ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2020 р. Справа№ 927/174/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

За участю секретаря судового засідання Романової Ю.М.

Представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 27.10.2020

розглянувши матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" та Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "КОЛОС"

на рішення Господарського суду Чернігівської області

від 27.07.2020

у справі № 927/174/19 (суддя Белов С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД"

до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "КОЛОС"

про стягнення 517 461,08 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до відповідача про стягнення 517 461,08 грн. Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по оплаті обладнання та його встановлення, які виникли у останнього на підставі Договору №250717 від 25.07.2017.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 13.06.2019 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" про стягнення 517 461,08 грн відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 року рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.06.2019 року у справі №927/174/19 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22.01.2020 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.06.2019 у справі №927/174/19, справу передано на новий розгляд.

Позивач звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до відповідача про стягнення 517 461,08 грн ( 317 500,00 грн боргу, 28 435,08 грн пені, нарахованої за період з 03.10.2017 по 03.10.2018, 114 056,44 грн процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованими за період з 03.10.2017 по 13.02.2019, 44 447,71 грн втрат внаслідок інфляційних процесів, нарахованих за період з жовтня 2017 року по січень 2019 року, та 13 021,85 грн трьох процентів річних, нарахованих за період з 03.10.2017 по 13.02.2019). Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по оплаті обладнання та його встановлення, які виникли у останнього на підставі Договору №250717 від 25.07.2017

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору №250717 від 25.07.2017 позивач взяв на себе зобов`язання поставити відповідачу обладнання для встановлення зерносушильного комплексу, здійснити його монтаж та виконати пусконалагоджувальні роботи загальною вартістю 3827500,00 грн. На виконання договору позивачем по видатковій накладній №КК-0000116 від 07.12.2017 передано відповідачу обладнання в розібраному вигляді, що також підтверджується товарно-транспортними накладними №44 від 06.09.2017, №60 від 05.10.2017, №66 від 28.10.2017, та виконано в період з жовтня по грудень 2017 року монтажні роботи, що підтверджується Актом здачі-прийняття робіт №КК-0000023 від 15.12.2017.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2020 у справі № 927/174/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "КОЛОС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" 158 750,00 грн заборгованості, 27 253,57 грн пені, 22 776,46 грн втрат внаслідок інфляції та 6 497,88 грн річних.

Стягнуто з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "КОЛОС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" 3 228,42 грн судового збору за подання позову, 4 842,64 грн судового збору за подання апеляційної скарги, 6 456,85 грн судового збору за подання касаційної скарги. В іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наявні підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій та відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "КОЛОС" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2020 у справі №927/174/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, містить невідповідності викладених судом висновків обставинам справи.

Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "КОЛОС" зазначає, що порушення норм матеріального права полягає у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню, а саме, суд першої інстанції мав застосувати норми Цивільного кодексу України про будівельний підряд (ст.ст. 875 - 886). Крім того, суд першої інстанції не з`ясував факту невиконання позивачем вимог щодо передачі відповідачу технічної документації, інструкції з експлуатації обладнання у момент передачі обладнання та по даний час.

Також, не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2020 у справі №927/174/19 змінити в частині відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення підлягає зміні, оскільки суд першої інстанції встановив дійсні правовідносини між сторонами, встановив фактичні обставини, проте неправильно застосував норми матеріального права та неповно дослідив матеріали справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2020, для розгляду апеляційної скарги Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "КОЛОС" сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 поновлено Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству "КОЛОС" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2020 у справі №927/174/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "КОЛОС" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2020 у справі №927/174/19, призначено справу до розгляду на 20.10.2020.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи від 18.09.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2020 у справі №927/174/19 залишено без руху.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2020, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. на лікарняному та 20.10.2020 у відпустці, для розгляду апеляційної скарги Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "КОЛОС" сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2020 прийнято справу №927/174/19 за апеляційною скаргою Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "КОЛОС" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2020 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Згідно з витягом із протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.10.2020 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2020 у справі № 927/174/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2020 у справі № 927/174/19 та призначено її до спільного розгляду з апеляційною скаргою Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "КОЛОС" на 20.10.2020.

20.10.2020 оголошено перерву у судовому засіданні до 27.10.2020.

Позиції учасників справи

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" задовольнити, рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2020 у справі №927/174/19 змінити в частині відмови у задоволенні позову, а апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "КОЛОС" залишити без задоволення.

Представник Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "КОЛОС" у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "КОЛОС", просив рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2020 у справі №927/174/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

25.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" (далі - позивач, продавець) та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "КОЛОС" (далі - відповідач, покупець) укладено договір №250717 (далі - договір), за умовами якого позивач зобов`язався поставити, а відповідач - прийняти обладнання для встановлення зерносушильного комплексу в комплектації згідно специфікації №1, а також його монтаж та пусконаладку.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії примірника специфікації №1 від 25.07.2017, підписаної сторонами та скріпленої печатками сторін, предметом поставки є зернова сушарка Дунаєвчанка 7 з теплогенератором під природний газ на 2200кВт - 1компл.

Відповідно до п. 1 специфікації №1 від 25.07.2017 вартість обладнання: 3 454 500грн., в тому числі ПДВ 20%: 575 750,00грн.; вартість монтажу та наладки обладнання: 373 000,00 грн. у тому числі ПДВ 20%: 62 166,67 грн.; загальна вартість: 3 827 500,00 грн. у тому числі ПДВ 20%: 637 916,67 грн.

У розділі 2 договору сторони узгодили умови поставки та встановили, що термін поставки комплекту обладнання, що вказане в специфікації №1: 60 днів з моменту 1-ї оплати, дострокова поставка та поставка частинами допускається (п. 2.1.) Базис поставки обладнання: EXM Дунаївці, територія "Дунаєвецького ливарно-механічного заводу", з послугою навантаження (п.2.2.). Навантажувальні роботи виконує продавець, розвантаження обладнання виконує покупець біля площадки монтажу та бере його на зберігання до початку монтажу (п.2.3.). Обладнання поставляється в розібраному вигляді в монтажних елементах (п.2.4.). Документи, що супроводжують обладнання: - товарно-транспортна накладна (п.2.5.). Право власності на обладнання переходить до покупця після підписання сторонами акту прийому-передачі (п.2.6.). У разі порушення покупцем графіка платежів, продавець затримує відвантаження обладнання (п.2.7.).

У розділі 3 договору сторони погодили умови проектування, монтажу та пусконаладки обладнання та домовились, що після отримання авансової оплати продавець в термін до 7 днів надає покупцю: - технічну документацію на газове обладнання, що буде поставлятися; - необхідну технічну інформацію на обладнання для виготовлення проектної документації (п.3.1.). Покупець замовляє та виготовляє проектну документацію на встановлення зерносушильного комплексу (п.3.2.). До початку монтажних робіт покупець зобов`язаний отримати всі дозволи, необхідні для установки предмета договору, підготувати необхідне, узгоджене сторонами електрообладнання та обладнання, пов`язане в технологічній схемі з зерносушильним комплексом (п.3.3.). Перед початком монтажних робіт покупець зобов`язаний власними силами і за свій рахунок, відповідно до проектно-технічної документації, підготувати майданчик для монтажу зерносушильного комплексу, провести всі необхідні земляні, фундаментальні, будівельні роботи, здійснити підведення електроенергії і забезпечити необхідну кількість палива (п.3.4.). Монтаж предмета договору не може бути початий до моменту надання покупцем акту приймання-здачі робіт з облаштування фундаментів у відповідності з проектом та чинними будівельними нормами (ДБН) (п.3.5.).

За 10 днів до початку монтажних робіт покупець інформує продавця про готовність об`єкта до здійснення цих робіт і відповідність виконання фундаментів майданчика монтажу з проектною документацією. Продавець зобов`язаний приступити до виконання монтажних робіт в узгоджений термін при виконанні умов пункту 3.2.1. (п.3.6.). Сторони погодили, що роботи з монтажу та налагодження обладнання, навчання персоналу покупця триватимуть 15-20 календарних днів. Безпосередньо монтаж - 12-15 днів, наладка та навчання персоналу покупця - 3-4 дні. Роботи виконуються у світлий час доби. При несприятливих погодних умовах (сильний вітер, дощ та ін.) монтажні роботи припиняються і термін виконання збільшується (п.3.7.).

Покупець власними силами і за свій рахунок у призначений продавцем термін зобов`язується: надати підйомний автокран і монтажну вишку; здійснити підведення вхідного кабелю електропостачання до шаф управління; забезпечити вільний під`їзд до фундаментів і майданчику; на час усіх робіт забезпечити безперебійне електропостачання об`єкту; провести прибирання і всі будівельні роботи, необхідні для правильної роботи обладнання; забезпечити наявність електрозварювального устаткування; підготувати та забезпечити наявність майстрів-сушильників у кількості 1-2 людини, які братимуть участь у налагодженні, будуть проходити навчання і надалі експлуатувати зерносушильний комплекс (п.3.9.).

Згідно з п.3.10 договору покупець сповіщає продавця про виконання умов, передбачених у п.2.1.-2.3. цього договору, необхідних для початку монтажних робіт. Будівельні, фундаментні та монтажні роботи виконуються згідно норм, прийнятих в Україні (п.3.11.). На час наладки обладнання і навчання персоналу, покупець надає за свій рахунок зерно в кількості, необхідній для перевірки правильної роботи зерносушильного комплексу, а також необхідну кількість потрібного палива. Під час виконання наладки продавець навчає відповідальний персонал покупця роботі на зерносушильному комплексі (п.3.12.). В цілях безпеки, до навчання персоналу покупцю забороняється запуск, випробування та експлуатація об`єкту (п.3.13.). По закінченню монтажу, налагодження та навчання персоналу, сторони підписують приймально-здавальний акт про виконання робіт (п.3.14.).

Згідно з розділом 5 договору сторони погодили вартість договору та порядок здійснення платежів та встановили, що вартість обладнання згідно специфікації №1 становить 3 827 500,00грн., в тому числі ПДВ 20%: 637 916,50грн. (що прирівнюється до 146 508.30 доларів США по курсу 26,1248 гривень за 1 долар) (п.5.1.). Графік оплат за обладнання: 1-ша оплата 1 170 000,00грн.; 2-га оплата 1 170 000,00грн. через 30 днів після 1-ї; 3-тя оплата 1 170 000,00грн. через 55 днів після 1-ї; 4-та оплата 158750,00грн. через 60 днів після 1-ї перед монтажем; 5-та оплата 158 750,00грн. протягом 2-3 днів після наладки обладнання та пробної сушки (п.5.2.). Моментом оплати вважається момент зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця (п.5.5.).

У п. 8.3. договору сторони погодили, що термін дії договору встановлюється з дня підписання договору і діє до "31" грудня 2017р., а в частині фінансових розрахунків і гарантійних зобов`язань - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії примірника Договору №250717 від 25.07.2017, Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що свідчить про набрання ним чинності.

Доказів розірвання або визнання недійсним вказаного Договору в судовому порядку сторонами не надано, а тому, з урахуванням положень ст. 629 Цивільного кодексу України, договір №250717 від 25.07.2017 є обов`язковим для виконання сторонами.

25.07.2017 сторонами складено Специфікацію №1 до Договору №250717 від 25.07.2017, в якій наведений перелік елементів обладнання комплекту зернової сушарки Дунаєвчанка 7 з теплогенератом під природний газ на 2200кВт.

Крім того, в специфікації сторони визначили вартість обладнання: 3 454 500,00грн., у тому числі ПДВ 20%: 575 750,00, та вартість монтажу і наладки обладнання: 373 000,00грн., у тому числі ПДВ 20%: 62 166,67грн. Загальна вартість становить 3 827 500,00грн., в тому числі ПДВ 20%: 637 916,67грн.

Специфікацію підписано сторонами та скріплено їх печатками.

З урахуванням наведених обставин, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по оплаті обладнання та його встановлення, які виникли у останнього на підставі Договору №250717 від 25.07.2017, позивач звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до відповідача про стягнення 517 461,08 грн ( 317 500,00 грн боргу, 28 435,08 грн пені, нарахованої за період з 03.10.2017 по 03.10.2018, 114 056,44 грн процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованими за період з 03.10.2017 по 13.02.2019, 44 447,71 грн втрат внаслідок інфляційних процесів, нарахованих за період з жовтня 2017 року по січень 2019 року, та 13 021,85 грн трьох процентів річних, нарахованих за період з 03.10.2017 по 13.02.2019).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл.

Положеннями ст. 875 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

Основним предметом договору будівельного підряду є результат будівельних робіт - завершений будівництвом об`єкт або закінчені будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації на замовлення замовника.

Згідно з ч. 2 ст. 877 Цивільного кодексу України договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов`язана надати відповідну документацію.

Проаналізувавши умови Договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сторонами не погоджено істотну умову договору будівельного підряду, передбачену ч. 2 ст. 877 Цивільного кодексу України щодо складу і змісту проектно-кошторисної документації на виконання робіт, отже місцевим господарським судом вірно встановлено, що за своєю правовою природою Договір №250717 від 25.07.2017 є змішаним та містить елементи договору поставки та підряду, оскільки його предметом є як оплатна передача обладнання для зерносушильного комплексу, так і матеріальний результат виконання монтажу зерносушильного комплексу та пусконалагоджувальних робіт.

Згідно з ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Зміст договору дає підстави для висновку, що в ньому відсутні будь-які застереження щодо застосування до правовідносин, які виникли між сторонами у зв`язку з його укладенням, положень про купівлю-продаж, а тому судом першої інстанції при вирішенні даного спору вірно застосовано також норми чинного законодавства, які регулюють відносини купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Із матеріалів справи вбачається, що у п. 5.2. договору сторони погодили наступний графік оплати: 1-ша оплата 1 170 000,00 грн; 2-га оплата 1 170 000,00 грн через 30 днів після 1-ї; 3-тя оплата 1 170 000,00 грн через 55 днів після 1-ї; 4-та оплата 158 750,00 грн через 60 днів після 1-ї перед монтажем; 5-та оплата 158 750,00 грн. протягом 2-3 днів після наладки обладнання та пробної сушки.

Відповідно до положень ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 Цивільного кодексу України).

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що здійснення відповідачем першого платежу не прив`язувалось до будь-яких термінів, строків або подій.

Факт здійснення відповідачем оплати першої черги підтверджується банківськими виписками з рахунку відповідача за 31.07.2017 - сплачено 500 000 грн, та банківською випискою з рахунку відповідача за 04.08.2017 - сплачено 670 000грн.

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що перший платіж здійснений відповідачем у повній сумі 04.08.2017, а тому, враховуючи умови п.5.2. договору та порядок обчислення строків, встановлений у ч. 1 ст. 253, ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, відповідач мав здійснити другий платіж у строк до 04.09.2017 включно (оскільки останній день строк - 03.09.2017 року припадає на вихідний день - неділю), третій платіж - до 28.09.2017 включно, четвертий платіж - до 03.10.2017 включно, але перед монтажем, а здійснення п`ятого платежу залежало від наладки обладнання та проведення пробної сушки позивачем.

За твердженням позивача відповідач фактично здійснив оплату таким чином:

1-ша оплата: 31.07.2017 - 500 000,00 грн.; 04.08.2017р. - 670 000,00грн; разом = 1 170 000,00грн;

2-га оплата: 04.09.2017 - 1 170 000,00 грн;

3-тя оплата: 28.09.2017 - 900 000,00 грн; 02.10.2017 - 270 000,00 грн; разом = 1 170 000,00грн.

Факт сплати відповідачем грошових коштів у сумі 1 170 000грн. по другій черзі оплати, та 1 170 000 грн. по третій черзі оплати не заперечується сторонами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем належним чином виконано зобов`язання по сплаті грошових коштів першої та другої черги, сплата третього платежу проведена з порушенням строку на 3 дні.

Відповідно до п.2.1. договору обладнання, вказане в специфікації №1, має бути поставлено протягом 60 днів з моменту першої оплати.

Враховуючи порядок обчислення перебігу та закінчення строків, встановлених статтями 253, 254 Цивільного кодексу України, оскільки сума першого платежу повністю сплачена відповідачем 04.08.2017, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач зобов`язаний був поставити весь комплект обладнання зерносушарки до 03.10.2017 включно.

Матеріали справи свідчать, що позивач здійснював поставку обладнання частинами, починаючи з 06.09.2017, що підтверджується наданими позивачем копіями товарно-транспортних накладних №44 від 06.09.2017, №60 від 05.10.2017, №66 від 28.10.2017, а також копіями наданих відповідачем експрес-накладних № 5930 від 11.11.2017, №5453 від 07.12.2017, № 9253 від 21.11.2017, №0282 від 09.12.2017,.

При цьому місцевим господарським судом було вірно вказано, що видаткова накладна № КК-0000116, яка свідчить про передачу зернової сушарки Дунаєвчанка-7 загальною вартістю 3 454 500,00 грн, підписана сторонами та засвідчена відбитками печаток сторін лише 07.12.2017 року, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що фактично обладнання було поставлено позивачем лише 07.12.2017, а не 03.10.2017, як це передбачено п.2.1. договору. Відтак позивач виконав свої зобов`язання з порушенням встановленого договором строку.

У п.5.1. договору сторони погодили, що вартість обладнання згідно зі специфікацією №1 становить 3 827 500,00 грн, в тому числі ПДВ 20%: 637 916,50 грн.

Із специфікації №1 від 25.07.2017 вбачається, що до договору №250717 від 25.07.2017, сторонами визначено окремо вартість обладнання - 3 454 500,00 грн та вартість монтажу і наладки обладнання - 373 000,00 грн, що складає загальну вартість 3 827 500,00 грн.

Згідно з матеріалами справи, сплачена відповідачем у період з 31.07.2017 по 02.10.2017 сума становить 3 510 000,00 грн, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем 02.10.2017 повністю сплачено вартість обладнання (згідно специфікації №1). Переплата відповідача, після оплати обладнання, станом на 02.10.2017 року становить 55 500,00 грн.

При цьому матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем платежу четвертої черги у розмірі 158 750,00 грн. Здійснення п`ятого платежу відповідачем в розмірі 158 750,00 грн залежало від наладки обладнання та проведення пробної сушки позивачем.

Всього відповідачем не сплачено по договору 317 500,00 грн. Дану суму позивач й просить стягнути з відповідача.

Статтею 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Проте згідно графіку оплат, що погодили сторони Договору № 250717 від 25.07.2017 року, четвертий платіж мав бути здійснений відповідачем до 03.10.2017 включно, але перед монтажем, а строк сплати п`ятого платежу пов`язаний із датою закінчення наладки обладнання та пробної сушки, що свідчить про те, що сторонами в Договорі № 250717 від 25.07.2017 року був встановлений інший порядок проведення розрахунків.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Із матеріалів справи вбачається, що листом від 09.10.2017 року відповідач просив позивача приступити до монтажу, після чого позивач, як визнається відповідачем, приступив до виконання зобов`язань, зокрема здійснив монтаж обладнання.

Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно зазначив, що у відповідача станом на 04.10.2017 року, згідно договору № 250717 від 25.07.2017 року, виник обов`язок по сплаті позивачу платежу четвертої черги в повному розмірі у сумі 158 750,00 грн.

Стосовно платежу п`ятої черги, строк сплати якого пов`язаний із закінченням позивачем наладки обладнання та пробної сушки, судом першої інстанції вірно зазначено, що у пункті 5.2 Договору № 250717 від 25.07.2017, сторони погодили, що п`ята оплата в розмірі 158 750,00 грн здійснюється відповідачем протягом 2-3 днів після наладки обладнання та пробної сушки.

У п.3.14 Договору № 250717 від 25.07.2017 року, сторони погодили, що по закінченню монтажу, налагодження та навчання персоналу, сторони підписують приймально-здавальний акт про виконання робіт. Отже, Акт приймання-передачі робіт, підписаний сторонами, є належним допустимим доказом виконання підрядних робіт.

Статтею 839 Цивільного кодексу України передбачено, що підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ч. 1 ст.854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк, або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно з приписами ст. 857 Цивільного кодексу України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Позивачем надано до матеріалів справи як докази виконання підрядних робіт завірену копію листа №77 від 13.12.2018 року та докази його надсилання відповідачу. Згідно листа, 14.12.2018 року позивач повторно надіслав відповідачу примірники Акту здачі-прийняття робіт №КК-0000023 від 15.12.2017 підписані позивачем та видаткову накладну № КК-0000116 від 07.12.2017 для підписання.

Дослідивши копію Акту здачі-прийняття робіт №КК-0000023 від 15.12.2017, що міститься в матеріалах справи, суд першої інстанції вірно встановив, що в даному акті зазначено, що позивачем були проведені такі роботи по договору № 250717 від 25.07.2017 року: монтаж обладнання, автоматизація (без пробної сушки та навчання) на суму 247 995,00 грн (сума без ПДВ). Виконання інших робіт не було можливим у зв`язку з відсутністю технології чищення зерна, пломбування, подачі газу на пальник та тимчасової подачі живлення до шафи керування. Також в зазначеному Акті зазначено, що сторони претензій одна до одної не мають.

При цьому оскільки у п.3.14 Договору № 250717 від 25.07.2017 року сторони погодили, що по закінченню монтажу, налагодження та навчання персоналу, сторони підписують приймально-здавальний акт про виконання робіт, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у разі наявності заперечення проти підписання надісланого акту чи відмови від підписання акту, відповідна інформація повинна бути зазначена в акті й акт має бути підписаний іншою стороною.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів, що підтверджують наявність мотивованої відмови від підписання Акту здачі-приймання робіт №КК-0000023 від 15.12.2017. Акт здачі-прийняття робіт №КК-0000023 від 15.12.2017 підписаний лише позивачем, зазначено про відсутність претензій сторін одна до одної, про відмову однієї зі сторін від підписання акту не зазначено.

Проте, в Акті здачі-приймання робіт №КК-0000023 від 15.12.2017 зазначено про виконання позивачем монтажу обладнання та автоматизації без пробної сушки та навчання. Отже, даний Акт не може бути розцінений судом як належний та допустимий доказ виконання позивачем робіт, визначених Договором № 250717 від 25.07.2017 в повному обсязі та відповідної якості.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що постановою Верховного Суду в даній справі встановлено, що сторонами не заперечується виконання монтажних робіт, а існує спір лише щодо якості та повноти виконаних монтажних робіт обладнання.

Відповідно до ч.4 ст. 853 Цивільного кодексу України у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, сторонами в ході розгляду даної справи не заявлялись клопотання про проведення експертизи, яка б могла встановити недоліки виконаної роботи з монтажу та наладки обладнання або їх причини.

На підставі зазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за відсутності акту здачі-приймання робіт, виконаних у повному обсязі відповідно до Договору, підписаного однією із сторін договору із зазначенням у ньому про відмову від підписання акту іншою стороною, а також висновку експертизи щодо встановлення недоліків (або їх причини) виконаної роботи з монтажу та наладки обладнання, не може вважатися доведеним факт виконання ним монтажних та пусконалагоджувальних робіт, а також пробної сушки належним чином та відповідної якості, в зв`язку з чим у відповідача не виникло обов`язку сплатити підрядникові п`ятий платіж у розмірі 158 750,00 грн. Тому в задоволенні позовних вимог в даній частині суд першої інстанції обґрунтовано відмовив.

Твердження відповідача про розірвання договору на підставі ч.3 ст.849 Цивільного кодексу України правомірно не прийнято судом першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.3 ст.849 Цивільного кодексу України якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Отже, зміст вказаної норми свідчить, що у замовника право відмовитися від договору підряду виникає після невиконання підрядником вимоги замовника про усунення у встановлений строк недоліків роботи.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не надав належних та допустимих доказів надсилання та отримання позивачем вимоги про усунення у встановлений строк недоліків виконаних робіт. Лист відповідача від 30.08.2018, оформлений як відповідь на претензію позивача, обґрунтовано не розцінено судом першої інстанції як вимога про усунення недоліків у встановлений строк, оскільки в даному листі міститься вимога лише про направлення у триденний строк представника для складання та підписання акту про недоліки, допущені позивачем під час монтажу зернової сушарки.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для встановлення факту відмови відповідача від договору.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що у відповідача виник обов`язок по сплаті позивачу 158 750,00 грн платежу четвертої черги, відносно цієї заборгованості наявні підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій та мір відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Відносно платежу п`ятої черги в розмірі 158 750,00 грн такі підстави для застосування штрафних санкцій та мір відповідальності за порушення грошового зобов`язання відсутні.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 28 435,08 грн пені. Позивачем розрахунок пені здійснено ним за період з 03.10.2017 року до 03.10.2018 року (в межах річного строку позовної давності відповідно до п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України). Розрахунок пені здійснюється за формулою: сума санкцій = С х 0,1%/7 х Т, де «С» - сума договору 3 827 500,00 грн; « 0,1%/7» - розмір договірної пені за тиждень; «Т» - кількість тижнів прострочення.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 6.2 Договору № 250717 від 25.07.2017 сторони погодили, що у разі порушення Покупцем строків оплат, Покупець сплачує на користь Продавця пеню у розмірі 0,1% від суми Договору за кожний тиждень прострочення і Продавець призупиняє свої зобов`язання за Договором до виконання Покупцем своїх порушених зобов`язань.

Пунктом 8.3 Договору № 250717 від 25.07.2017 передбачено, що термін дії договору в частині фінансових розрахунків і гарантійних зобов`язань - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Договором №250717 від 25.07.2017 сторони погодили інший порядок нарахування штрафних санкцій.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що у відповідача обов`язок виконання договору в частині сплати п`ятої черги платежу не виник, отже сумою Договору слід вважати зазначений розмір в Договорі зменшений на суму п`ятого платежу (3 827 500,00 грн - 158 750,00 грн = 3 668 750,00 грн), тобто 3 668 750,00 грн.

Крім того, четвертий платіж мав бути здійснений відповідачем до 03.10.2017 включно. Тобто прострочення грошового зобов`язання встановлено з 04.10.2017. Відповідачем заявлено про застосування спеціального строку позовної давності, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України до вимог позивача про стягнення пені за Договором № 250717 від 25.07.2017 року.

Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 259 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 8.3 Договору № 250717 від 25.07.2017 термін дії договору в частині фінансових розрахунків і гарантійних зобов`язань - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до вимог позивача про стягнення пені за Договором № 250717 від 25.07.2017 року не можуть бути застосовані положення щодо застосування позовної давності в порядку ст. 267 Цивільного кодексу України.

У постанові Верховного Суду від 28.01.2019 по справі № 922/3782/17 викладений наступний правовий висновок: «З огляду на вимоги ст. 79, 86 ГПКУ господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості».

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Апеляційним судом перевірено здійснений судом першої інстанції розрахунок пені.

Період нарахування пені з 04.10.2017 до 03.10.2018, сума договору 3 668 750,00 грн, кількість тижнів прострочення 52.

Розрахунок здійснюється за формулою, визначеною позивачем:

Сума санкцій = С х 0,1%:7 х Т, де

С - сума договору 3 668 750,00 грн;

0,1%/7 - розмір договірної пені за тиждень;

Т - кількість тижнів прострочення.

3 668 750,00 х 01%:7 х 52=27 253,57 грн.

Таким чином, пеня становить - 27 253,57 грн.

Також Позивачем заявлено до стягнення 114 056,44 грн процентів за користування чужими коштами. В обгрунтування даної вимоги позивач посилається на ч.5 ст. 694 (Продаж товару в кредит), ч.1 ст. 8 (Аналогія) та ч.1 ст. 1048 (Проценти за договором позики) Цивільного кодексу України.

За своєю правовою природою Договір №250717 від 25.07.2017 є змішаним та містить елементи договору поставки та підряду. До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, у відповідних частинах.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

При цьому матеріалами справи підтверджується, що відповідачем 02.10.2017 повністю сплачено вартість обладнання (згідно специфікації №1), а постановою Верховного Суду в даній справі встановлено, що існує спір лише щодо якості та повноти виконаних монтажних робіт обладнання. Також судом встановлено, що до спірних правовідносин застосовуються положення законодавства, що регулюють відносини підряду.

Враховуючи необгрунтованість заявлених позивачем вимог у розмірі 114 056,44 грн процентів за користування чужими коштами, у їх задоволенні має бути відмовлено.

Позивачем заявлено до стягнення 44 447,71 грн втрат внаслідок інфляційних процесів та 13 021,85 грн 3% річних., з розрахунку суми боргу 317 500,00 грн.

Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом норми ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судом встановлено, що відповідач станом на 04.10.2017 року прострочив платіж четвертої черги в розмірі 158 750,00 грн, згідно договору № 250717 від 25.07.2017 року, вимога позивача стосовно сплати суми втрат внаслідок інфляційних процесів та 3% річних підлягає задоволенню з розрахунку суми боргу 158 750,00 грн.

Судом апеляційної інстанції перевірено здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних втрат.

Період (04/10/2017 - 13/02/2019)

Індекс інфляції: жовтень 2017 - 101,20; листопад 2017 - 100,90; грудень 2017 - 101,00; січень 2018 - 101,50; лютий 2018 - 100,90; березень 2018 - 101,10; квітень 2018 - 100,80; травень 2018 - 100,00; червень 2018 - 100,00; липень 2018 - 99,30; серпень 2018 - 100,00; вересень 2018 - 101,90; жовтень 2018 - 101,70; листопад 2018 - 101,40; грудень 2018 - 100,80; січень 2019 - 101,00.

Розрахунок здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

......

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

IIc (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) = 1.14347374

Інфляційне збільшення:

158 750,00 x 1.14347374 - 158 750,00 = 22 776,46 грн.

Таким чином, втрати внаслідок інфляції становлять 22 776,46 грн.

Також апеляційним судом перевірено здійснений судом першої інстанції розрахунок 3% річних.

Період (04/10/2017 - 13/02/2019) - сума заборгованості 158 750,00.

Розрахунок здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання:

Кількість днів у періоді

з 04/10/2017 до 13/02/2019

158 750,00 x 3 % x 498 : 365 : 100 = 6 497,88 грн

Таким чином, 3% річних складають 6 497,88 грн.

Оскільки заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 215 277,91 грн (158 750,00 грн заборгованості зі сплати платежу четвертої черги, 27 253,57 грн пені, 22 776,46 грн втрат внаслідок інфляції та 6 497,88 грн річних), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сплачений судовий збір підлягає частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 3 228,42 грн за подання позову, 4 842,64 грн за подання апеляційної скарги, 6 456,85 грн за подання касаційної скарги.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені в апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційних скарг покладається на апелянтів у розмірах сплачених ними відповідних сум.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" та Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "КОЛОС" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2020 у справі №927/174/19 залишити без змін.

2. Матеріали справи №927/174/19 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 12.11.2020 у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич