ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.11.2020 м. Ужгород Справа № 907/751/19

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

за участі секретаря судового засідання Лазар С.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця Кобаль Наталії Василівни, м. Ужгород (далі - позивач, ФОП Кобаль)

до комунального некомерційного підприємства "Ужгородський міський пологовий будинок" Ужгородської міської ради, м. Ужгород (далі - відповідач-1, пологовий будинок)

до товариства з обмеженою відповідальністю «Ужфарм», м. Ужгород (далі -відповідач-2, ТОВ Ужфарм)

до фізичної особи-підприємця Ляхова Івана Володимировича, м. Ужгород (далі - відповідач-3, ФОП Ляхов)

про визнання недійсними договору оренди від 07.11.16 року №111/16 та договору від 31.05.19 року №04/05, а також про визнання укладеним на новий строк договору оренди нежитлового приміщення

представники:

позивача - Рутковський С.В., представник за довіреністю;

відповідачів-1, 3 - Дьордь В.В., представник за довіреністю;

відповідача-2 - Мазан О.І., представник за довіреністю

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними укладених останніми договорів оренди нежитлових приміщень, а саме: договору оренди № 111/16 від 07.11.16 укладеного пологовим будинком з ТОВ Ужфарм (далі - договір № 111/16) та договору оренди № 04/05 від 31.05.19 укладеного пологовим будинком з ФОП Ляховим (далі - договір № 04/05), посилаючись на те, що предмет оренди за спірними договорами - вбудоване нежиле приміщення по вул. Грибоєдова, 20 Б у м. Ужгороді - раніше передано пологовим будинком в оренду позивачеві за договором оренди нежитлового приміщення № 7/13 від 18.08.13 (далі - договір № 7/13), а самі оспорювані договори укладені всупереч приписів ст. 215 ЦК України. Просить також визнати укладеним на новий строк договір оренди № 7/13, посилаючись на те, що про наміри щодо продовження строку дії договору оренди позивач заявляв неодноразово, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено листи на адресу пологового будинку від 01.10.17, 28.02.18, 22.03.18, 13.09.18. Вважає, що як орендар має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Представник позивача у ході судового розгляду наполягає на задоволенні позовних вимог, вважаючи їх обґрунтованими долученими до матеріалів справи документами.

Відповідач-1 письмовим відзивом та його представник усними поясненнями у ході судового розгляду справи проти позову заперечує у повному обсязі. Посилається на те, що договір оренди № 7/13 припинив свою дію 19.08.2018, що встановлено судом при розгляді справи № 907/686/18 та за приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України не потребує доказування при розгляді даної справи. Крім того, стверджує, що приміщення, яке було предметом оренди за договором № 7/13, станом на час судового розгляду даної справи використовується відповідачем для власних потреб - під гардероб. Заперечує також проти позовних вимог в частині визнання недійсними договорів оренди №№ 111/16 та 04/05, оскільки приміщення, що є предметом оренди за цими договорами є іншими приміщеннями (частини приміщення холу першого поверху пологового будинку), ніж були надані позивачу за договором № 7/13. Так, за договором № 111/16 предметом оренди є приміщення площею 24,95 кв.м, за договором № 04/05 - приміщення площею 20,1 кв.м, в той час як за договором № 7/13 - приміщення площею 22,5 кв.м.

Відповідач-2 письмовим відзивом та усними поясненнями представника у ході судового розгляду наполягає на відмові у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору оренди № 04/05 та визнання укладеним на новий строк договору оренди № 7/13; в частині вимог про визнання недійсним договору № 111/16 просить закрити провадження у справі, стверджуючи, що такий припинив свою дію зі спливом строку, на який був укладений - з 7.11.16 по 7.10.19, та вважаючи у зв`язку з наведеним відсутнім предмет спору. Відповідач-2 вважає, що позивачем не доведено порушення його прав з укладенням договорів №№ 111/16 та 04/05, позивач не був стороною за цими договорами, тому відсутні підстави для визнання їх недійсними за його позовом; до того ж, позивачем не наведено вимог, які не були дотримані в момент вчинення договорів, що може слугувати підставою їх недійсності за приписами ст. 215 ЦК України, на яку посилається позивач. Вимогу про визнання укладеним на новий строк договору № 7/13 вважає безпідставною та такою що не підлягає задоволенню, з огляду на те, що в межах справи № 907/686/18 встановлено обставини припинення цього договору з 19.08.18, які є преюдиційними у даній справі.

Відповідач-3 письмовим відзивом та його представник усними поясненнями у ході судового розгляду справи проти позову заперечує у повному обсязі з тих же підстав, що і відповідачі-1,2.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у ході судового розгляду, суд встановив наступне.

Ужгородський міський пологовий будинок як орендодавець уклав з позивачем та відповідачами-2,3 як орендарями договори оренди нежитлового приміщення - частин холу першого поверху пологового корпусу за адресою вул. Грибоєдова, 20 Б у м. Ужгороді.

Так, 18.03.13 укладено договір оренди № 7/13 з ФОП Кобаль, за умовами якого орендарю передано приміщення площею 22,5 кв.м для використання під аптечний пункт зі строком дії до 19.08.14. Сторони передбачили відповідно до п. 9.2 договору його продовження на той самий термін та на тих же умовах у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця. З огляду на наведене договір був неодноразово продовжений.

Пунктами 9.3, 9.4 договору передбачено, що чинність договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено; у разі припинення договору, орендар зобов`язаний передати орендодавцеві об`єкт по акту приймання-передачі в належному стані, не гіршому, ніж під час передачі його в оренду.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 25.01.19 у справі № 907/686/18, яке набрало законної сили у відповідній частині, задоволено позов Ужгородського міського пологового будинку за участю Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача до ФОП Кобаль та зобов`язано останнього усунути перешкоди в користуванні нежилим приміщенням загальною площею 22,5 кв. м., що розташоване за адресою: м. Ужгород, вул. Грибоєдова, 20 Б, шляхом звільнення, оскільки судом встановлено, що договір № 7/13 припинив свою дію з 19.08.18 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено та з огляду на заперечення орендодавця стосовно його пролонгації на новий строк на тих же умовах.

8.11.16 пологовим будинком укладено договір оренди № 111/16 з ТОВ Ужфарм, за умовами якого орендарю передано приміщення площею 24,95 кв.м для використання під аптечний пункт зі строком дії до 7.10.19. Сторони договору - відповідачі-1,2 у даній справі - у судовому засіданні стверджують, що договір припинено зі спливом строку, на який його було укладено.

31.05.19 пологовим будинком укладено договір оренди № 04/05 з ФОП Ляховим, за умовами якого орендарю передано приміщення площею 20,1 кв.м для розміщення торгівельного об`єкта з продажу непродовольчих товарів зі строком дії до 1.06.29.

Наведене не спростовано та не заперечується ніким з учасників процесу.

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання недійсними договорів №№ 111/16 та 04/05 на підставі ст. 215 ЦК України та стверджуючи, що з їх укладенням порушено його права орендаря, оскільки предметом оренди за цими договорами є приміщення орендоване позивачем за договором № 7/13.

За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права; визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину, згідно ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 6).

З огляду на встановлені вище обставини, суд констатує, що станом на час звернення до суду з даним позовом позивач не є орендарем приміщень по вул. Грибоєдова, 20 Б у м. Ужгороді, оскільки договір оренди припинив свою дію 19.08.18, що встановлено судом при розгляді справи № 907/686/18. Наведена обставина не потребує доказування у даній справі з огляду на приписи ч. 4 ст. 75 ГПК України, за змістом яких обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, позивач не довів наявності права, на захист якого подано позов про визнання недійсними договорів №№ 111/16, 04/05, укладених відповідачами у справі, що є підставою для відмови у позові.

Крім того, позивачем не зазначено підстав, наявністю яких за законом обумовлюється визнання недійсними оспорюваних договорів.

Позивачем не доведено також, що предметом оренди за всіма трьома договорами є одне і теж приміщення, в той час як з тексту договорів та пояснень учасників справи у ході судового розгляду вбачається, що предметом оренди є приміщення різної площі, що становлять частини холу першого поверху пологового корпусу за адресою вул. Грибоєдова, 20 Б у м. Ужгороді, тобто різні приміщення.

За наведеного у позові до відповідачів про визнання недійсними договорів №№ 111/16 та 04/05 належить відмовити за безпідставністю.

При цьому суд не погоджується з позицією відповідача-2 щодо необхідності закриття провадження у даній справі в частині визнання недійсним договору № 111/16 у зв`язку із закінченням строку його дії, що розцінюється зазначеним учасником справи як відсутність предмета спору. Адже за змістом ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, отже наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення і в разі задоволення позовних вимог в судовому рішенні належить зазначити, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. За таких обставин, оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, закінчення строку дії такого договору до подання позову не може розцінюватися як підстава для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Наведене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.11.18 у справі № 905/1227/17.

Щодо позовної вимоги ФОП Кобаль про визнання укладеним на новий строк договору оренди № 7/13, то така теж не підлягає задоволенню судом у даній справі з огляду на наступне.

У ході судового розгляду даної справи з`ясовано, що рішенням господарського суду Закарпатської області від 25.01.19 у справі № 907/686/18 встановлено, що зазначений договір оренди припинив свою дію з 19.08.18.

Як зазначено вище наведена обставина не потребує доказування у даній справі з огляду на приписи ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Посилання позивача на листування з відповідачем-1 - пологовим будинком на протязі з 01.10.17 по 13.09.18 про наміри щодо продовження дії договору оренди є неспроможними з огляду на те, що правовідносини сторін у цей період були предметом судового дослідження у межах зазначеної вище справи, за результатами якого суд констатував припинення договірних відносин сторін за договором № 7/13 у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено та з огляду на заперечення орендодавця стосовно його пролонгації на новий строк на тих же умовах та задоволив позовні вимоги пологового будинку в частині, зокрема, зобов`язання ФОП Кобаль звільнити орендовані приміщення загальною площею 22,5 кв.м, що розташовані по вул. Грибоєдова, 20 Б у м. Ужгороді. Зазначене рішення суду набрало законної сили.

Приписами чинного законодавства не передбачено пролонгації договору після припинення договірних відносин.

Так, відповідно до ч.1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Оскільки орендоване майно є комунальним, то на ці правовідносини поширюється дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (Закон) .

Частиною 4 ст. 284 ГК України та ст. 17 Закону передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що договір оренди може бути продовжений на той самий термін і на тих самих умовах на яких цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує жодна із сторін договору, після закінчення строку договору оренди, однак не після припинення договору, як просить позивач у даній справі

За приписами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши матеріали даної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у позові ФОП Кобаль у повному обсязі.

За змістом ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Судові витрати сплачені за подання позову покласти на позивача.

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 16.11.20

Суддя Ушак І.Г