РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.11.2020Справа № 910/11638/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н. І., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін господарську справу

За позовом Державного підприємства «СЕРВІС» (вул.Тургенєвська, буд. 82 А, м.Київ, 04053, )

до Державного підприємства «Науковий селекційно-генетичний центр рибництва» (вул.Обухівська, буд, 135, м. Київ, 03164, )

про стягнення 116 558,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «СЕРВІС» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства «Науковий селекційно-генетичний центр рибництва» про стягнення 116 558, 32 грн заборгованості, з яких 100 000,00 грн - сума основного боргу, 1 910,10 грн - інфляційні втрати, 12 371,51 грн - сума пені, 2 276,71 грн - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору про надання поворотної безпроцентної позики № 1 від 10.10.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2020 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

26.08.2020 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Сторони належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 06.09.2020 отримана позивачем - 12.10.2020, відповідачем - 12.10.2020, про що свідчать реєстр відстеження поштових відправлень.

02.10.2020 року через канцелярію суду відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому посилається на те, що у підприємства немає коштів для повернення та просить суд поновити строк на подачу відзиву до позовної заяви, відстрочити заборгованість відповідача перед позивачем до подачі відповідачем зустрічного позову (а саме не більше ніж до 01.02.2021 року), надати відповідачу більше часу для підготовки зустрічного позову, збільшити строк розгляду позовної заяви позивача до моменту подачі відповідачем зустрічної позовної заяви.

19.10.2020 року через канцелярію суду позивач подав відповідь на відзив, у якій наполягав на задоволенні позовних вимог.

Справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Таким чином, суд, враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.10.2017 між Державним підприємством «СЕРВІС» (Позикодавець, позивач) Державним підприємством «Науковий селекційно-генетичний центр рибництва» (Позичальник, відповідач) був укладений Догові №1 поворотної безпроцентної позики (далі - Договір), відповідно до умов якого Позикодавець надає Позичальникові поворотну безпроцентну позику у сумі 100 000,00 грн.

Позика переказується на поточний рахунок Позичальника, зазначений у статті 5 цього Договору, в строк до 12 жовтня 2017 року (п.1.3 Договору).

Позичальник повинен повернути надану позику в повному обсязі до 12 жовтня 2018 року (п. 2.1 Договору).

Згідно із п. 2.5 Договору, строк повернення позики встановлений п. 2.1 цього Договору, може бути продовжений за погодженням сторін, що оформлюється додатковою угодою до цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 Додаткової угоди від 11.10.2018 року, Позичальник повинен повернути надану позику в повному обсязі до 31 травня 2019 року.

Відповідно до п. 2.1 Додаткової угоди від 30.05.2019 року, Позичальник повинен повернути надану позику в повному обсязі до 31 жовтня 2019 року.

Пунктом 3.1 Договору, передбачено, що при простроченні повернення позики Позичальник сплачує пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період на який нараховується пеня за кожен день прострочки неповерненої суми позики.

Позивач перерахував відповідачу суму у розмірі 100 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №69 від 11.10.2017 року із призначенням платежу - надання поворотної безпроцентної позики відповідно до Договору №1 від 10 жовтня 2017 року без ПДВ.

Спір у справі, за твердженням позивача, виник з неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, а саме з неповернення суми позики у розмірі 100 000,00 грн у встановлені строки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 100 000,00 грн - сума основного боргу, 1 910,10 грн - інфляційні втрати, 12 371,51 грн - сума пені, 2 276,71 грн - 3% річних.

Позивач звертався до відповідача із претензією №20-29 від 12.02.2020 про повернення безпроцентної позики та сплату пені. Зазначений факт відповідач підтвердив у наданому суду відзиві на позовну заяву.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства «СЕРВІС» підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №69 від 11.10 2017 року підтверджується факт перерахування позивачем на рахунок відповідача поворотної безпроцентної позики на загальну суму 100 000,00 грн.

При цьому, всупереч нормам ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України, відповідачем не було повернуто у встановлений договором строк перераховану позивачем поворотної безпроцентної позики на загальну суму 100 000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Отже, оскільки судом встановлено факт перерахування позивачем відповідачу поворотної безпроцентної позики на загальну суму 100 000,00 грн та неповернення її останнім всупереч умов укладеного між сторонами договору, вимоги позивача про стягнення з Державного підприємства «Науковий селекційно-генетичний центр рибництва» 100 000,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 12 371,51 грн - суми пені за період з 01.11.2019 по 30.04.2020.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Так, згідно із п. 3.1 Договору, передбачено, що при простроченні повернення позики Позичальник сплачує пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період на який нараховується пеня за кожен день прострочки неповерненої суми позики.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені у розмірі 12 371,51 грн, суд встановив, що він є арифметично невірним, таким чином, здійснивши перерахунок, суд прийшов до висновку, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 12 311,40 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача 2 276,71 грн - суми 3% річних за період з 01.11.2019 по 03.08.2020 та 1 910,10 грн - суму інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних у розмірі 2 276,71 грн, суд встановив, що він є арифметично невірним, таким чином, здійснивши перерахунок, суд прийшов до висновку, що сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача становить 2 271,86 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми інфляційних втрат у розмірі 1 910,10 грн, суд встановив, що він є арифметично невірним, таким чином, здійснивши перерахунок, суд прийшов до висновку, що сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1 298,64 грн.

Посилання відповідача на те, що у підприємства немає коштів для повернення заборгованості та його клопотання про відстрочення заборгованість відповідача перед позивачем до подачі відповідачем зустрічного позову (а саме не більше ніж до 01.02.2021 року), надання відповідачу більше часу для підготовки зустрічного позову, збільшення строку розгляду позовної заяви позивача до моменту подачі відповідачем зустрічної позовної заяви судом вважаються необгрунтованими та такими, що вплинуть до затягування розгляду справи, адже Договором чітко визначений строк повернення позики, який настав.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, відповідач не сплатив суму заборгованості за Договором поворотної безпроцентної позики у встановлені строки, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому суд дійшов висновку, щодо обгрунтованості позовних вимог, які підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 86, 129, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Науковий селекційно-генетичний центр рибництва» (вул.Обухівська, буд, 135, м. Київ, 03164, ) на користь Державного підприємства «СЕРВІС» (вул.Тургенєвська, буд. 82 А, м.Київ, 04053, ) суму основного боргу у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 298 (одна тисяча двісті дев`яноста вісім) грн 64 коп., суму пені у розмірі 12 311 (дванадцять тисяч триста одинадцять) грн 40 коп., 2 271 (дві тисячі двісті сімдесят одна) грн 86 коп. та судові витрати у розмірі 2 184 (дві тисячі сто вісімдесят чотири) грн 25 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 09.11.2020.

Суддя Н.І. Ягічева