ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2020 р. Справа№ 17-14-01/1494(925/212/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Остапенка О.М.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання: Гуньки О.В.

у присутності представників сторін згідно протоколу судового засідання

від 21.10.2020 року

розглянувши матеріали апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" в особі Уманських енергетичних мереж

на рішення господарського суду Черкаської області від 03.06.2020 року

у справі № 17-14-01/1494(925/212/20) (суддя Боровик С.С.)

за позовом Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго"

до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" в особі Уманських енергетичних мереж

про стягнення 209 582,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 03.06.2020 року у справі №17-14-01/1494(925/212/20) позов задоволено повністю. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" в особі Уманських енергетичних мереж (надалі по тексту ПАТ "Черкасиобленерго" в особі Уманських енергетичних мереж, відповідач) на користь Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго" (надалі по тексту УКП "Уманьтеплокомуненерго", позивач) 209 582,60 грн. вартості безпідставно набутого майна теплової енергії та 3 143,74 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням господарського суду Черкаської області, ПАТ "Черкасиобленерго" в особі Уманських енергетичних мереж звернулось до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову УКП "Уманьтеплокомуненерго" до ПАТ "Черкасиобленерго" в особі Уманських енергетичних мереж про стягнення 209 582,60 грн. вартості безпідставно набутого майна теплової енергії та 3 143,74 грн. витрат зі сплати судового збору відмовити повністю.

Скаржник вважає, що місцевим судом під час винесення оскаржуваного рішення не повністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а викладені висновки не відповідають дійсності з огляду на наступне.

Господарський суд Черкаської області приймаючи оскаржуване рішення мотивував свою позицію тим, що оскільки в Акті від 12.10.2017 року про відключення від централізованого теплопостачання приміщень, сторони не включили головний корпус 2-й поверх (котельню) в об`єкт, який не підлягає відключенню, то позивач правомірно продовжував надавати теплову енергію відповідачеві в приміщення головного корпусу другого поверху (котельні).

Вищезазначеним Актом про відключення від централізованого теплопостачання приміщень Уманських енергетичних мереж ПАТ "Уманьтеплокомуненерго" від 12.10.2017 року позивач здійснив відключення приміщень за адресами: м.Умань, вул. Енергетична,14 та вул. Енернетична,11, проте не здійснив відключення головного корпусу другий поверх (котельня) за адресою м.Умань, вул. Енергетична,14, хоча відповідач і не наголошував на необхідність теплопостачання до даного приміщення.

На думку скаржника, вищенаведені обставини, порушують права відповідача, оскільки в такому випадку відбулося фактичне нав`язування послуг з теплопостачання. Право споживача на припинення договірних відносин має реалізовуватись, а технічні моменти не повинні впливати на його зобов`язання перед позивачем. Позивач, зважаючи на волевиявлення відповідача продовжував теплопостачання в односторонньому порядку до приміщення 2 поверху, за адресою: м.Умань, вул. Енергетична,14, чим сприяв виникненню витрат на теплопостачання, необхідність в якому була відсутня, що не було враховано судом першої інстанції.

Перебування майна відповідача в приміщенні другого поверху за адресою: м. Умань, вул. Енергетична,14, достовірно не свідчить про потребу відповідача в теплопостачанні до даного приміщення. Крім того, листом №40/2208 від 25.09.2017 року відповідач просив відключити від центрального теплопостачання будівлі Уманських енергетичних мереж до початку опалювального сезону 2017 року згідно Договору №291 від 02.01.2015 року.

Тому враховуючи вищевикладене відповідач не набув теплову енергію з жовтня 2017 року по грудень 2019 року в загальному обсязі 90 418 Гкал. та не зобов`язаний відшкодовувати вартість такого майна на загальну суму 209 582,60 грн.

Скаржник вважає, що після розірвання Договору №291 від 02.01.2015 року, позовні вимоги про стягнення вартості споживчої теплової енергії за період з жовтня 2017 року по грудень 2019 року є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 15.07.2020 року, апеляційну скаргу ПАТ "Черкасиобленерго" в особі Уманських енергетичних мереж передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Калатай Н.Ф., Грека Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Черкасиобленерго" в особі Уманських енергетичних мереж на рішення господарського суду Черкаської області від 03.06.2020 року та призначено справу №17-14-01/1494(925/212/20) до розгляду на 02.09.020 року.

05.08.2020 року через відділ документообігу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що вважає оскаржуване рішення законним і обґрунтованим у розумінні положень ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Також позивач зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив, що 12.10.2017 року між позивачем та відповідачем було підписано Акт про відключення від централізованого теплопостачання приміщень, що зазначалися в Договорі №291 від 02.01.2015 року. Судом встановлено, що даним Актом було підтверджено відключення приміщень, за винятком приміщення головного корпусу 2-й поверх (котельня). Крім того, судом встановлено, що даний Акт був погоджений та підписаний сторонами.

Позивач у відзиві зазначає, що судом також встановлено, що приміщення, котрим користувався відповідач було передана на баланс позивача та знаходиться в користуванні позивача на підставі рішень Уманської міської ради.

Крім того, позивачем зазначено, що не зважаючи на складений Акт, відповідач вважає, що з припиненням дії Договору, позивач повинен був припинити теплопостачання на другий поверх головного корпусу. Позивач вважає, що відповідач зазначаючи вищевказані твердження тим самим підтверджує надання позивачем послуг з теплопостачання.

Позивач також не погоджується і з твердженням відповідача стосовно порушення його прав та фактичного нав`язування послуг з теплопостачання, зазначаючи наступне.

Відповідач перебував приміщенні, що перебуває на балансі позивача, та користувався послугою з теплопостачання протягом тривалого періоду. Дане приміщення є вбудоване і системи опалення є невід`ємною частиною опалення приміщення в цілому. Теплова енергія на дане приміщення подається як на цілісний майновий комплекс та подається з початком опалювального сезону.

Позивач зазначає, що підстави звільнення від плати за теплопостачання чітко передбачені в Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року. Жодних листів з проханням відключити дане приміщення чи встановлених Правилами дій (намірів) по відключенню від теплопостачання на адресу позивача не надходило.

Підсумовуючи поданий відзив, позивач зазначає, що бездоговірне споживання теплової енергії не є підставою для звільнення відповідача від її оплати, а заборгованість, що виникла, підлягає стягненню як вартість безпідставно набутого майна, відповідно до положень ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України, оскільки теплову енергію, як специфічну товарну продукцію неможливо повернути в натурі.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2020 року, у зв`язку з перебуванням судді Грека Б.М. який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2020 року, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Копитової О.С. суддів: Остапенка О.М., Калатай Н.Ф.

Ухвалою суду від 02.09.2020 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ПАТ "Черкасиобленерго" в особі Уманських енергетичних мереж прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 02.09.2020 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 року розгляд справи №17-14-01/1494(925/212/20) відкладено на 21.10.2020 року.

21.10.2020 року в судовому засіданні представник позивача надала усні пояснення по справі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від представників відповідача не надходило. В зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе прийняти рішення без участі представників відповідача. При цьому судом враховується, що представники скаржника брали участь в попередньому судовому засідання та свої пояснення по суті апеляційної скарги суду надавали.

21.10.2020 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ПАТ "Черкасиобленерго" в особі Уманських енергетичних мереж слід відмовити, а на рішення господарського суду Черкаської області від 03.06.2020 року у справі № 17-14-01/1494(925/212/20) - залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч. 1 та ч.2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

02.01.2015 року між ПАТ "Черкасиобленерго", від імені якого діяли Уманські енергетичні мережі, та УКП "Уманьтеплокомуненерго", було укладено Договір №291 про купівлю-продаж теплової енергії для потреб опалення.

Згідно додатку №1 до договору, об`єктами, які підлягають опаленню, є приміщення за адресами: вул. Енергетична, 14, м. Умань, Черкаська обл. (будівля блоку допоміжних споруд, будівля гаража, головний корпус 2-й поверх (котельня), адмінбудівля розвантажувального сараю по вул. Енергетична, 11, м. Умань, Черкаська обл. (адмінбудівля ЕЗС).

18.10.2017 року між ПАТ "Черкасиобленерго" та УКП "Уманьтеплокомуненерго" було укладено Додаткову угоду про розірвання Договору №291 від 02.01.2015 року.

12.10.2017 року сторонами підписано Акт про відключення від централізованого теплопостачання наступних приміщень: будівля блоку допоміжних споруд, будівля гаража, адмінбудівля розвантажувального сараю по вул. Енергетична, 11, м. Умань, Черкаська обл. (адмінбудівля ЕЗС).

Головний корпус 2-й поверх (котельня) в акті на відключення приміщення від централізованого теплопостачання сторонами не зазначено.

Як вбачається з матеріалів справи позовні вимоги про відшкодування вартості безпідставно набутої теплової енергії стосуються приміщення (2 поверх), що перебуває на балансі позивача та яке використовувалося відповідачем.

Так, позивач наголошує, що незважаючи на розірвання договору від 02.01.2015 року відповідач продовжував отримувати теплову енергію з жовтня 2017 року (після розірвання укладеного Договору №291 від 02.01.2015 року) по грудень 2019 року і отримав її на суму 209 582,60 грн., тобто без будь-яких підстав.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою оплатити заборгованість за період з жовтня 2017 року по період зазначений в вимогах (звернення №444 від 16 квітня 2018 року та за №361 від 29 березня 2018 року). До даних звернень додавалися рахунки-фактури та акти здачі-прийняття робіт. Відповідачем було повернуто дані рахунки та акти без оплати. Відповідач в листі за вх.№173 від 21.03.2018 року зазначив про безпідставність для нарахування плати за теплопостачання.

Розглядаючи спір по суті, колегія суддів звертає увагу і на наступні обставини.

Рішенням №2.3-26/23 від 29 травня 2001 року Уманської міської ради XXIII скликання двадцять шостої сесії було передано з балансу ВАТ "Черкасиобленерго" цілісний майновий комплекс "Уманські теплові мережі" ВАТ "Черкасиобленерго" у комунальну власність Уманської міської ради.

Актом приймання-передачі котельні від 22 червня 2001 було передано з балансу ДП "Уманські теплові мережі" ВАТ "Черкасиобленерго" на баланс Уманського підприємства теплових мереж котельню з головним корпусом за адресою: м.Умань, вул. Енергетична, 14.

Рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради №364 від 27.06.2001 року було затверджено акт приймання-передачі котельні та належних їй інженерних комунікацій ДП "Уманські теплові мережі" на баланс Уманського підприємства теплових мереж.

На підставі рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №150 від 29 березня 2002 року проведено перереєстрацію Статуту Уманського підприємства теплових мереж в Уманське комунальне підприємство "Уманьтеплокомуненерго".

Згідно пункту 2 Статуту підприємства, метою його створення є здійснення виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.

Тобто, приміщення котельні з головним корпусом за адресою: м. Умань, вул. Енергетична, 14 перебуває на балансі позивача.

Згідно пояснень позивача, до інженерних споруд вказаного приміщення входять системи опалення. Облаштування індивідуальної системи опалення у вищевказаному нежитловому приміщенні, проведено не було і тому відповідно до п.п. 20, 23 «Правил користування теплової енергії», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198, облік опалення теплової енергії відбувається розрахунковим способом.

Як встановлено матеріалами справи, зокрема актом від 12.10.2017 року, після розірвання договору сторони не включили головний корпус 2-й поверх (котельню) в об`єкт, який підлягає відключенню, тому позивач продовжував надавати теплову енергію відповідачеві в приміщення головного корпусу другого поверху (котельні), а відповідач фактично її отримував.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що в спірний період відповідач не використовував вказане приміщення. Навпаки в своїх поясненнях відповідач зазначає, що майно відповідача знаходилось в спірних приміщеннях, однак це не є підставою, на його думку, для висновків щодо потреби в теплопостачанні вказаного приміщення.

При цьому матеріали справи містять докази на підтвердження того, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами щодо звільнення приміщення, або врегулювання питання щодо укладення договору оренди та договору теплопостачання, однак, відповідач продовжував користуватись приміщенням без укладання вказаних договорів.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа, зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Відповідно до статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що в період з жовтня 2017 року по грудень 2019 року між сторонами не існувало договірних відносин щодо постачання теплової енергії, позивач на приміщення котельні з головним корпусом за адресою: м. Умань, вул. Енергетична, 14 зокрема на 2-й поверх головного корпусу постачання теплової енергії здійснював, відповідач вказаним приміщенням користувався та відповідно фактично теплову енергію отримував.

Враховуючи вищевикладене, відповідач зобов`язаний повернути позивачу безпідставно набуте майно, а саме теплову енергію.

Однак, враховуючи той факт, що повернути теплову енергію не виявляється можливим відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість безпідставно набутого майна, складає 209 582, 60 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

В зв`язку з викладеним, судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 269, 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" в особі Уманських енергетичних мереж на рішення господарського суду Черкаської області від 03.06.2020 року у справі №17-14-01/1494(925/212/20) залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Черкаської області від 03.06.2020 року по справі №17-14-01/1494(925/212/20) залишити без змін.

3.Матеріали справи повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 06.11.2020 року.

Головуючий суддя О.С. Копитова

Судді О.М. Остапенко

Н.Ф. Калатай