РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.11.2020Справа № 910/12003/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін матеріали справи №910/12003/20

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Єжи Гедройця (вул. Тверська), буд. 5, м. Київ, 03150, ) в особі філія "Головний інформаційно-обчислювальний центр" акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Івана Франка, буд. 21, м. Київ, 01054, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" (вул. В`ячеслава Липинського, буд.5, м. Київ, 01054, )

про стягнення неустойки 48 223, 07 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Головний інформаційно-обчислювальний центр" акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" про стягнення неустойки 48 223,07 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором оренди нерухомого майна № 12/02-3609-ОД від 19.09.2009 щодо своєчасного подання заяви про продовження строку дії договору та доказів належного виконання його умов, а також з огляду на продовження користування відповідачем нежитловим приміщенням, визначеним у договорі оренди, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок сплатити неустойку на користь позивача у розмірі 48 223, 07 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу для відповіді на відзив.

12.10.2020 до відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись, зокрема, на норми ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №2269-XII, чинного на момент дії договору про оренду 12/02-3609-ОД від 19.09.2009 та додаткової угоди до нього від 30.03.2018, згідно яких у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Разом з цим, у відзиві відповідачем заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, яке мотивовано тим, що відповідач не отримав позовну заяву, поштове відправлення з якою 05.09.2020 повернулась на адресу позивача, та представник відповідача зміг ознайомитись з її змістом, лише у приміщенні Господарського суду міста Києва 05.10.2020.

Розглянувши клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву, суд дійшов такого висновку.

За приписами частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Частинами першою та другою статті 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Правовий аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє дійти висновку про те, що учаснику справи гарантується право подати до суду відзив на позов протягом строку, встановленого судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Цей процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи за умови, якщо таку заяву подано до його закінчення.

Виходячи з положень статті 119 Господарського процесуального кодексу України, за заявою учасника справи суд може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, тоді як встановлений судом процесуальний строк за заявою учасника справи може бути продовжений судом.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.12.2018 у справі №904/5995/16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2020 встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позовну заяву - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Зазначена ухвала отримана 31.08.2020, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

Частиною 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

В той же час, згідно практики Європейського суду з прав людини при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення у справі «Walchli v. France», заява №35787/03, п. 29, 26.07.2007; «ТОВ «Фріда» проти України», заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Згідно інформації з офіційного веб-сайту Акціонерного товариства «Укрпошта» поштове відправлення №934 разом з позовною заявою та доданими до неї документами було повернуто за зворотною адресою з позначкою «інші причини».

Відтак, оскільки позовна заява та додані до неї документи не були вручені відповідачу не з вини останнього, суд дійшов висновку про визнання причин пропуску строку на подання відзиву поважними, у зв`язку з чим клопотання відповідача про поновлення процесуального строку на подання відзиву підлягає задоволенню.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2009 між орендодавцем Регіональним відділенням Фонду держмайна України у Дніпропетровській області та орендарем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» був укладений Договір №12/02-3 609-ОД оренди нерухомого майна, що належить державній власності (далі -договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно: частину нежитлового приміщення інформаційно-обчислювального центру площею 8 (вісім) кв.м. розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Калініна, 4, на другому поверсі, що перебуває на балансі інформаційно-обчислювального центру Державного підприємства «Придніпровська залізниця» з метою розміщення обладнання операторів телекомунікацій, які надають послугу з мобільного зв 'язку та послугу з доступу до «інтернет».

У відповідності до п. 5.18. та 7.3. договору на сторони покладений обов`язок повідомити іншу сторону договору не пізніше, ніж за 30 діб про свій намір щодо завершення, припинення або розірвання даного договору.

Згідно п. 5.19. договору № 12/02-3609-ОД від 19.09.2009 сторони погодили, що орендар, у разі наміру продовжити строк дії договору оренди, зобов`язаний не пізніше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору оренди подати орендодавцю про це заяву з документами щодо виконання умов договору оренди (дозвіл пожежників, копія договору страхування державного майна, платіжні доручення про сплату страхового платежу та ін.).

У разі неподання орендарем до орендодавця заяви на протязі встановленого цим пунктом договору терміну, або відмови орендодавця від продовження строку дії договору оренди на новий термін договір припиняє свою дію, а орендар зобов`язаний виселитися у день, визначений за договором, як кінцевий термін дії договору оренди, та надати орендодавцю акт повернення орендованих площ балансоутримувачу. У разі невиконання цієї умови договору оренди орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування майном за час прострочення.

Згідно пункту 10.1. договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов цього договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу або декларації, наданої органам державного пожежного нагляду балансоутримувача, договір, за заявою орендаря щодо продовження терміну дії може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у договорі.

Додатковими договорами від 23.03.2016 та від 30.03.2018 до договору № 12/02-3609-ОД вносилися зміни.

Так, відповідно до умов додаткової угоди від 23.03.2016 до Договору № 12/02-3609-ОД у зв`язку з утворенням Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23.02.2012 № 4442-VІ та постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.06.2014 № 200, укладеним між орендодавцем Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», що є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств залізничного транспорту та орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком», встановлено, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди від 19.09.2009 № 12/02-3609-ОД є ПАТ «Укрзалізниця».

Відтак, з огляду на внесені зміни до договору шляхом укладення додаткової угоди, орендодавцем у спірних правовідносинах є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - позивач, орендар).

Пунктом 3.1 додаткової угоди від 23.03.2016 встановлено, що орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 3 428,11 грн. без ПДВ.

Відповідно до додаткової угоди до договору № 12/02-3609-ОД, строк дії договору було продовжено до 31.03.2019.

Як зазначає позивач, відповідач всупереч умовам, наведеним у п. 5.19. договору заяви про його продовження разом з відповідними документами не подавав, проте у період з 01.04.2019 по 31.12.2019 продовжував користуватись нежитловим приміщенням, визначеним у договорі, у зв`язку з чим з останнього підлягає стягненню подвійна орендна плата. Оскільки відповідач протягом спірного періоду здійснював помісячну оплату на загальну суму 48 223, 07 грн, з її урахуванням позивачем нарахована до стягнення неустойка у цьому ж розмірі - 48 223, 07 грн.

В свою чергу, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, з тих підстав, що відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №2269-XII, чинного на момент дії договору про оренду 12/02-3609-ОД від 19.09.2009 та додаткової угоди до нього від 30.03.2018, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, тому для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього, аналогічні за змістом норми містять положення ст. 764 Цивільного кодексу України та ст. 284 Господарського кодексу України.

При цьому, згідно п. 7.3. договору оренди визначено, обов`язком орендодавця є письмове повідомлення орендаря не пізніше, ніж за 30 діб про свій намір щодо завершення, припинення або розірвання даного договору.

Також, як зазначає відповідач, ним завчасно було виконано відповідні зобов`язання по договору шляхом направлення листа №512 від 12.06.2018 з повідомленням про наміри продовжувати дію договору, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для стягнення неустойки.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.6 ст.283 Господарського кодексу України).

Так, відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із частинами першою та другою статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

У справі, що розглядається, орендоване майно є державним, а тому на ці правовідносини поширюється також дія Закону № 2269-XII, "Про оренду державного та комунального майна", норми якого були чинними у спірний період.

Так, відповідно до частини першої статті 17 Закону № 2269-XII термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Відповідно до ст. 17 вказаного закону, термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

З аналізу вказаних норм вбачається висновок, що продовження терміну договору оренди може мати прояв у «мовчазній згоді» саме в силу закону лише в тому випадку, якщо сторони самостійно не погодолили у договорі строк найму, інших умов його продовження та при умові належного виконання зобов`язань за договором.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.19. договору № 12/02-3609-ОД від 19.09.2009 сторони погодили, що орендар, у разі наміру продовжити строк дії договору оренди, зобов`язаний не пізніше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору оренди подати орендодавцю про це заяву з документами щодо виконання умов договору оренди (дозвіл пожежників, копія договору страхування державного майна, платіжні доручення про сплату страхового платежу та ін.).

Як вбачається з додатків до відзиву, в якості «доказів», що підтверджують факт своєчасного надіслання орендарем орендодавцю заяви про намір продовжити строк дії договору, відповідачем додано ксерокопію листа №512 від 12.06.2018, що не містить жодних належних відміток про засвідчення копії, передбачених п. 5.27 ДСТУ 4163-2003, та не відповідає вимогам ст. 91 Господарського процесуального кодексу, а також копію списку згрупованих поштових відправлень №3131, з якого неможливо встановити, що позивачу була надіслана саме ця заява.

Отже, відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів того, що заява про продовження строку дії договору оренди (листа №512 від 12.06.2018) була надіслана позивачу в обумовлений строк, як і не надав будь-яких доказів виконання зобов`язань на вимогу п. 5.19. договору (дозвіл пожежників, копія договору страхування державного майна, платіжні доручення про сплату страхового платежу та ін.).

У даному випадку невиконання орендарем умов п 5.19. договору має наслідком припинення дії договору оренди на новий термін та створює обов`язок в орендаря виселитися у день, визначений за договором, як кінцевий термін дії договору оренди та надати орендодавцю акт повернення орендованих площ балансоутримувачу, що відповідачем також виконано не було.

В той же час, частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611. Цивільного кодексу України встановлює правові наслідки, що настають внаслідок порушення зобов`язань, встановлених договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору а також сплата неустойки.

Як визначили сторони, у разі невиконання умови п. 5.19. договору щодо виселення у кінцевий термін дії договору оренди та надання орендодавцю акту повернення орендованих площ балансоутримувачу, орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування майном за час прострочення.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відтак, з урахуванням здійснення відповідачам помісячної оплати після припинення дії договору, позивачем нараховано до стягнення з відповідача додатково 48 223, 07 грн штрафних санкцій.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, тому вимоги позивача є обґрунтованими та законними.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення кошти.

За таких обставин, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи задоволення позовних вимог та положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Головний інформаційно-обчислювальний центр" акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранстелеком" (вул. В`ячеслава Липинського, буд. 5, м. Київ, 01054, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Єжи Гедройця (вул. Тверська), буд. 5, м. Київ, 03150, ) в особі філії "Головний інформаційно-обчислювальний центр" акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Івана Франка, буд. 21, м. Київ, 01054, ) 48 223, 07 (сорок вісім тисяч двісті двадцять три) грн 07 коп. неустойки та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.11.2020

Суддя Н.І. Ягічева