ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2020 р. Справа №914/177/17

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Судді-доповідача Дубник О.П.

Суддів Бойко С.М.

Зварич О.В.

за участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства (далі - АТ) «Кредобанк» б/н від 15.07.2020 (вх.№ 01-05/2002/20 від 16.07.2020),

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2020 (повний текст рішення складено 30.06.2020, суддя Фартушок Т.Б.),

у справі № 914/177/17

за позовом: АТ «Кредобанк», м. Львів,

до відповідача: Управління урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби соціального зв`язку та захисту інформації України в м. Львові,

про стягнення суми 123 731,14 грн.

за участю представників:

від позивача: Заставний А.Т. - адвокат (діє на підставі довіреності №11192 від 23.01.2020);

від відповідача: Гончаренко Є.В. (на підставі довіреності №63/10-2507 від 09.09.2019 в порядку самопредставництва).

1. Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

Судове засідання фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису, згідно зі ст. 222 ГПК України.

2.Вирішення процесуальних питань.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2020, вказану апеляційну скаргу розподілено колегії суддів: суддя доповідач - Дубник О.П., судді Бойко С.М. та Зварич О.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.07.2020 в складі колегії суддів: суддя доповідач - Дубник О.П., судді Бойко С.М. та Зварич О.В. відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою суду від 01.10.2020 розгляд справи призначено на 04.11.2020 та застосовано принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

В судове засідання 04.11.2020 з`явилися представник позивача та представник відповідача, які надали пояснення по суті апеляційної скарги.

3. Короткий зміст позовних вимог.

Позивач АТ «Кредобанк» звернулося 24.01.17 до Господарського суду Львівської області з позовом до Управління урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби соціального зв`язку та захисту інформації України в м. Львові про стягнення 123 731,14 грн вартості втраченого прийнятого та недоставленого за Договором від 01.02.2016 №63/14-26 цінного відправлення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.02.2016р. між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк», яке внаслідок зміни найменування перетворилось в АТ «Кредобанк» (позивач) та Управлінням урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в м. Львові (відповідач) укладено Договір №63/14-26 (надалі Договір), за умовами якого відповідач надає послуги з організації і забезпечення доставки цінних відправлень позивача.

Керуючись умовами договору, 22.11.2016 позивач передав відповідачу для доставки 5 (п`ять) цінних відправлень, зокрема відправлення б/н, масою 0,305 кг, вартістю 123 731,14 грн, одержувач ПАТ «Кредобанк» відділення вул. Петровського, 29а у м. Харків. На підтвердження передачі цінного відправлення сторонами, на виконання вимог п. 3.3. Договору, складено та підписано реєстр №1 від 22.11.2016.

Станом на момент подання позовної заяви (23.01.2017), одержувач - ПАТ «Кредобанк», відділення вул. Петровського, 29а у м. Харків вищезазначене відправлення не отримав.

28.11.2016 позивач звернувся до відповідача з листом №11-12889/16 з проханням письмово повідомити позивача про причини порушення строків доставки відправлення та 05.12.2016 позивач отримав від відповідача лист №63/14-423, в якому повдомлялось, що порушення строків доставки цінного відправлення, прийнятого відповідачем, відбулося через напад невідомих осіб на військовослужбовців Відділу УФЗ Держспецзв`язку в м. Харкові, внаслідок чого останнє було викрадено.

4. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.06.2020 в задоволенні позову відмовлено.

Судом зроблено висновок, що матеріалами справи не підтверджується факт оформлення відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного до цінного відправлення №4 згідно Реєстру від 22.11.2016 №1 та суми нестачі відправлення. Позивачем не надано жодних доказів відображення нестачі спірного відправлення та її розміру в бухгалтерському обліку позивача та будь яких інших доказів, на підставі яких суд може встановити суму такої нестачі. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні, а сторонами, в тому числі Позивачем не подані докази, як і не заявлено про неможливість подання таких, щодо документального підтвердження вмісту вкладеного та суми нестачі, що, згідно договору, могло б бути підставою для цивільно-правової відповідальності відповідача за прийняте від позивача відправлення згідно п.7.1.1 Договору. А відтак, судом першої інстанції зроблено висновок, що вказане виключає можливість застосування судом пункту 7.1.1. Договору як підстави для відповідальності відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами стосується відшкодування збитків, що виникли внаслідок втрати відповідачем цінного відправлення, переданого позивачем відповідачеві на виконання Договору.

Також місцевим господарським судом зроблено висновок, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Натомість суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено протиправну поведінку відповідача як умову настання цивільно-правової відповідальності у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків. З огляду на це відсутні підстави вважати, що збитки, яких позивач зазнав у зв`язку із втратою відповідачем відправлення, є наслідком дій відповідача, а відтак, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданими позивачу збитками.

При цьому, з врахуванням встановлених судом обставин, зокрема недоведеності Позивачем факту документального оформлення підтвердження вмісту вкладеного та суми нестачі в порядку, визначеному п.7.1.1. Договору, в Позивача відсутнє право вимагати від Відповідача відшкодування збитків з огляду на відсутність факту, який би свідчив, що понесені майнові втрати Позивача зумовлені протиправними діями Відповідача і всупереч вжитих ним заходів були невідворотним результатом порушення саме Відповідачем свого зобов`язання за Договором.

5.Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

5.1. Позивач - «АТ «Кредобанк», подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2020 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянт вважає, що оскаржуване рішення винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, судом невірно здійснено оцінку наявних у справі доказів та не в повній мірі встановлено і досліджено обставини, що є істотними для вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, зокрема, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що фельд`єгерський зв`язок входить до системи поштового зв`язку України і його діяльність регулюється нормами Закону України «Про поштовий зв`язок», Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (далі - постанова КМ України № 270), але на думку апелянта судом першої інстанції застосовано норми законодавства, які не регулюють діяльність Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; слід було застосовувати норми Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України».

Крім того, апелянт вважає хибним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів підтвердження вмісту вкладеного відправлення на оцінену суму, вмісту відправлення, а також про відсутність підстав для відповідальності відповідача за вміст відправлення, оскільки в матеріалах справи на підтвердження цього є Реєстр №1 від 22.11.2016 на кореспонденцію, яка відправляється через УУФЗ Держспецз`язку у м. Львові. Таке документальне підтвердження було оформлено сторонами відповідно до вимог Договору №63/14-26 від 01.02.2016.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем не доведено протиправної поведінки відповідача і наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою і наявними збитками. Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що відповідач не виконав господарське зобов`язання щодо доставки відправлення, внаслідок чого позивачу було завдано майнової шкоди в розмірі вартості втраченого відправлення.

Поряд з іншим, апелянт стверджує, що судом першої інстанції не було встановлено чи було відповідачем вжито всіх необхідних заходів, які б забезпечили в повній мірі збереження відправлення, в тому числі захист від втрати внаслідок протиправних дій третіх осіб, якими було викрадено цінне відправлення, внаслідок збройного нападу на працівників відповідача.

Підсумовуючи вищевикладене, апелянт вважає, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права, здійснена невірна та неповна оцінка доказів, а при постановленні рішення суд виходив із припущення, а не із фактичних обставин справи.

5.2. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає, що судом першої інстанції до правовідносин вірно застосовано положення Закону України «Про поштовий зв`язок», оскільки за правовою природою Договір №63/14-26 від 01.02.2016, укладений між ПАТ «Кредобанк» та Управлінням урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в м. Львові є договором про надання послуг поштового зв`язку.

Крім того, відповідач вважає, що фельд`єгерський зв`язок входить до системи поштового зв`язку України і регулюється нормами Закону України «Про поштовий зв`язок», а діяльність фельд`єгерського зв`язку провадиться відповідно до законодавства України, а відносини, які виникли між позивачем та відповідачем за своєю природою є відносинами з надання послуг поштового зв`язку і відповідно регулюється нормами, що регулюють послуги поштового зв`язку, а саме Закону України «Про поштовий зв`язок» та постановою КМ України №270.

Також відповідач стверджує, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність всіх елементів складу господарського правопорушення, необхідних для стягнення збитків, зокрема не надано документів, які підтверджували б вміст вкладеного відправлення на оцінену суму та суму нестачі. Відповідач вважає, що під збитками розуміється лише реально втрачене майно.

А тому, відповідач вважає, що апеляційну скаргу АТ «Кредобанк» слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

01.02.2016 між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк», яке внаслідок зміни найменування перетворилось в АТ «Кредобанк» (надалі Позивач, Замовник) та Управлінням урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в м. Львові (надалі Відповідач, Виконавець) укладено Договір №63/14-26 (надалі Договір), за умовами якого (п.1. Договору) Виконавець організовує і забезпечує доставку цінних відправлень Замовника (надалі відправлення) на умовах, вказаних нижче. Конфіденційність і збереження доставки гарантується Виконавцем (а.с.13-14, т.1).

Відповідно до п.2.1. Договору Виконавець забезпечує доставку відправлень Замовника (філії, відділення Замовника) на адресу юридичних осіб з м. Львова до м. Києва та обласних центрів України.

Згідно п.2.2. Договору строк доставки відправлень по території України від Замовника до одержувача встановлюються в три дні (не враховуючи день приймання Виконавцем, а також вихідні дні і святкові дні).

Пунктом 3.2. Договору Сторонами передбачено, що упаковка відправлень повинна забезпечувати збереження вкладеного і виключати доступ до нього.

На відправлення, які передаються Виконавцю, Замовник виписує три примірники реєстру встановленої форми. Перший та другий примірник подаються разом з відправленнями Виконавцю, а третій, з підписом та печаткою Виконавця, залишається у Замовника. При оформленні реєстру Замовник повинен обов`язково вказувати номер Договору (п.3.3. Договору).

Відповідно до п.3.5. Договору пересилці не підлягають відправлення на адресу іноземних фірм і фізичних осіб, а також предмети і речовини, заборонені для пересилання відповідно до законодавства України.

Згідно п. 5.1. Договору Виконавець зобов`язаний прийняти відправлення Замовника відповідно до п.п. 2.2., 2.3., розділу 3 Договору; доставити відправлення Замовника до пункту призначення в строк, передбачений п.2.4. Договору; під час доставки відправлень Замовника забезпечити їх збереження та конфіденційність.

Замовник зобов`язаний оформити відправлення відповідно до п.п.3.1.-3.5. Договору (п.5.2.1. Договору).

Пунктом 5.3.3. Договору передбачено, що Виконавець має право в присутності Замовника і представника компетентного органу провести перевірку вкладеного відправлень у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно п.7.1.1. Договору Виконавець несе цивільно-правову відповідальність за прийняті від Замовника відправлення тільки у межах оголошеної цінності за рішенням суду за умови оформленого відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного та суми нестачі.

Відповідальність Виконавця перед Замовником за збереження відправлень настає з моменту прийому їх у встановленому порядку від Замовника і закінчується в момент передачі відправлень у встановленому порядку за призначенням (п.7.1.2. Договору).

Відповідно до п.п.7.1.3., 7.1.4. Договору Виконавець відповідає за кількість місць, вказаних в реєстрі, а також за цілісність упаковки, печаток і пломб Замовника. Виконавець не несе відповідальності за вміст відправлення; за повну цінність вкладеного, якщо упаковка, печатки, пломби Замовника не порушено і доступу до вкладення не було; за шкоду, яка трапилась через властивості предметів, що відправляються Замовником; у випадках навмисних дій Замовника, які призвели до пошкодження або викрадення відправлень; у випадку арешту чи конфіскації відправлень правоохоронними органами.

Договір вступає в силу з дня його підписання обома Сторонами, діє до 31.12.2016 та вважається продовженим на попередніх умовах, якщо жодна із Сторін не виявить письмового бажання його скасувати. Про скасування Договору потрібно повідомити не менше, ніж за 10 робочих днів.

Додатком №1 до Договору Сторонами погоджено Тарифи на послуги, що надаються урядовим фельд`єгерським зв`язком (а.с.16, т.1).

Вказаний Договір та Додаток №1 до нього підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

Реєстром на кореспонденцію, що направляється через УУФЗ Держспецзв`язку України у м. Львів від 22.11.2016 №1 Позивачем передано Відповідачу для доставки п`ять відправлень, зокрема адресоване відділенню ПАТ «Кредобанк», яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Петровського, 29, відправлення вагою 0,305кг. Оголошеною цінністю 123731,14 грн (а.с.18, т.1).

Вказаний реєстр підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

Листом від 28.11.2016 вих. №11-12889/16 Позивач звертався до Відповідача із вимогою повідомити причини порушення строків доставки цінного вантажу, - адресованого відділенню ПАТ «Кредобанк», яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Петровського, 29, відправлення вагою 0,305кг. оголошеною цінністю 123731,14 грн. згідно Реєстру від 22.11.2016 №1 (а.с.18, т.1).

Листом від 05.12.2016 вих. №63/14-423 Відповідач повідомив Позивача про те, що під час виконання маршруту був здійснений груповий напад невідомими особами на військовослужбовців відділу УФЗ Держспецзв`язку у м.Харкові, які здійснювали доставку цінного відправлення ПАТ «Кредобанк», та вказане відправлення було викрадене. На даний час Холодногірським відділом Головного управління Національної поліції у Харківській області проводяться оперативно-розшукові заходи щодо встановлення обставин злочину та осіб, які були причетні до його скоєння. Відомості про надзвичайну подію внесено в ЄРДР за №0004201 (а.с.19, т.1).

Претензією від 16.12.2016 вих. №04-13746/16 Позивач вимагав від Відповідача в термін до 30.12.2016 відшкодувати Позивачу вартість втраченого цінного відправлення в розмірі 123731,14грн (а.с.20, т.1).

У відповідь на вказану претензію Відповідач листом від 13.01.2017 вих. №63/14-17 повідомив Позивача, що оперативно-розшукові заходи продовжуються щодо встановлення обставин злочину та осіб, які здійснили груповий напад 24.11.2016 на військовослужбовців відділу УФЗ Держспецзв`язку у м.Харкові, які здійснювали доставку цінного відправлення ПАТ «Кредобанк». Додаткової інформації по даному факту розслідування станом на час складення листа у Відповідача не було (а.с.21, т.1).

З підстав наведеного Позивач просить суд 123731,14грн. збитків, завданих втратою цінного відправлення під час доставки.

7. Норми права та висновки якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Місцевий господарський суд, даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору правильно зазначив, що такий за своєю правовою природою є договором надання послуг, за умовами якого, відповідно до статті 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною другою статті 901 ЦК України визначено, що положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, укладення Управлінням урядового фельд`єгерського зв`язку та захисту інформації України в м. Львова та АТ "Кредобанк" Договору №63/14-26 від 01.02.2016 було спрямоване на отримання останнім послуг з доставки цінних відправлень відповідачем, на якого, в свою чергу, покладався обов`язок організувати і забезпечити доставку цінних відправлень позивача, забезпечивши їх збереження та конфіденційність.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, 22.11.2016 позивачем надано, а відповідачем отримано для пересилання цінне відправлення б/н на суму 123 731,14 грн, місце призначення - м. Харків, одержувач - АТ "Кредобанк" відділення вул. Петровського, 29а, що підтверджується реєстром № 1 від 22.11.2016.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з листом №11-12889/16 з проханням письмово повідомити позивача про причини порушення строків доставки відправлення.

В свою чергу 05.12.2016 відповідач надав позивачу лист-відповідь №63/14-423, в якому зазначив, що порушення строків доставки цінного відправлення, прийнятого відповідачем, відбулося через напад невідомих осіб на військовослужбовців Відділу УФЗ Держспецзв`язку в м. Харкові, внаслідок чого останнє було викрадено.

У зв`язку з наведеними у листі обставинами, Головним управлінням Національної поліції в Харківській області відкрито кримінальне провадження № 0004201, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 186 КК України.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України", державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України є державним органом, який призначений для забезпечення функціонування і розвитку державної системи урядового зв`язку, Національної системи конфіденційного зв`язку, формування та реалізації державної політики у сферах криптографічного та технічного захисту інформації, телекомунікацій, користування радіочастотним ресурсом України, поштового зв`язку спеціального призначення, урядового фельд`єгерського зв`язку, а також інших завдань відповідно до закону.

Приписами статті 5 Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України" встановлено, що до загальної структури державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України входить, зокрема, головне управління та підрозділи урядового фельд`єгерського зв`язку.

Частиною першою статті 10 Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України" визначено, що головне управління та підрозділи урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України призначені для організації і забезпечення урядовим фельд`єгерським зв`язком Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, державних органів, органів місцевого самоврядування, органів військового управління та інших юридичних осіб відповідно до законодавства.

Для забезпечення виконання покладених на неї обов`язків Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України має право надавати фізичним або юридичним особам на договірних засадах послуги, безпосередньо пов`язані із забезпеченням виконання покладених на Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України завдань, за переліком, визначеним Кабінетом Міністрів України (п. 4 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України").

Порядком визначення вартості та надання платних послуг Головним управлінням та підрозділами урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України 29.09.2016 № 600, встановлено особливості визначення вартості та надання Головним управлінням та підрозділами урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України платних послуг державним органам, органам місцевого самоврядування та іншим юридичним особам відповідно до пункту 5 частини п`ятої та пункту 4 частини шостої статті 10 Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України", Переліку платних послуг, що надаються Головним управлінням та підрозділами урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1105.

Положеннями вказаного Порядку визначено, зокрема, наступні терміни:

- замовник - державний орган, орган місцевого самоврядування та інші юридичні особи, яким надаються платні послуги із забезпечення урядовим фельд`єгерським зв`язком на договірних засадах;

- цінне відправлення - відправлення з оголошеною цінністю, визначеною замовником, яке прийняте для доставки Головним управлінням та підрозділами урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1105 затверджено перелік платних послуг, що надаються Головним управлінням та підрозділами урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, серед якого зазначено, зокрема, доставка кореспонденції та/або цінних відправлень співробітником Головного управління та підрозділів урядового фельд`єгерського зв`язку з прийманням у приміщенні замовника за його заявою: без використання автотранспортних засобів Головного управління та підрозділів урядового фельд`єгерського зв`язку; з використанням автотранспортних засобів Головного управління та підрозділів урядового фельд`єгерського зв`язку.

Статтею 2 Закону України "Про поштовий зв`язок" визначено, що відносини у сфері надання послуг поштового зв`язку регулюються Конституцією України, цим та іншими законами України і прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Діяльність у сфері надання послуг поштового зв`язку спеціального призначення (фельд`єгерського і спеціального зв`язку) провадиться відповідно до законодавства України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про поштовий зв`язок" поштовий зв`язок спеціального призначення - складова частина поштового зв`язку України, призначена для надання послуг поштового зв`язку окремим категоріям користувачів.

Статтею 1 Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України" визначено, що спеціальний зв`язок - зв`язок, що забезпечує передачу секретної та/або службової інформації шляхом застосування відповідних організаційних та технічних заходів; система спеціального зв`язку - сукупність обладнання, засобів, комплексів та систем обробки, передачі, технічного та криптографічного захисту інформації, що організаційно, технічно та функціонально поєднані в єдине ціле, призначена для забезпечення користувачів спеціальним зв`язком; засіб спеціального зв`язку - апаратний, апаратно-програмний засіб, який призначений для обробки інформації з обмеженим доступом у складі системи спеціального зв`язку, але не реалізує криптографічних перетворень інформації.

З аналізу наведених положень законодавства вбачається, що фельд`єгерський зв`язок входить до системи поштового зв`язку України і регулюється нормами Закону України "Про поштовий зв`язок", а діяльність у сфері фельд`єгерського зв`язку провадиться відповідно до законодавства України.

За змістом статті 13 Закону України "Про поштовий зв`язок" оператори надають користувачам послуги поштового зв`язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку. Послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості.

Відповідно до пункту 30 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМ України від 05.03.2009 № 270 (далі - Правила) у внутрішніх поштових відправленнях пересилаються предмети, не заборонені для пересилання.

Згідно з пунктом 57 Правил сума оголошеної цінності внутрішнього поштового відправлення не повинна перевищувати фактичної вартості вкладення та можливих витрат на відновлення документів, що пересилалися, у разі їх втрати.

При цьому, пунктом 5.3.3 договору сторони погодили, що виконавець залишає за собою право в присутності представника замовника і представника компетентних органів провести перевірку вкладеного у випадках передбачених чинним законодавством.

Із зазначеного пункту договору вбачається, що позивачем мали надаватись цінні відправлення (посилки) запакованими, а відповідач лише в окремих випадках міг перевіряти вміст відправлень.

При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач не володів інформацією про вміст вкладеного відправлення, яке пересилалось через фельд`єгерську службу, у зв`язку з тим, що останнім не проводився огляд наданого позивачем відправлення, оскільки умовами укладеного між сторонами договору встановлено право відповідача здійснювати такий огляд, а не його обов`язок. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Разом з тим, матеріалами справи не підтверджується факт оформлення відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного до цінного відправлення №4 згідно Реєстру від 22.11.2016р. №1 та суми нестачі позивача у зв`язку із втратою Відповідачем такого відправлення, оскільки позивачем не надано жодних доказів відображення нестачі та її розміру в бухгалтерському обліку позивача та будь яких інших доказів, на підставі яких суд може встановити суму такої нестачі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно вказав, що в матеріалах справи відсутні, сторонами, в тому числі позивачем не подані докази, як і не заявлено про неможливість подання таких, щодо документального підтвердження вмісту вкладеного та суми нестачі, що, згідно договору, могло б бути підставою для цивільно-правової відповідальності відповідача за прийняте від позивача відправлення згідно п.7.1.1 Договору. Встановлені обставини виключають можливість застосування судом пункту 7.1.1. Договору як підстави до відповідальності відповідача.

За змістом статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати порядок у сфері господарювання.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 ГК України, якою передбачено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.

Частиною першою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. У відповідності до частини 2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Господарський кодекс України збитками визначає витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст. 224 ГК України).

Згідно зі статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства, додаткові витрати, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язань другою стороною.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд, перш за все, повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Водночас господарському суду слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст. 623 ЦК України) від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами стосується відшкодування збитків, що виникли внаслідок втрати відповідачем цінного відправлення, переданого позивачем відповідачеві на виконання договору.

Місцевий господарський суд, правильно зазначив, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини особи, яка допустила порушення зобов`язання.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України).

Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування збитків необхідно виходити з того, що збитки підлягають відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка їх завдала та завданими збитками. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Визначаючи розмір заподіяних збитків внаслідок порушення господарських договорів, до уваги беруться вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Відповідач, в свою чергу, повинен довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Відшкодуванню підлягають прямі збитки, що стали безпосереднім та невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Під час розгляду справи позивач надав пояснення по суті заявлених позовних вимог та вважає, що втрата майна АТ "Кредобанк" на оцінену суму вартості цінного відправлення 123 731,14 грн, відбулась з вини Управління урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби соціального зв`язку та захисту інформації України в м. Львові.

Разом з тим, як було зазначено вище, умовами договору (п. 7.1.1) сторони погодили, що виконавець несе цивільно-правову відповідальність за прийняті від замовника відправлення лише у межах оголошеної цінності за умови оформленого відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного та суми нестачі за рішенням суду.

Однак, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не встановлено наявності доказів перевірки вмісту вкладеного у спірне відправлення.

При цьому, судом першої інстанції враховано доводи відповідача про те, що не доставка наданого позивачем відправлення сталась не з вини відповідача, а в силу подій, які останній не міг передбачити та усунути, а саме, внаслідок нападу на військовослужбовців при виконанні своїх службових обов`язків, про що свідчить наявне кримінального провадження № 0004201.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду відмову у задоволенні позовних вимог АТ "Кредобанк".

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій у вказаній справі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2020 у справі №914/177/17 необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

8. Судові витрати.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 784 грн.

Керуючись ст.ст.129, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2020 у цій справі без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

4. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 16.11.2020

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий-суддя О.П. Дубник

Судді С.М.Бойко

О.В.Зварич