ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2020 р. Справа№ 910/16655/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Разіної Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління

на рішення Господарського суду міста Києва

від 30.04.2020 (повний текст складено 06.05.2020)

у справі №910/16655/19 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління

до Акціонерного товариства "Банк Інвестицій і Заощаджень"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Астера"

про стягнення 149999,99 грн,

ВСТАНОВИВ:

Західне територіальне квартирно-експлуатаційного управління звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Банк Інвестицій і Заощаджень" про стягнення коштів за банківською гарантією у сумі 149 999,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав свої гарантійні зобов'язання, якими було забезпечене виконання третьою особою (ТОВ "ВКФ "Астера") зобов'язання за договором підряду № 209 від 05.07.2018, а тому просив стягнути з АТ "Банк Інвестицій" банківську гарантію у сумі 149 999,99 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.04.2020 відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та вірогідними доказами факту дотримання ним умов гарантії та наявності підстав для виплати банком гарантійного забезпечення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Західне територіальне квартирно-експлуатаційне управління звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2020 у справі №910/16655/19, ухвалити нове рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, позивач наголошує на тому, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушення норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, а також висновки місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема позивач посилається на те, що місцевий господарський суд при винесені оскаржуваного рішення не відклав розгляд справи на більш пізніший термін з урахуванням законодавчих змін щодо продовження процесуальних строків на період дії карантину.

Крім цього, за твердженням позивача, скріплення відбитком печатки листа-вимоги бенефіціаром (позивачем) є факультативною (додатковою) умовою, яка зазначається в гарантії та не може відігравати вирішальну роль у правовідносинах між банком-гарантом (відповідачем) та бенефіціаром (позивачем) у разі настання гарантійного випадку.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались правом подати відзиви на апеляційну скаргу, хоча були належним чином повідомлені про перегляд оскаржуваного рішення в порядку письмового провадження, про що свідчить долучені до матеріалів справи повідомлення про вручення поштових відправлень. Неподання відзивів не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2020 апеляційну скаргу Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2020 у справі №910/16655/19. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 у справі №910/16655/19 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/16655/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Михальської Ю.Б., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2020 у справі №910/16655/19 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Михальської Ю.Б., Разіної Т.І.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

05.07.2018 між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управління (за договором - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Астера" (за договором - генпідрядник, третя особа) укладений договір підряду № 209 на виконання робіт із будівництва (далі - договір підряду, основне зобов'язання).

Відповідно до умов цього договору замовник доручає, а генпідрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов договору виконання робіт з будівництва будівлі казарми поліпшеного планування № 4, в/м № 12 в м. Мукачеве Закарпатської області (далі - об'єкт), що виконується за рахунок коштів Державного бюджету України (п. 1.1).

В силу вимог п. 1.2 вказаного договору генпідрядник зобов`язується у строк, що не перевищує 210 календарних днів з дати укладення договору виконати роботи з будівництва об'єкта та передати їх замовнику, а останній - прийняти і оплатити виконані роботи (об'єкт).

Договірна ціна становить 14 999 9,99 грн з ПДВ, є твердою, складається генпідрядником на підставі наданої ним цінової пропозиції згідно з вимогами нормативних документів у сфері ціноутворення в будівництві (п. п. 3.1, 3.2 договору). Розрахунки за виконані роботи по об'єкту проводяться на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою КБ-3.

Термін завершення виконаних робіт по об`єкту - не пізніше, ніж через 210 календарних днів з дати укладення договору, а саме - до 31.01.2019 за погодженими сторонами етапами (п. 5.1 договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.09.2019, а в частині своїх зобов'язань та розрахунків - до їх повного виконання сторонами (п. 10.1 договору).

26.06.2018 Акціонерне товариство "Банк Інвестицій і Заощаджень" (банк, відповідач) надав Західному територіальному квартирно-експлуатаційному управлінню (бенефіціар, позивач) гарантію № 12005/18-ГВ (далі - гарантія) на забезпечення виконання Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Астера" (принципал, третя особа) свого зобов'язання за договором підряду № 209 від 05.07.2018.

За умовами цієї гарантії банк погодився взяти на себе безумовні та безвідкличні зобов'язання протягом 5 (п'яти) банківських днів сплатити бенефіціару суму у розмірі 149999,99 грн після отримання від бенефіціара письмової вимоги, з посиланням на цю гарантію, яка підписана уповноваженою особою та скріплена відбитком печатки бенефіціара, якщо у вимозі буде вказано, що сума, яку бенефіціар вимагає платити, має бути виплачена бенефіціару у зв'язку з невиконанням принципалом своїх зобов'язань у відповідності до договору із зазначенням обставин порушення принципалом своїх зобов'язань, передбачених договором.

Разом з цим, вказана письмова вимога бенефіціара повинна бути надана гаранту не пізніше 01.11.2019 включно. Письмова вимога бенефіціара про оплату направляється гаранту рекомендованим листом або кур'єрською поштою.

Гарантія набуває чинності з моменту підписання її гарантом і діє до 01.11.2019 включно. Будь-яка вимога повинна бути отримана гарантом не пізніше вищевказаної дати, після настання якої ця гарантія втрачає чинність незалежно від того, чи буде вона повернута для анулювання, чи ні. Всі вимоги за цією гарантією мають бути надані до або на дату закінчення її дії. У протилежному випадку гарант звільняється від будь-яких зобов'язань за цією гарантією. Зобов'язання гаранта закінчуються також у разі закінчення строку дії гарантії.

У подальшому 24.01.2019, позивач звернувся до відповідача з вимогою № 303/23/3/ТК/372, в якій повідомив останнього про настання гарантійного випадку, посилаючись на порушення третьою особою основного зобов'язання та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2019 у справі № 907/106/19 про стягнення з ТОВ "ВКФ "Астера" заборгованості за договором підряду № 209 від 05.07.2018, а тому просив відповідача сплатити гарантію у сумі 149999,99 грн. Зазначена вимога позивача була підписана заступником начальника управління - головним інженером Західного ТКЕУ Стецівом В. Б.

28.01.2019 відповідач отримав вказану вимогу та 15.02.2019 листом №05-1/2/811 повідомив бенефіціара (позивача) про відмову у її задоволенні як такої, що не відповідає умовам гарантії, оскільки вимога була підписана від імені Західного ТКЕУ неуповноваженою особою та не була скріплена відбитком печатки бенефіціара.

Позивач вважає, що такими діями відповідача було порушене право позивача, що і стало причиною виникнення даного спору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.04.2020 відмовлено у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Предметом спору у даній справи є наявність або відсутність підстав для сплати коштів за банківською гарантією № 12005/18-ГВ від 26.06.2018.

Пунктом 2 ст. 11 Цивільного кодексу України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.ст. 193, 202 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу вимог ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Нормами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 200 Господарського кодексу України установлено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень.

За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 560 Цивільного кодексу України).

Приписами частин 1-3 ст. 563 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

У розділі І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (надалі - Положення), визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов'язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов'язань у повному обсязі або їх частину в разі пред'явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов'язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов'язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов'язання безпосередньо міститься в тексті гарантії. Гарантійний лист - це гарантія, що оформлена належним чином на паперовому носії.

Відповідно до гарантії № 12005/18-ГВ від 26.06.2018 відповідач безумовно і безвідклично зобов'язується протягом 5 (п'яти) банківських днів сплатити позивачу суму у розмірі 149 999,99 грн, після отримання від позивача письмової вимоги, з посиланням на цю гарантію, яка підписана уповноваженою особою та скріплена відбитком печатки позивача, якщо у вимозі буде вказано, що сума, яку позивач вимагає платити, має бути виплачена позивачу у зв'язку з невиконанням принципалом своїх зобов'язань у відповідності до договору із зазначенням обставин порушення принципалом своїх зобов'язань, передбачених договором.

Також умовами гарантії передбачено, що така письмова вимога позивача повинна бути надіслана відповідачу рекомендованим листом або кур'єрською поштою не пізніше 01.11.2019, включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 565 Цивільного кодексу України передбачено, гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 р. (далі - Положення).

В силу вимог п. 2 розд. І вказаного Положення безумовна гарантія - це гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов'язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов. Таким чином, вказане положення встановлює безумовність гарантії та не визначає обов'язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, а залишає це питання на вирішення особи, яка складає гарантію.

За частиною п. 1 гл. 2 розд. III Положення у разі настання гарантійного випадку і для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, бенефіціар може подати безпосередньо до банку-гаранта або до банку-резидента (залежно від того, як це визначено умовами гарантії) вимогу для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, а також усі документи, передбачені умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено).

У той же час, статтею 565 Цивільного кодексу України визначене право гаранта на відмову в задоволенні вимоги кредитора. Зокрема, згідно з ч. 1 вказаної статті гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.

Також частинами 2, 3 статті 563 Цивільного кодексу України встановлено, що вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов'язання, забезпеченого гарантією.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, вимога бенефіціара за банківською гарантією не відповідала вимогам чинного законодавства про гарантію, оскільки зі змісту гарантії № 12005/18-ГВ від 26.06.2018 вбачається, що основними підставами для виплати гарантійного забезпечення є: направлення вимоги про сплату гарантії не пізніше, ніж 01.11.2019 рекомендованим листом або кур'єрською поштою, з посиланням на гарантію № 12005/18-ГВ від 26.06.2018. У вимозі мають бути вказані обставини порушення принципалом своїх зобов'язань, передбачених договором; вимога має бути підписана уповноваженою особою та скріплена відбитком печатки принципала (Західного ТКЕУ).

Як вже було встановлено судом, 28.01.2019 (тобто, у строк, визначений гарантією) Західне ТКЕУ рекомендованим листом направило на адресу гаранта вимогу № 303/23/3/ТК/372 про сплату гарантії у сумі 149999,99 грн. у зв'язку із невиконанням ТОВ "ВКФ "Астера" своїх зобов'язань за договором підряду № 209 від 05.07.2018, а саме: генпідрядником більше, ніж на 20 календарних днів порушений строк завершення виконання робіт по І етапу, який визначений п. 5.1 договору; генпідрядник не використав одержану попередню оплату протягом 3 місяців після одержання попередньої оплати та по закінченню терміну невикористаної попередньої оплати не повернув її замовнику.

У той же час, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога бенефіціара не містила викладу конкретних обставин порушення принципалом (ТОВ "ВКФ "Астера") своїх зобов'язань, передбачених договором підряду. Зазначення позивачем, що генпідрядником більше, ніж на 20 календарних днів порушений строк завершення виконання робіт по І етапу, який визначений у п. 5.1 договору, є лише вказівкою, що строк виконання І етапу робіт підрядником не дотриманий, без конкретизації обставин порушеного зобов'язання, його характеристики, ознак, конкретного терміну, ступеню. Так само бенефіціаром не були вказані конкретні обставини порушення зобов'язання, що стосувались попередньої оплати, а підрядник (ТОВ "ВКФ "Астера") заперечував у своїх письмових поясненнях проти невикористання суми попередньої плати та настання обставин для її повернення.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2019 у справі № 907/106/19, на яке посилався позивач, як на встановлений факт неналежного виконання основного зобов'язання на момент розгляду справи № 910/16655/19 в суді першої інстанції не набрало законної сили.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно інформації з Єдинного державного реєстру судових рішень судом, яка є у відритому доступі 20.10.2020 було оприлюднено постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.10.2020 у справі №907/106/19, якою рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2019 у справі №907/106/19 скасовано частково. Первісний позов військового прокурора Західного регіону України, пред`явлений в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Астера" про стягнення невикористаних коштів з попередньої оплати в сумі 99 519,26 грн та пені за порушення строків повернення попередньої оплати (її частини) та несвоєчасне надання письмового звіту щодо використання попередньої оплати за договором підряду №209 від 05.07.2018 в сумі 8 290,82 грн залишено без розгляду. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2019 у справі №907/106/19 в частині відмови в задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Астера" про стягнення з Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління заборгованості за виконані роботи в сумі 43393,23 грн за договором підряду № 209 від 05.07.2018 залишено без змін.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції, що у вимозі № 303/23/3/ТК/372 від 24.01.2019 позивачем не були зазначені обставини, які б свідчили про настання гарантійного випадку, а вказівка на порушення договору має формальні ознаки.

Дослідивши вимогу на дотримання бенефіціаром інших умов гарантії, а саме - підписання вимоги уповноваженою особою із скріплення цього підпису відбитком печатки принципала (Західного ТКЕУ), суд першої інстанції встановив наступне.

Так, до свого позову Західне ТКЕУ додало вимогу № 303/23/3/ТК/372 від 24.01.2019 про сплату гарантії, яка була підписана заступником начальника управління - головним інженером ЗТКЕУ Стецівом В. Б., підпис якого скріплений печаткою Західного ТКЕУ (бенефіціара). У той же час, у матеріалах справи наявний примірник вказаної вимоги, отриманий відповідачем 28.01.2019, оригінал якого був досліджений у судовому засіданні, де міститься підпис тієї ж посадової особи Стеціва В.Б., проте, без відбитку печатки бенефіціара на підписі вказаної особи.

Позивач у апеляційній скарзі, не заперечуючи направлення відповідачу вимоги без скріплення підпису печаткою Західного ТКЕУ, зазначив, що дана обставина (скріплення печаткою) є додатковою умовою, зазначеною у гарантії, та не може відігравати вирішальну роль для виплати суми гарантійного забезпечення.

Однак, колегія суддів не погоджується із такими доводами позивача, оскільки у банківській гарантії № 12005/18-ГВ від 26.06.2019, яка за своєю правовою природою є договором, наявна істотна умова щодо скріплення підпису уповноваженої особи на вимозі відбитком печатки бенефіціара, а тому її відсутність на вимозі № 303/23/3/ТК/372 від 24.01.2019, є прямим порушенням умов гарантії.

Крім цього, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача сплатити гарантійне забезпечення була підписана неуповноваженою особою - заступником начальника управління-головним інженером ЗТКЕУ Стецівом В. Б., з огляду на таке.

Позивач, посилаючись на абз. 3 п. 11 Положення про Західне ТКЕУ, затверджене наказом начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України № 232 від 12.07.2018, вказав, що у разі відсутності начальника Західного ТКЕУ, його обов'язки виконує заступник або призначена начальником інша посадова особа, а тому полковник Стеців В.Б., обіймаючи посаду заступника начальника управління Західного ТКЕУ, виконував обов'язки начальника Західного ТКЕУ поки відповідно до наказу Міністра оборони України № 283 від 24.05.2019 на посаду начальника даного територіального управління не був призначений полковник Нанівський А.Ф.

У матеріалах справи наявний витяг з наказу начальника Головного КЕУ ЗС України № 132 від 06.06.2019., з якого вбачається, що полковник Нанівський А. Ф. був призначений на посаду начальника Західного ТКЕУ згідно з наказом Міністра оборони України № 283 від 24.05.2019 та прийняв посаду, справи і приступив до виконання службових обов'язків за посадою лише з 06.06.2019, тобто після підписання вимоги бенефіціаром - 24.01.2019.

Водночас, згідно з відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на дату підписання вимоги № 303/23/3/ТК/372 від 24.01.2019, керівником Західного ТКЕУ зазначений Баранецький В. С. (з 17.04.2009).

Доказів того, що Баранецький В.С. на час підписання вимоги № 303/23/3/ТК/372 від 24.01.2019 не виконував обов'язків начальника Західного ТКЕУ або був відсутній та на час своєї відсутності начальником територіального управління призначив заступника начальника управління-головного інженера ЗТКЕУ Стеціва В.Б., позивачем суду не надано.

Також позивачем не надано суду Положення про Західне ТКЕУ, затверджене наказом начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України № 232 від 12.07.2018, з якого вбачалось би, що у разі відсутності начальника Західного ТКЕУ, його обов'язки виконує заступник або призначена начальником інша посадова особа, а тому посилання позивача на вказане Положення є необґрунтованим.

За таких обставин судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, позивач не довів суду того факту, що станом на 24.01.2019 начальник управління-головний інженер ЗТКЕУ Стеців В.Б. був уповноваженою особою на підписання вимоги про сплату банківської гарантії.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції надано належну оцінку усім доказам у справі, з урахуванням всіх обставин справи.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Доводи позивача стосовно того, що місцевий господарський суд при винесені оскаржуваного рішення не відклав розгляд справи на більш пізніший термін з урахуванням законодавчих змін щодо продовження процесуальних строків на період дії карантину, колегією суддів відхиляються, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотань (заяв) щодо неможливості реалізації процесуальних прав, продовження процесуальних строків та відкладення розгляду справу на іншу дату від позивача до справи не надходило.

При цьому судова колегія враховує, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

Аналогічний правовий висновок викладений Касаційним господарським суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.10.2020 у справі №876/46/20.

Відтак, колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що Господарським судом міста Києва в ухвалі від 08.04.2020, зокрема, у пункті 2 резолютивної частини цієї ухвали, доведено до відома учасників справи, утриматись від відвідування суду.

Отже, доводи позивача по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2020 у справі №910/16655/19 - без змін.

Матеріали справи № 910/116655/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

Т.І. Разіна