ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. ОдесаСправа № 916/1084/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Головея В.М., Діброви Г.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка,29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Одеської області від 10.09.2020

по справі №916/1084/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Престиж VII"

про стягнення заборгованості за Договором постачання природного газу від 26.10.2017 № 8175/1718-ТЕ-23 в розмірі 22 753,67 грн., з якої 17 073,09 грн. - пеня, 3 347,65 грн. - 3 % річних, 2 332,93 грн. - інфляційні втрати,

(суддя першої інстанції: Шаратов Ю.А., дата та місце ухвалення рішення: 10.09.2020, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Престиж VII" (далі - ОК «ЖБК "Престиж VII") про стягнення заборгованості за Договором постачання природного газу від 26.10.2017 №8175/1718-ТЕ-23 в розмірі 22 753,67 грн., з якої 17 073,09 грн. - пеня, 3 347,65 грн. - 3 % річних, 2 332,93 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору постачання природного газу від 26.10.2017 № 8175/1718-ТЕ-23 щодо своєчасної оплати.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.09.2020 по даній справі позов задоволено, стягнуто з ОК "Житлово-будівельний кооператив "Престиж VII" на користь АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 11951,17 грн. - пені, 3 347,65 грн. - 3 % річних, 2 332,93 грн. інфляційних втрат та витрати на сплату судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Суд першої інстанції, з огляду на невчасне та не в повному обсязі здійснення оплат за поставлений газ зазначив, що вимога щодо стягнення 3% річних, інфляційних та пені є обгрунтвоаною.

Разом з тим, місцевий господарський суд, враховуючи інтереси сторін, поведінку винної сторони та ступінь виконання зобов`язання, а саме незначне прострочення Відповідачем оплати за Договором від 26.10.2017, відсутність у матеріалах справи доказів спричинення збитків позивачу, компенсацію втрат від інфляції та стягнення 3 % річних, зменшив суму пені до 11951,17 грн.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 10.09.2020 по даній справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягненя пені у сумі 5121,92 грн. скасувати та прийняти нове рішення в цій частині - про задоволення позовних вимог.

Скаржник не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо зменшення суми пені та зазначає, що зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, зокрема, сплата основного боргу з простроченням строку, даний випадок не є винятковим та не надано належних та допустимих доказів поважності порушення умов договору, а відтак підстави для зменшення пені відсутні.

Сторони визначили вид забезпечення виконання зобов`язання неустойкою, що передбачена умова договору, та вже заздалегідь визначили розмір пені за неналежне виконання зобов`язання, а тому позивач вважає, що суд неправомірно самостійно визначив розмір пені.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до ст.617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань.

Також апелянт вважає, що під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача, а штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором постачання природного газу.

На думку заявника апеляційної скарги, зменшення судом першої інстанції розміру пені суперечить принципам розумності, справедливості, добросовісності, що призводить до зловживання з боку боржника.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.09.2020 по справі №916/1084/20, вирішено розглянути апеляційну скаргу АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.09.2020 по справі №916/1084/20 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідач не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.10.2017 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір № 8175/1718-ТЕ-23.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору від 26.10.2017 постачальник (Позивач) зобов`язався поставити споживачеві (Відповідачу) у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно із п.п. 2.1, 3.7 Договору від 26.10.2017 постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтованим обсягом до 390,0 тис. куб. м., у тому числі за місяцями (тис. куб. метрів): 30 тис. куб. м. жовтень 2017, 60 тис. куб. м. листопад 2017, 70 тис. куб. м. - грудень 2017, 100 тис. куб. м. січень 2018, 70 тис. куб. м. лютий 2018, 60 тис. куб. м. березень 2018. Приймання-передача природного газу переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2, 5.4 Договору від 26.10.2017 ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціна на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється положенням. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін. Ціна за 1000 куб. метрів газу на дату укладання договору становить 4 942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Пунктом 6.1 Договору від 26.10.2017 встановлено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 - відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору, укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами по справі складено та підписано Акти приймання-передачі природного газу на загальну суму 1 076 391,31 грн., а саме:

-від 30.11.2017 за листопад 2017 року на суму 99 055,48 грн.;

-від 31.12.2017 за грудень 2017 року на суму 193 520,81 грн.;

-від 31.01.2018 за січень 2018 року на суму 278 681,35 грн.;

-від 28.02.2018 за лютий 2018 року на суму 214 449,19 грн.;

-від 31.03.2018 за березень 2018 року на суму 290 684,48 грн.

Відповідачем сплачено за поставлений газ в повному обсязі, що підтверджується випискою Операцій за підприємством "Престиж VII ОК ЖБК", а саме: 39 055,48 грн. - 30.11.2017; 60 000,00 грн. - 22.12.2017; 23 520,81 грн. - 28.12.2017; 48 681,35 грн. - 12.02.2018; 100 000,00 грн. - 28.02.2018; 54 449,19 грн. 15.03.2018; 160000,00 грн. - 30.03.2018; 150 000,00 грн. - 26.04.2018; 150000,00 грн. - 03.05.2018; 190 684,48 грн. - 14.06.2018; 100 000,00 грн. - 18.07.2018.

Отже, оплату за газ Відповідач здійснював несвоєчасно, чим порушив пункт 6.1 Договору від 26.10.2017.

Вказані обставини стало підставою для звернення АТ «НАК «Нафтогаз України» до Господарського суду Одеської області з відповідними позовними вимогами про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.202 Цивільного Кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як зазначалося раніше, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення 11951,17 грн. пені, 3347,65 грн. 3% річних 2332,93 грн. інфляційних втрат не оскаржується, з огляду на що, з урахуванням приписів ст.269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Стосовно доводів апелянта в частині необґрунтованого зменшення судом першої інстанції пені, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 8.2 Договору від 26.10.2017, у разі прострочення споживачем оплати він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Як вбачається з матеріалів справи, сума пені за прострочення оплати за Договором від 26.10.2017 за застосованою Позивачем ставкою 16,4% у періоди з 26.01.2018 по 17.07.2018 становить 17 073,09 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, у клопотанні про зменшення розміру пені відповідач зазначає, що кооперативом основна заборгованість за Договором була повністю погашена до звернення позивача в суд із даним позовом. Кооператив відповідно до його Статуту є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками (членами чи асоційованими членами), а є забезпечення належних умов проживання та перебування членів кооперативу та інших мешканців в належних їм приміщеннях, експлуатації та ремонті цих приміщень, а також утриманні прибудинкової території. Основна заборгованість постійно погашалась відповідачем і виникла лише у певні періоди через несвоєчасну сплату внесків до кооперативу його членами.

Також відповідач зазначив, що на теперішній час заборгованість мешканців житлового комплексу перед кооперативом становить 845063,17 грн., на підтвердження чого надав відповідну довідку від 07.05.2020 (№07/05/20)

На підставі викладеного, а також враховуючи, що прострочення є незначним, а розмір пені є великим, відповідач просив зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 50%.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Зі змісту наведених норм випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд апеляційної також звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору постачання природного газу.

З огляду на зазначене, враховуючи матеріальний стан, а також те, що нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов Договору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині того, що в даному випадку стягнення з відповідача пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання, у зв`язку з чим правомірно зменшено пеню, заявлену до стягнення до 11 951,17 грн.

Враховуючи зазначені обставини, судова колегія відхиляє доводи апелянта в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення у даній справі та дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені доводи скаржника не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.09.2020 по справі №916/1084/20 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 10.09.2020 по справі №916/1084/20 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275,276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.09.2020 по справі №916/1084/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 10.09.2020 по справі №916/1084/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

В.М. Головей