ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2020 р. Справа№ 925/1368/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі судового засіданні Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Лук`яненко Г.О., ордер серія ЧК №123512 від 22.09.2020 року;

від відповідача 1: Єфременко О.О., довіреність від 17.05.2020 року №14-192;

від відповідач 2: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Черкаської області від 10.06.2020 року (повне рішення складено та підписане 15.06.2020 року)

у справі №925/1368/19 (суддя Чевгуз О.В.)

за позовом комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго»

до 1. акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»,

2. товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест»

про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго» звернулося до господарського суду Черкаської області із позовом до акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» про визнання недійсним договору №14/3520/18 від 26.12.2018 року про переведення боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір підписано виконуючим обов`язків директора Тисленко І.В., який згідно Статуту підприємства не мав необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладення договору.

Крім того, позивач вказував про наявність підстав для визнання договору недійсним відповідно до ст. 233 Цивільного кодексу України, оскільки наявні тяжкі обставини, які зумовили укладення оскаржуваного договору на невигідних умовах.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 10.06.2020 року позов задоволено повністю: визнано недійсним договір №14/3520/18 від 26.12.2018 року про переведення боргу, укладений між національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», товариством з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» та комунальним підприємством «Смілакомунтеплоенерго» та стягнуто з відповідачів витрати зі сплати судового збору.

Мотивуючи зазначене рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що укладання сторонами спірного договору відбулось із перевищенням повноважень, а саме відсутністю згоди Смілянської міської ради на вчинення правочину. Також, за висновком суду першої інстанції, спірний договір було укладено позивачем під впливом тяжкої обставини для нього та на вкрай невигідних умовах.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 10.06.2019 року у справі №925/1368/19 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив на те, що позивач не є Державним унітарним підприємством в розумінні статті 73 ГК України, а є Комунальним підприємством відповідно до ст. 78 ГК України, у зв`язку з чим судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин частину 3 ст. 73-2 ГК України. Також апелянт посилається на те, що спірний правочин не є значним відповідно до вказаної вище статті, тоді як вказана стаття регулює значні господарські зобов`язання виключно державного унітарного підприємства, яким позивач не є.

Також апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо укладення спірного договору під впливом тяжкої обставини, оскільки діючим законодавством України не зобов`язано позивача укладати договір постачання природного газу виключно з АТ «НАК «Нафтогаз України», позивач мав право укласти договори постачання з будь-яким постачальником природного газу, який здійснює свою діяльність на ринку природного газу. За твердженням апелянта, позивачем не було доведено існування тяжких обставин (їхньої крайньої форми), з якими вимоги ст. 233 ЦК України пов`язують недійсність правочину.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2020 року апеляційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у справі №925/1368/19 передано колегії суддів у складі: головуючого судді Руденко М.А. (доповідач у справі), суддів Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2020 року залишено без руху апеляційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» на рішення господарського суду Черкаської області від 10.06.2020 року у справі №925/1368/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі №925/1368/19 та призначено до розгляду на 22.09.2020 року.

Від комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго», у встановлений апеляційним господарським судом строк, надійшов відзив на апеляційну скаргу. Позивач просить апеляційний господарський суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 року було відкладено розгляд справи на 13.10.2020 року.

Відповідач 2 в судове засідання 13.10.2020 року не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (том 2 а.с. 74-77), поважних причин неявки суду не повідомив.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача 2 за наявними у справі доказами.

Представник відповідача 1 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник позивача вказав на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 26.12.2018 року між національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (далі - кредитор), товариством з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» (далі - первісний боржник) та комунальним підприємством «Смілакомунтеплоенерго» (далі - новий боржник) укладено договір №14/3520/18 про переведення боргу (далі - договір, том 1 а.с. 20), за умовами якого за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника свій борг, який виник у первісного боржника перед кредитором (далі - зобов`язання) за договором від 03.01.2012 року №12/17297/БО-12, укладеним між первісним боржником та ПАТ «Черкасигаз», за яким кредитор став кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги від 31.10.2012 року №14/6716/12, а новий боржник приймає на себе борг первісного боржника у зобов`язанні та замінює первісного боржника у зобов`язанні (том 1 а.с. 20).

Згідно з п. 2.1. договору сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на нового боржника, станом на момент укладання даного договору дорівнює 1 111 853,39 грн., у тому числі: 859231,37 грн. пеня, 252 622,02 грн. 3% річних згідно рішення суду у справі №925/249/13-г (п. 2.1. Договору).

Пунктом 3.2. договору сторони передбачили, що новий боржник зобов`язується перерахувати грошові кошти у сумі, зазначеній у п. 2.1. статті 2 цього договору, в порядку та на умовах, зазначеним в пункті 1.1. статті 1 цього договору.

У відповідності до п. 3.3. договору первісний боржник зобов`язується протягом двох робочих днів з моменту набрання чинності цим договором передати новому боржнику всі документи, що стосуються предмету цього Договору.

Так, рішенням господарського суду Черкаської області від 21.03.2013 року у справі №925/249/13-г задоволено позов публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до товариства з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" про стягнення 10 759 388,03 грн. заборгованості за природний газ, поставлений на виконання договору №12/17297/БО-12 на постачання природного газу за регульованим тарифом від 03.01.2012 року, 28 912,98 грн. інфляційних, 294 442,54 грн. 3% річних, 859 231,37 грн. пені та 68 820,00 грн. витрат на оплату судового збору.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 20.02.2019 року замінено боржника у наказі господарського суду Черкаської області від 10.04.2013 року у справі №925/249/13-г - товариство з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» його правонаступником - комунальним підприємством «Смілакомунтеплоенерго».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що оскаржуваний договір про переведення боргу підлягає визнанню недійсним, оскільки від імені позивача був підписаний виконуючим обов`язки директора Тисленком І.В., який не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладання договору від імені комунального підприємства.

Також позивач зазначає на те, що комунальним підприємством не вчинялось жодних дій, які б свідчили про прийняття оскаржуваного договору до виконання, обов`язки визначенні у п. 3 спірного договору сторонами виконані не були. Також позивач посилається на те, що спірний договір про переведення боргу був укладений внаслідок складних обставин, а саме під загрозою зриву опалювального сезону у м. Сміла.

Спір у справі, що переглядається, стосується відповідності договору переведення боргу від 26.12.2018 року №14/3520/18, які були укладені між національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», товариством з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» та комунальним підприємством «Смілакомунтеплоенерго», вимогам статті 203 та статті 233 Цивільного кодексу України, виходячи з доводів позивача, а саме укладення договорів відбулось із перевищенням повноважень, під тиском тяжких обставин, які змусили підписати договір на вкрай невигідних умовах.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що укладання між сторонами спірного договору відбулось із перевищенням повноважень з боку позивача, а саме відсутністю згоди Смілянської міської ради на вчинення правочину. Також, за висновком суду першої інстанції, спірний договір було укладено позивачем під впливом тяжкої обставини для нього та на вкрай невигідних умовах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положення частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту наявності тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію ст. 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

За змістом ст. 233 ЦК для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину. Однак під важкими обставинами розуміється не будь-яке несприятливе матеріальне, фінансове, соціальне чи інше становище, а його крайні форми, такі як важка хвороба, смерть її годувальника, крайня нужденність сім`ї, загроза втратити заставлене житло, загроза банкрутства та інші обставини, для усунення чи пом`якшення яких необхідне термінове укладення правочину. Вказаний правовий висновок викладений у постанові від 14.02.2018 року у справі №910/10765/17.

Тяжка обставина є оцінювальною категорією і має визначатися судом з урахуванням всіх обставин справи. Особа, яка оскаржує правочин, повинна довести, що за відсутності тяжких обставин вона взагалі або на зазначених умовах не уклала б такий правочин.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини.

Тобто має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Відповідно до Статуту комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго», останнє створено відповідно до Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Вид комунального підприємства - унітарне. Засновником підприємства є територіальна громада в особі Смілянської міської ради. Уповноважена особа - Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Смілянської міської ради.

Згідно з п. 3.1. Статуту позивача підприємство створюється з метою отримання прибутку, повного задоволення потреб з надання житлово-комунальних послуг у сфері теплопостачання для населення та юридичних осіб, створення і покращення економічних і соціальних умов трудового колективу Підприємства.

Предметом діяльності підприємства згідно з пунктом 3.4 статуту, зокрема, є постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря.

Відповідно до п. 4.2. статуту майно підприємства є комунальною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Підприємство володіє, користується та розпоряджається майном відповідно до цілей цього статуту. Будь-яке відчуження майна здійснюється лише з дозволу власника та в порядку, який встановлений власником. Передача майна в будь-яке строкове володіння здійснюється за погодженням з власником.

Відповідно до пункту 2.4. Статуту позивача (том 1 а.с. 22-24) КП "Смілакомунтеплоенерго" несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах майна, яким наділяє його власник (статутним капіталом), згідно з чинним законодавством. Підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями Власника та Органу управління, а Власник та Орган управління не несуть відповідальності за зобов`язаннями Підприємства, крім випадків передбачених діючим законодавством України.

Згідно з пунктом 5.1. Статуту позивача, для забезпечення діяльності Підприємства за рахунок майнових внесків Засновника створюється статутний капітал у розмірі 8813220,00 грн. (вісім мільйонів вісімсот тринадцять тисяч двісті двадцять гривень).

Згідно з пунктами 6.1.1., 6.1.5 підприємство планує свою діяльність, визначає стратегію та основні напрямки свого розвитку за погодженням із Власником. Також позивач здійснює економічну діяльність у відповідності до фінансового плану, затвердженого в порядку, встановленому рішенням міської ради "Про порядок складання, затвердження та контролю виконання фінансових планів комунальних підприємств".

При цьому згідно з п. 6.2.1. Статуту позивач зобов`язаний виконувати фінансовий план, затверджений виконавчим комітетом міської ради, щоквартально звітує перед Смілянською міською радою про фінансово-господарську діяльність.

Визначення основних напрямків діяльності підприємства-позивача, затвердження його планів і звітів про їх виконання є компетенцією Власника або органу управління (п. 7.2 Статуту).

Згідно з ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За доводами представника позивача, послуги з теплопостачання у м. Сміла надавало ТОВ "Сміла Енергоінвест", яке згідно з Витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновано у 2010 році, має одного засновника Грасюк Т.І. (м. Київ) і статутний капітал в розмірі 1 001 000,00 грн.

Господарським судом Черкаської області розглядалась справа №925/459/17 між КП ''Смілакомунтеплоенерго'' та ТОВ "Сміла Енергоінвест" про розірвання договору про спільну діяльність №47-2V від 5 травня 2010 року та зобов`язання відповідача повернути майно, яке використовується для виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.

Відповідно до рішення суду від 06.07.2017 року, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду від 14.12.2017 року, розірвано договір про спільну діяльність від 05.05.2010 року №47-2V між ТОВ "Сміла Енергоінвест" та КП "Смілакомунтеплоенерго" та зобов`язано ТОВ "Сміла Енергоінвест" повернути позивачу КП "Смілакомунтеплоенерго" майно цілісного комплексу КП "Смілакомунтеплоенерго" для вироблення та постачання теплової енергії - згідно додатку №3 до договору про спільну діяльність від 05.05.2010 року №47-2V.

За доводами позивача, у ТОВ "Сміла Енергоінвест", яке є суб`єктом приватного права і надавало послуги з теплопопостачання у м. Сміла, була значна кредиторська заборгованість перед НАК "Нафтогаз України", яка не мала ніякої перспективи погашення, оскільки товариство розрахунки з НАК "Нафтогаз України" не проводило. З огляду на це, для відновлення газопостачання у м. Сміла, НАК "Нафтогаз України" вимагав прийняття КП "Смілакомунтеплоенерго", засновником якого є Смілянська міська рада, всіх боргів ТОВ "Сміла Енергоінвест" з укладенням спірного договору.

Так, рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 24.10.2018 року №357 (том 1 а.с. 28) було вирішено, що теплопостачальним організаціям міста розпочати в м. Сміла опалювальний сезон 2018-2019 р.р. з 25 жовтня 2018 року, в першу чергу забезпечити подачу теплової енергії лікувальним закладам, дитячим дошкільним та начальним установам.

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 12.11.2018 року №393 (том 1 а.с. 29) було вирішено тимчасово призупинити освітній процес у закладах загальної середньої освіти міста у зв`язку із відсутністю постачання теплової енергії.

13.11.2018 року на позачерговому засіданні комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Виконавчого комітету Смілянської міської ради розглядалось питання про невідкладні заходи, щодо запобігання виникненню надзвичайної ситуації, спричиненою відсутністю централізованого опалення, забезпечення безперебійного функціонування об`єктів соціальної сфери і житлових будинків м. Сміла в осінньо-зимовому періоді 2018-2019 років.

Так, за доводами позивача, зволікаючи з укладенням договору постачання газу, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" висувало невигідні для комунального підприємства вимоги, а саме переведення боргів від попереднього постачальника тепла в м. Сміла - ТОВ "Сміла Енергоінвест" на комунальне підприємство, що складало більше ніж 80 млн. грн. (що підтверджується інформацією, зазначеною у протоколі №28 від 13.11.2018 року).

Низький температурний режим (довідки метеорологічної станції м. Сміла том 1 а.с. 30, 31) та снігопади на початку листопада 2018 року разом з відсутністю тепла в приміщеннях стали причиною визнання Смілянською міською радою ситуації, що склалася в місті Сміла, надзвичайною подією. Це відображено у протоколі позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого комітету Смілянської міської ради від 13.11.2018 року №28 (том 1 а.с. 32).

Так, членами комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради було вирішено, що б КП «Смілакомунтеплоенерго» прийняло природний газ в обсягах необхідних для стабільного проходження опалювального сезону 2018-2019 р.р. та розпочало подачу теплоносія споживачам у повному обсязі. (том 1 а.с. 32)

На позачерговому засіданні Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій за участю Президента України 15.11.2018 року (том 1 а.с. 33) вирішено рекомендувати НАК «Нафтогаз України» разом із Черкаською облдержадміністрацією та за участю Смілянської міської ради невідкладно забезпечити газопостачання джерел теплової енергії теплогенеруючих та теплопостачальних організацій м. Сміли і укласти необхідні договори.

16.11.2018 року комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго» звернулося до НАК «Нафтогаз України» із листом №1420 (том 1 а.с. 26) щодо укладання договорів постачання природного газу для виробництва теплової енергії з метою надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення споживачам теплової енергії усіх категорій на опалювальний сезон - 2018-2019 р.р.

Однак, незважаючи на те, що Комісією рекомендовано ПАТ "НАК "Нафтогаз України" разом з Черкаською облдержадміністрацією та за участю Смілянської міської ради невідкладно укласти необхідні договори та доповісти Президентові України до 21 години 15 листопада 2018 року, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" лише 26.12.2018 року уклало з КП «Смілакомунтеплоенерго» договори постачання природного газу №1690/18-КП-36, №1689/18-БО-36, №1688/18-ТЕ-36. (том 1 а.с. 102-112, 117-126, 131-140)

Вказані дії відповідача 1, за твердженням позивача, призвели до несанкціонованого відбору газу позивачем у листопаді 2018 року, тому за відсутності укладеного договору на постачання природного газу з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та відповідно підтвердженого останнім обсягу газу, ПАТ "Черкасигаз" нарахував комунальному підприємству небаланс за листопад 2018 року в сумі 30 971 059,20 грн. (том 1 а.с. 34)

Таким чином своєчасність опалювального сезону 2018/2019 опинилось у залежність від монопольного становища НАК «Нафтогаз України» щодо укладання договорів на постачання природного газу з КП «Смілакомунтеплоенерго».

Відповідно до п.п. 1 п. 3 «Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 року №867 (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), на ПАТ НАК "Нафтогаз України" покладено обов`язок постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2018 року №717-р "Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року", з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального сезону 2018/19 року ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було зобов`язано укласти до 15 жовтня 2018 року договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, з дотриманням вимог Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року №357 (Офіційний вісник України, 2016 року, №46, ст. 1666), та принципу недискримінацїї.

Постановою Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018 року не було передбачено такої вимоги при укладанні договорів на постачання природного газу, як переведення боргових зобов`язань іншого підприємства, яке використовувало об`єкти, на яких здійснювалося виробництво теплової енергії до нового, якому такі об`єкти були передані.

Абзацом 13 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018 року передбачається, що у разі наявності у виробника теплової та електричної енергії боргових зобов`язань перед НАК "Нафтогаз України" з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли до дати прийняття об`єктів, на яких здійснювалося виробництво теплової та електричної енергії, в управління управителем, погашення зазначених боргових зобов`язань здійснюється управителем за рахунок коштів, одержаних від погашення дебіторської заборгованості, що належала власнику (користувачу) майна об`єкта, на якому здійснюється виробництво теплової та електричної енергії, на дату прийняття його в управління управителем.

За змістом спірного правочину від 26.12.2018 року про переведення боргу позивач прийняв на себе безумовне зобов`язання сплатити НАК "Нафтогаз України" за первісного боржника ТОВ "Сміла Енергоінвест" 1 111 853,39 грн., у тому числі - 859 231,37 грн. пені, 252 622,02 грн. 3% річних згідно з рішенням суду у справі №925/249/13-г, який має бути сплачений у визначеній сумі, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за договором, визначеним в п. 1.1. ст. 1 цього договору.

Як вбачається з оспорюваних договорів, договори про переведення боргу від 26.12.2018 року, не передбачають будь-якої компенсації переданих боргів з боку ТОВ «Сміла Енергоінвест», що суперечить вимогам Постанови Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018 року.

Крім того, прийняте позивачем на себе зобов`язання (1 111 853,39 грн.) не забезпечено майном і ніякими гарантіями власника (Смілянської міської ради).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що умови оспорюваних договорів не містять положень, які визначені діючими нормами законодавства щодо таких договорів та такий договір не відповідає вимогам закону.

Колегією суддів враховано, що згідно з відомостями з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності КП "Смілакомунтеплоенерго" є постачання пари, гарячої води та кондиціонованого повітря. Тобто на позивача покладено обов`язок безперебійного забезпечення комунальними послугами (теплопостачання та гарячого водопостачання) споживачів м. Сміла. За доводами представників позивача, КП "Смілакомунтеплоенерго" є єдиним постачальником таких послуг на м. Сміла.

У свою чергу, такий обов`язок може бути виконаний підприємством лише за умови постачання природного газу, необхідного для вироблення теплової енергії. Законом України "Про ринок природного газу" передбачено, що постачання природного газу можливе виключно на підставі договору між постачальником та споживачем.

З метою захисту прав споживачів, а також уникнення зриву опалювального сезону 2018-2019 років, КП «Смілакомунтеплоенерго» був змушений підписаний договір про переведення боргу від 26.12.2018 року на загальну суму 1 111 853,39 грн. Таким чином судова колегія погоджується з доводами позивача, що оспорюваний договір був укладений зі сторони КП «Смілакомунтеплоенерго» на вкрай невигідних умовах, а між укладенням спірного договору та договору постачання газу на період 2018-2019 років із КП "Смілакомунтеплоенерго" прослідковується чіткий безпосередній причинно-наслідковий зв`язок.

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.01.2020 року у справі №922/1362/17.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний договір переведення боргу суперечать нормам діючого законодавства, статуту підприємства та є недійсним відповідно до ст. 233 ЦК України, як такий, що вчинений під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах для позивача.

Щодо інших, визначених позивачем підстав звернення з даним позовом до суду в частині недійсності договору переведення боргу, колегія суддів відзначає про відсутність потреби в їх дослідженні на предмет обґрунтованості як підстави для визнання недійсним спірного договору, оскільки, з огляду на встановлення укладення договору на вкрай невигідних умовах та під впливом тяжкої обставини для позивача, встановлення вчинення правочину із перевищенням повноважень не впливає на висновок про недійсність Договору переведення боргу.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов про визнання недійсним договору №14/3520/18 від 26.12.2018 року про переведення боргу, укладеного між національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", товариством з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" та комунальним підприємством "Смілакомунтеплоенерго", підлягає задоволенню.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне і обґрунтоване рішення, яка відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником не доведено обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог не надано, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Черкаської області від 10.06.2020 року у справі №925/1368/19, отже підстав для її скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Черкаської області від 10.06.2020 року у справі №925/1368/19 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 10.06.2020 року у справі №925/1368/19 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №925/1368/19 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко