимогами ч. 1 ст. 611, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Представник позивача в судове засідання 05.11.2020 не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване поштове повідомлення про вручення 23.10.2020 уповноваженій особі позивача копії ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання 05.11.2020 судом обов`язковою не визнавалась, у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу позивача в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами за відсутністю представника позивача відповідно до ч.1 ст. 202 та ст. 270 ГПК України.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 24.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Столиця ЛТД» (продавець) та Науково-виробничим підприємством "Фероліт" (покупець) було укладено договір № 2019/06/24-30/02, відповідно до умов п. 1.1 якого, продавець приймає на себе обов`язки з постачання товару відповідно до вимог ГОСТу, ДСТУ, ТУ, в асортименті, з обов`язковим вказанням коду УКТЗЕД, у кількості, терміни та по ціні згідно Специфікацій, які є невід`ємною частиною даного Договору. Покупець зобов`язується відповідно з умовами даного договору прийняти товар та оплатити його.

Загальна сума договору складає суму усіх доданих до нього Специфікацій (п. 2.1 Договору).

Ціна товару узгоджується обома сторонами у Специфікаціях, що додаються, та які являються невід`ємною частиною даного договору (п. 2.2 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору постачання товару здійснюється на умовах СРТ - склад "Покупця", згідно "Інкотермс" в редакції 2010 року. Продавець зобов`язаний при відправці товару перевізником заповнити належним чином товарно-транспортну накладну з обов`язковою вказівкою повної та чіткої назви замовника (одержувача), повної та чіткої назви вантажовідправника та адреси пунктів відвантаження та розвантаження; в розділі "інформація про вантаж" продавець зобов`язаний вказати кількість та вартість ТМЦ, що дорівнює фактичній кількості та вартості товару, заявленій у видатковій накладній.

Відповідно до п. 3.2 Договору разом з товаром, але не пізніше дати поставки товару, продавець зобов`язаний надати покупцю на товар, що поставляється у відповідності з договором, наступні документи про відвантаження товару:

- рахунок;

- видаткову накладну;

- сертифікат/паспорт якості;

- товаро-транспортну накладну.

Пунктом 3.4 Договору сторони погодили, що датою фактичного постачання товару вважається дата вручення товару покупцю з наданням пакету документів, обумовлених п. 3.2 даного Договору.

Продавець повинен зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних з дотриманням умов щодо реєстрації, у порядку, визначеному чинним законодавством згідно ст. 201 Податкового кодексу України (п. 3.5 Договору).

Згідно п. 3.7 Договору обов`язки продавця з постачання товару не вважаються виконаними без надання документів, вказаних в п. 3.2 даного Договору, та виконання п. 3.5 даного Договору.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що покупець оплачує кожну партію товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця в наступному порядку: протягом 15 - ти календарних днів від дати поставки, на підставі документів зазначених у п. 3.2. цього Договору, при умові виконання продавцем п. 3.5. цього Договору.

У відповідності до п. 4.2. договору, при простроченні надання документів, зазначених у п. 3.2. договору та невиконання продавцем умов п. 3.5. даного договору, термін оплати збільшується на відповідний термін прострочення продавцем своїх зобов`язань.

24.06.2019 сторонами узгоджена та підписана Специфікація № 1 до договору, яка є невід`ємною частиною договору, та в якій сторони узгодили номенклатуру, кількість, ціну та термін поставки товару. Ціна товару згідно Специфікації №1 становить 154929,49 грн. (а.с. 24).

30.10.2019 сторонами була узгоджена та підписана Специфікація №2 до договору, яка також є невід`ємною частиною договору та в якій сторони узгодили номенклатуру, кількість, ціну та термін поставки товару. Ціна товару згідно Специфікації №2 становить 140 983,00 грн.

04.11.2019 ТОВ «Столиця ЛТД» було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 140 983,00 грн., що позивач підтверджував наданою до матеріалів позовної заяви видатковою накладною №1104-01 від 04.11.2019 та товарно-транспортною накладною № Р1104-01 від 04.11.2019, який прийнятий Горою Л.Г., що діяла на підставі довіреності № 1105 від 04.11.2019, виданою посадовою особою НВП «Фероліт». (а.с. 25-27)

31.01.2020 НВП «Фероліт» здійснило часткову оплату за товар, отримання якого відбулось на підставі видаткової накладної №1104-01 від 04.11.2019 та товарно-транспортної накладної №Р1104-01 від 04.11.2019, сплативши на користь позивача 20983,00 грн., про що свідчить наявна в матеріалах справи виписка з особового банківського рахунку ТОВ «Столиця ЛТД» від 31.01.2020. (а.с. 29)

06.04.2020 позивач на адресу відповідача направив лист-вимогу № 060420/3 від 06.04.2020, яка отримана відповідачем 14.04.2020, та, посилаючись на положення п. 3.4. договору, ч. 1 ст. 269, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, зазначав про існування у боржника непогашеної заборгованості за отриманий згідно Специфікації №1 товар в розмірі 120000,00 грн., яку вимагав сплатити протягом трьох днів від дня отримання листа.

Відповідачем зазначена вимога залишена без відповіді та задоволення.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому зазначав, що відповідач частково виконав умови договору №2019/06/24-30/02 від 24.06.2019, сплативши на користь позивача 20983,00 грн., проте, остаточна сума заборгованості у розмірі 120000,00 грн. є несплаченою, у зв`язку з чим, просив суд стягнути на користь ТОВ «Столиця ЛТД» суму заборгованості в розмірі 120 000,00 грн., що на час звернення до суду є несплаченою. Також, посилаючись на порушення відповідачем строку виконання обов`язку зі сплати поставленого товару, позивач на підставі умов п. 6.3. договору, ч. 2 ст. 551, ст. 611, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, просив стягнути з відповідача 3% річних у сумі 1842,06 грн, інфляційні втрати у сумі 1702,32 грн, пеню у сумі 14879,13 грн., а також 32000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку ст. ст. 123, 126 Господарського процесуального кодексу України.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:

- підставою заявленого позивачем позову є порушення відповідачем строків оплати товару, номенклатура якого погоджена сторонами у Специфікації № 1, в той же час, НВП «Фероліт» надано суду докази оплати товару поставленого по Специфікації № 1, а саме, копію платіжного доручення №1732 від 30.08.2019, згідно якого відповідачем сплачено позивачу 154 929,49 грн. по договору № 2019/06/24-30/02 від 24.06.2019 згідно рахунку № 627-01 від 27.06.2019. В той же час спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав розрахунків за видатковою накладною № 1104-01 від 04.11.2019, поставка за якою відбувалась на підставі узгодженої Специфікації №2, що не заперечується ані відповідачем, ані позивачем. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що помилкове посилання позивача у позовній заяві на Специфікацію за №1, замість вірного номеру - Специфікація № 2, у даному випадку, не має суттєвого значення і не є підставою для відмови у позові;

- після порушення провадження у даній справі відповідач платіжним дорученням №2096 від 18.06.2020 підтвердив сплату суми основного боргу за спірною видатковою накладною №1104-01 від 04.11.2019 у розмірі 120000,00 грн., у зв`язку з чим, на момент постановлення рішення по справі, предмет спору в частині стягнення 120000,00 грн. основного боргу, відсутній, отже, провадження у справі в частині стягнення 120000,00 грн. основного боргу підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю спору;

-за умовами п. 3.4. договору, датою фактичного постачання товару вважається дата вручення товару покупцю з наданням пакету документів, обумовлених п. 3.2 даного Договору, в тому числі сертифікату/паспорту якості на товар. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів, що підтверджують надання відповідачу сертифікату/паспорту якості на товар по видатковій накладній № 1104-01 від 04.11.2019, отже, твердження позивача про порушення відповідачем строку оплати товару по вказаній видатковій накладній є безпідставним, а підстави для нарахування позивачем відповідачу пені, річних та інфляційних на суму боргу по видатковій накладній № 1104-01 від 04.11.2019 відсутні.

Рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі ТОВ «Столиця ЛТД» не оскаржується, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що місцевим господарським судом безпідставно відмовлено у стягненні з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення строку розрахунків по видатковій накладній № 1104-01 від 04.11.2019, а тому, у відповідності до вимог ст. 269 ГПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції переглядається судом апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є договори та інші правочини.

З наведеною вище нормою Цивільного кодексу України кореспондується ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарські зобов`язання, серед іншого, можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Укладений між сторонами договір №2019/06/24-30/02 від 24.06.2019 за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Частина 2 вказаної статті також передбачає, що продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Таким чином, виходячи з вищенаведених правових норм, уклавши договір № 2019/06/24-30/02 від 24.06.2019 сторони самостійно, на власний розсуд та взаємною згодою визначили умови договору та виконання яких призводить до виникнення у позивача та відповідача взаємних прав та обов`язків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що пунктом 3.2 договору сторонами узгоджено, що разом з товаром, але не пізніше дати поставки товару продавець зобов`язаний надати покупцю на товар, що поставляється у відповідності з договором, наступні документи про відвантаження товару:

-рахунок;

-видаткову накладну;

-товарно - транспортну накладну

- сертифікат/паспорт якості.

Також, у пункті 3.4. договору, сторони дійшли згоди, що датою фактичного постачання товару вважається дата вручення товару покупцю з наданням пакету документів, обумовлених п. 3.2 даного Договору; обов`язки продавця з постачання товару не вважаються виконаними без надання документів, вказаних в п. 3.2 даного Договору та виконання п. 3.5 даного Договору (п. 3.7 договору).

Крім того, у розділі 4 договору сторони узгодили умови оплати за поставлений за договором товар.

Зокрема, п. 4.1 Договору визначено, що покупець оплачує кожну партію товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця в наступному порядку: протягом 15- ти календарних днів від дати поставки, на підставі документів зазначених у п. 3.2. цього Договору, при умові виконання продавцем п. 3.5. цього Договору.

При простроченні надання документів, зазначених у п. 3.2. цього договору та невиконання продавцем умов п. 3.5. даного договору, термін оплати збільшується на відповідний термін прострочення продавцем своїх зобов`язань.(п. 4.2. договору)

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, сторони договору - продавець та покупець, діючи вільно, з урахуванням вимог законодавства, розумності та справедливості, самостійно визначили умови договору, в тому числі і строки, встановлені для здійснення розрахунків за поставлений товар за договором.

Зокрема, договірний обов`язок НВП «Фероліт» здійснити розрахунки за поставлений ТОВ «Столиця ЛТД» товар залежав від виконання продавцем своїх зобов`язань- надання документів, перелік яких зазначено у п. п. 3.2. договору.

В позовній заяві позивач стверджував, що в момент поставки товару по видатковій накладній № 1104-01 від 04.11.2019, ним в повному обсязі та у відповідній формі надані документи з переліку визначеного сторонами в п. 3.2 Договору. Зокрема, на підтвердження належного виконання умов п. 3.2. договору, позивачем до матеріалів справи надано рахунок на оплату №1104-01 від 04.11.2019, видаткову накладну №1104-01 від 04.11.2019, яка підписана та скріплена печатками уповноважених осіб позивача та відповідача, товарно-транспортну накладну № Р1104-01 від 04.11.2019, а також довіреність № 1105 від 04.11.2019, якою інженер з постачання та збуту Гора Л.Г. уповноважена НВП «Фероліт» на отримання від ТОВ «Столиця ЛТД» цінностей за договором № 2019/06/24-30/02 від 24.06.2019, а саме, цегли вогнетривкої, найменування, одиниця виміру та кількість якої зазначена у довіреності. У зв`язку з чим вважав, що ТОВ «Столиця ЛТД» належним чином виконало свої зобов`язання з поставки товару за умовами договору.

Відповідач як у відзиві на позовну заяву, так і у відзиві на апеляційну скаргу зазначав, що в порушення умов п. 3.2. договору та приписів ч. 2 ст. 662 Цивільного кодексу України, позивач не передав відповідачу сертифікат/паспорт якості, який разом з іншими документами, визначеними у п. 3.2 договору, повинен передати покупцю разом з товаром, але не пізніше дати поставки товару, яка визначена пунктом 3.4. договору.

За поясненнями відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, придбана у позивача цегла вогнетривкова застосовується в індукційних металургійних печах в ливарному виробництві НВП «Фероліт», що є виробництвом з підвищеною небезпекою, вимоги щодо відповідності цегли вогнетривкової фізико-хімічним вимогам є обов`язковими та повинні бути зазначені в сертифікаті/паспорті якості, в той час як відсутність передбаченого договором сертифікату/паспорта якості на поставлений позивачем товар, позбавляло відповідача можливості використовувати його в технологічному процесі виробництва. Крім того, відповідач наголошував, що оскільки відповідно до умов п. 4.1 Договору оплата товару здійснюється відповідачем за умови отримання всіх вказаних в п. 3.2 Договору документів, строк оплати товару отриманого по видатковій накладній № 1104-01 від 04.11.2019 ним не пропущено.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник відповідача також зазначив, що позивач не є виробником цегли вогнетривкової, отже у НВП «Фероліт» була відсутня можливість отримати сертифікат/паспорта якості на цеглу з офіційного сайту ТОВ «Столиця ЛТД».

Як свідчать встановлені по справі обставини та правомірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується самим позивачем в апеляційній скарзі, в порушення умов п. 3.2. договору, позивачем, під час поставки товару по видатковій накладній №1104-01 від 04.11.2019 разом із товаром сертифікат якості на товар надано не було. З наявної в матеріалах справи товарно-транспортної накладної № Р1104-01 від 04.11.2019 також вбачається, що в графі "Супровідні документи на вантаж" вказано лише: "Видаткова накладна № 1104-01 від 04.11.2019".

Відповідно до п.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

Частиною 3 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Водночас, факт передачі відповідачу під час поставки товару по видатковій накладній № 1104-01 від 04.11.2019 документу - сертифікату/паспорту якості на товар, позивачем належними по справі доказами не підтверджений, крім того, факт ненадання сертифікату/паспорту якості на товар в апеляційній скарзі ТОВ «Столиця ЛТД» також не заперечується.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно п. 3.7 Договору обов`язки продавця з постачання товару не вважаються виконаними без надання документів, вказаних в п. 3.2 даного Договору, та виконання п. 3.5 даного Договору.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що покупець оплачує кожну партію товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця в наступному порядку: протягом 15 - ти календарних днів від дати поставки, на підставі документів зазначених у п. 3.2. цього Договору, при умові виконання продавцем п. 3.5. цього Договору.

За змістом п. 4.2. договору, при простроченні надання документів, зазначених у п. 3.2. договору та невиконання продавцем умов п. 3.5. даного договору, термін оплати збільшується на відповідний термін прострочення продавцем своїх зобов`язань.

Отже, виконання НВП «Фероліт» обов`язку з оплати товару було обумовлено виконанням ТОВ «Столиця ЛТД» умов, передбачених у п. 3.2.договору, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що з огляду на приписи ч. 1 ст. 538 Цивільного кодексу України, між сторонами виникло зустрічне виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 538 Цивільного кодексу України при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

В укладеному договорі №2019/06/24-30/02 від 24.06.2019 сторони погодили порядок виконання зобов`язань, який відображено у пунктах 3.2., 3.4., 3.7., 4.1., 4.2. договору та встановили, що датою фактичного постачання товару вважається дата вручення товару покупцю з наданням пакету документів, обумовлених п. 3.2 даного Договору, в тому числі сертифікату/паспорту якості на товар. Таким чином, визначені сторонами у п. 4.1., п. 4.2. умови договору свідчать, що строк виникнення обов`язку НВП «Фероліт» по оплаті товару, поставлено в залежність від виконання ТОВ «Столиця ЛТД» певних дій, а саме, надання документів, перелік яких встановлено у п. 3.2. договору.

В той же час, позивачем не надано належних доказів, які підтверджують належне виконання ТОВ «Столиця ЛТД» своїх зобов`язань за договором, а саме, надання відповідачу сертифікату/паспорту якості на товар по видатковій накладній № 1104-01 від 04.11.2019, що, в свою чергу спростовує доводи ТОВ «Столиця ЛТД» про те, що в розумінні ст. 692 Цивільного кодексу України, обов`язок покупця з оплати товару настав після спливу 15-денного строку після отримання товару за видатковою накладною № 1104-01 від 04.11.2019.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п. З ст. 549 ЦК України).

Пунктом 6.3. Договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної сплати товару в узгоджені терміни, покупець платить пеню у розмірі 0,5% від вартості несплаченого товару за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який нараховуються пеня.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) є нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних, які входять до складу грошового зобов`язання та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Відповідальність за статтями 525, 625 ЦК України застосовується лише за порушення грошового зобов`язання між кредитором та боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання за договором.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

В той же час, колегія суддів приходить до висновку про відсутність обставин, які підтверджують порушення НВП «Фероліт» своїх зобов`язань за договором, що свідчить про відсутність в його діях вини в розумінні ст. 614 Цивільного кодексу України, оскільки в даному випадку ТОВ «Столиця ЛТД» не виконало своїх зустрічних зобов`язань, передбачених договором №2019/06/24-30/02 від 24.06.2019, які підтверджують, що строк виконання грошового зобов`язання у відповідача настав. При цьому, колегія суддів констатує, що господарюючий суб`єкт не може бути примушений до виконання господарського зобов`язання, якщо обов`язок з такого виконання у суб`єкта ще не виник.

За змістом ч. 4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку (ч. 1 ст. 613 ЦК України).

Стосовно доводів апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ст. 666 Цивільного кодексу України, якими встановлено право покупця на надання продавцю розумного строку для передання документів, що стосуються товару, а також, в разі відмови продавця від надання документів або ігнорування такої відмови, відмовитись від договору купівлі-продажу та повернути товар, колегія суддів зазначає, що приписами ст. 666 Цивільного кодексу України встановлено право, а не обов`язок покупця на вчинення дій, про які зазначено у наведеній нормі.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до НВП «Фероліт» наслідків фінансової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 549, ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме, нарахування позивачем відповідачу пені, річних та інфляційних на суму боргу по видатковій накладній № 1104-01 від 04.11.2019.

Крім того, оскільки підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені, річних та інфляційних на суму боргу по видатковій накладній № 1104-01 від 04.11.2019 за договором №2019/06/24-30/02 від 24.06.2019 відсутні, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про покладення на позивача в повному обсязі судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката під час розгляду справи в суді першої інстанції.

З урахуванням встановлених по справі обставин в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Оскільки апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, то, враховуючи вимоги пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 123, 126, 129, статтею 269, пунктом 1 статті 275, пунктами 1, 4 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Столиця ЛТД", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 20.08.2020 у справі №917/826/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.11.2020

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя Н.О. Мартюхіна