ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"12" листопада 2020 р. Справа № 902/396/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гудак А.В.

суддя Олексюк Г.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Новікова Святослава Сергійовича

на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.09.2020р.

(постановлену у м. Вінниці, повний текст складено 15.09.2020р.)

у справі №902/396/20 (Лабунська Т.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Галичфарм"

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "КС Сервіс"

2. Фізичної особи - підприємця Новікова Святослава Сергійовича

про припинення порушення прав інтелектуальної власності

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Вінницької області ухвалою від 11.09.2020р. у справі №902/396/20 задовольнив клопотання № 03/14/07 від 08.09.2020 року представника ФОП Новікова С.С. про проведення судового засідання та розгляд клопотання про зупинення провадження у справі за його відсутності. Задовольнив клопотання № 02/08/09 від 08.09.2020р. представника відповідача ФОП Новікова С.С. про долучення до матеріалів справи додаткових пояснень. Відмовив в задоволенні клопотання представника ФОП Новікова С.С. №01/14/07 від 14.07.2020р. про зупинення провадження у справі. Закрив підготовче провадження та призначив справу №902/396/20 для судового розгляду по суті.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції Фізична особа-підприємець Новіков Святослав Сергійович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з підстав, висвітлених в ній, просить скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.09.2020 р. у справі № 902/396/20 в частині відмови в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду "15" жовтня 2020 р. у справі № 902/396/20 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Новікова Святослава Сергійовича на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.09.2020р. у справі №902/396/20 - залишено без руху. Надано скаржнику - Фізичній особі-підприємця Новікову Святославу Сергійовичу 10-денний строк із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків та надання суду доказів надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 23.10.2020 р. у справі №902/369/20, серед іншого, відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Новікова Святослава Сергійовича на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.09.2020р. у справі №902/396/20 та роз`яснив учасникам справи, що відповідно до ч. 13 ст. 8, п. 12 ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 271 ГПК України розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Новікова Святослава Сергійовича на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.09.2020р. у справі №902/396/20 відбудеться без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Позивачем подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Новікова Святослава Сергійовича, відповідно до якого Акціонерне товариство "Галичфарм" просить залишити ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.09.2020р. у справі №902/396/20 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Також, АТ "Галичфарм" подало апеляційному господарському суду клопотання про закриття апеляційного провадження, з тих підстав, що ухвала Господарського суду Вінницької області від 11.09.2020р. у справі №902/396/20 в частині відмови в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Дослідивши матеріали оскарження ухвали Господарського суду Вінницької області від 11.09.2020р. у справі №902/396/20, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Новікова Святослава Сергійовича, з огляду на таке.

У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою. Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

За змістом частин першої та другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).

Отже, держава гарантує право на апеляційний перегляд справи, який здійснюється після її розгляду в суді першої інстанції, а касаційне оскарження допускається у визначених законом випадках.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 р. № 11-рп/2007).

Відповідно до частини 2 статті 254 ГПК України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Отже, передбачений частиною 1 статті 255 ГПК України перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, є вичерпним.

Системне тлумачення статті 255 ГПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, яка не включена до переліку, визначеного частиною 1 статті 255 ГПК України.

Закріплені у статтях 254, 255 ГПК України процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого господарського суду взагалі, натомість їх право на оскарження лише відтерміновується до прийняття остаточного рішення у справі (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 р. по справі №912/1398/18).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 р. вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 р. у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії. Так, у справі "Sunday Times v. United Kingdom" ЄСПЛ суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steel and others v. The United Kingdom"). Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні (наведена правова позиція викладена в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 р. по справі №910/4647/18).

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Водночас право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 р. у справі "Пелевін проти України").

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09.10.1979, п. 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява N 38695/97, п.43, ECHR 2000-II).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 р. зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див., наприклад, Monnel and Morris v. the United Kingdom, рішення від 02.03.1987, серія A, N 115, с. 22, п. 56, а також Helmers v. Sweden, рішення від 29.10.1996, серія A, N 212-A, с. 15, п. 31).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Хоча стаття 264 ГПК України не містить такої підстави для закриття провадження, як помилково відкрите, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження, оскільки апеляційне провадження у даній справі було відкрите з перегляду ухвали суду першої інстанції, яка не підлягає оскарженню, і в разі апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суд апеляційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08.01.2019 р. у справі №922/1906/18, від 05.02.2019 р. у справі № 903/381/18.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала місцевого господарського суду, котра оскаржена ФОП Новіковим С.С., не підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції, що має наслідком закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Новікова Святослава Сергійовича на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.09.2020р. у справі №902/396/20, як помилково відкрите на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України та ст. 264 ГПК України.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. ст. 231, 234, 264 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити апеляційне провадження у справі № 902/396/20 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Новікова Святослава Сергійовича на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.09.2020р. у справі №902/396/20.

2. Ухвалу надіслати всім учасникам справи.

3. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Вінницької області від 11.09.2020р. у справі №902/396/20 повернути Господарському суду Вінницької області.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.