ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2020 р. Справа№ 910/4737/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пономаренка Є.Ю.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" та Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 19.06.2020

у справі № 910/4737/20 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 11 143,33 грн

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 11143,33 грн штрафу за прострочення доставки вантажу.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.06.2020 у справі №910/4737/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця (Тверська), 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32, ) 9 766 (дев`ять тисяч сімсот шістдесят шість) грн 53 коп. штрафу, 1 842 (одна тисяча вісімсот сорок дві) грн 29 коп. витрат по сплаті судового збору 2000 (дві тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині в позові відмовлено повністю.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог та свідчили б про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму. З урахуванням вищенаведеного судом було задоволено позовні вимоги частково.

Крім того задовольняючи частково вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначив, що заявлені витрати на оплату послуг адвоката є неспівмірними та є завищеними.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, у якій просило суд відкрити апеляційне провадження у даній справі і поновити строк на подання апеляційної скарги. Скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 19.06.2020 у справі №910/4737/20 в частині стягнення 5890,41 грн штрафу за несвоєчасну доставку вантажу та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині. Провести розподіл судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги відповідач указує на те, що відповідно до ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане унаслідок прострочення кредитора. Положення даної статті кореспондується із ч. 2 ст. 116 Статуту залізниць України, відповідно до якої, зокрема, визначено, що штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Отже, на думку відповідача, невивезення вантажу зі станції є самостійною підставою для звільнення залізниці від сплати штрафу і не залежить від часу розкредитування перевізних документів.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Кропивна Л.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2020 клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду м. Києва від 19.06.2020 у справі №910/4737/20 - задоволено. Поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду м. Києва від 19.06.2020 у справі №910/4737/20. Відкрито апеляційне провадження за скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду м. Києва від 19.06.2020 у справі № 910/4737/20. Розгляд справ ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Також, не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд поновити строк на апеляційне оскарження. Прийняти апеляційну скаргу та відкрити провадження у справі. Рішення Господарського суду м. Києва від 19.06.2020 у справі №910/4737/20 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" задовольнити повністю. Судові витрати покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця". Розгляд справи здійснювати за участі представника позивача, повідомити про дату та час розгляду.

У своїй апеляційній скарзі позивач зазначав, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 11.08.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Кропивна Л.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2020 у справі № 910/4737/20 - задоволено. Поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження у справі №910/4737/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард". Об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард". За клопотанням сторони було призначено справу до розгляду на 29.09.2020.

До суду 15.09.2020 від представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції у справі № 910/4737/20 у приміщенні Господарського суду Тернопольської області.

Розпорядженням керівника апарату суду від 17.09.2020 № 09.1-08/3190/20 у зв`язку з перебуванням суддів Кропивної Л.В. та Пашкіної С.А., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/4737/20.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2020 у справі №910/4737/20 для розгляду апеляційних скарг визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Буравльов С.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2020 прийнято апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" до провадження у визначеному складі суддів. Ухвалено розгляд справи призначений на 29.09.2020 здійснювати в режимі відеоконференції.

Розпорядженням керівника апарату суду від 28.09.2020 № 09.1-08/3453/20 у зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/4737/20.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2020 у справі №910/4737/20 для розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Калатай Н.Ф., Пономаренко Є.Ю.

Витягом з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 28.09.2020 у справі №910/4737/20 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Калатай Н.Ф., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 прийнято апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" до провадження у визначеному складі суддів. Розгляд справи призначено на 13.10.2020.

13.10.2020 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою суду розгляд справи було відкладено на 29.10.2020.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Отже, беручи до уваги вищенаведене, після проведення колегією суддів наради головуючим суддею було оголошено вступну та резолютивну частину постанови, якою апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду м. Києва від 19.06.2020 у справі № 910/4737/20 залишено без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 19.06.2020 у справі № 910/4737/20 без змін.

Як убачається із матеріалів справи, 07.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (замовник, позивач) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник, відповідач) укладено договір про надання послуг № 07153/ПЗ-2018 (далі - договір перевезення), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із статтею 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Частиною першою статті 919 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до частини 1 статті 313 Господарського кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Згідно із статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України (далі - Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (стаття 2 Статуту).

Відповідно до статті 5 Статуту на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує:

а) Правила перевезення вантажів;

б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів;

в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів);

г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно із статтею 6 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Абзацами першим, другим і п`ятим статті 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Відповідно до ст. 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни.

Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1 і 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу (далі - Правила) термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1 пункту 1.1 Правил у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Пунктом 2.1 Правил передбачено, що обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на число місяць".

Згідно з пунктом 2.4 Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу:

на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу;

у разі переадресування вантажів.

Відповідно до пункту 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

За приписами ч. 2 ст. 313 Господарського кодексу України розмір штрафів, що стягуються з перевізників за прострочення в доставці вантажу, визначається відповідно до закону.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частиною першою статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Згідно із ч. 1 статті 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 Статуту зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/420/2012 від 04.04.2012 нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Установлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Реченням другим абзацу першого пункту 8 Правил видачі вантажів (ст. 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 передбачено, що оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної.

Згідно з абзацом другим пункту 8 вказаних Правил датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або не загального користування.

Акціонерним товариством "Українська залізниця" (відповідач) здійснено перевезення вантажів, одержувачем яких є Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейсвард" (позивач) згідно залізничних накладних:

№ 40130429 від 19.09.2019 зі станції Одеса-Порт Одеської залізниці до Козова Львівської залізниці, відстань перевезення 656 км, вантаж прибув 03.10.2019, вантаж виданий 03.10.2019;

№ 40414088 № 40419392 № 40419418 № 40419541 № 40419590 № 40419657, № 40419699, № 40419681 від 27.09.2019 зі станції Ксєнієво Одеської залізниці до Козова Львівської залізниці, відстань перевезення 664 км, вантаж прибув 07.10.2019, вантаж виданий 07.10.2019;

№ 40479800, № 40479818 від 29.09.2019 зі станції Чорноморська (для ТИС) Одеської залізниці до Козова Львівської залізниці, відстань перевезення 717 км, вантаж прибув 08.10.2019, вантаж виданий 08.10.2019;

№ 40339939 від 25.09.2019 зі станції Ксєнієво Одеської залізниці до Дочь Південно-Західної залізниці, відстань перевезення 698 км, вантаж прибув 07.10.2019, вантаж виданий 07.10.2019.

Календарними штемпелями на залізничних накладних, доданих до позовної заяви, підтверджується, що вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Ураховуючи відстань від станції відправлення до станції призначення (із розрахунку 200 км за добу) + 1 доба (на операції, пов`язані з відправленням-прибуттям) за всіма залізничними накладними мало місце прострочення доставки вантажу.

Так, за накладною № 40130429 від 19.09.2019 вантаж мав прибути 24.09.2019, прострочення складає 9 днів;

за накладними №№ 40414088 № 40419392 № 40419418 № 40419541 № 40419590 № 40419657, № 40419699, № 40419681 від 27.09.2019 вантаж мав прибути 02.10.2019, прострочення складає 5 днів;

за накладними № 40479800, № 40479818 від 29.09.2019 вантаж мав прибути 04.10.2019, прострочення складає 4 дні;

за накладною № 40339939 від 25.09.2019 вантаж мав прибути 01.10.2019 (у графі 49 стоїть відмітка про переадресацію вантажу та згідно з п. 2.4 Правил терміни доставки вантажів термін доставки збільшується на добу), прострочення складає 6 днів.

Відповідно до п. 2.9 Правил № 644 у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін:

виконання митних та інших адміністративних правил;

тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці;

необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин;

вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника;

інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

У п. 3.11 роз`яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" зазначено, що згідно з пунктом "в" статті 130 Статуту належним доказом прострочення доставки вантажу залізницею є накладна. Доказом затримки, яка трапилася з вини відправника чи одержувача, що дає право залізниці на збільшення терміну доставки вантажу відповідно до пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів, є відмітка у перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції і календарним штемпелем. Тому відсутність такої відмітки на накладній позбавляє залізницю права на збільшення терміну доставки вантажу.

Із залізничних накладних № 40479800, № 40479818 від 29.09.2019 убачається, що в графі № 49 цих накладних здійснена відмітка залізниці про складання актів № 12428 від 30.09.2019, № 12428 від 30.09.2019 на підставі п. 2.9 наказу № 644 від 21.11.2000 про збільшення терміну доставки вантажу на 4 доби, а отже в даному випадку прострочення не мало місце та штраф не нараховується.

Судом було перевірено наведений позивачем розрахунок розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу залізницею та установлено, що розмір штрафу становить 9.766,53 грн (11.143,33 грн - 688,40 грн (штраф за накладною № 40479800) - 688,40 грн штраф за накладною № 40479818).

Посилання позивача на Правила користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Мінтрансу України № 113 від 25.02.1999 як на необхідність підписання указаних актів вантажоодержувачем не прийнято судом першої інстанції до уваги, оскільки спірні правовідносини не стосуються нарахування плати за користування вагонами, з чим і погоджується апеляційна інстанція.

Крім того, відповідач зазначав, що вагони №№ 95914446, 95800181, 95891081, 95890828, 95890802, 95634820, 95634663, 95557609 вивезено зі станції пізніше ніж через добу з моменту повідомлення про їх прибуття, що є підставою для звільнення залізниці від сплати штрафу на підставі ч. 2 ст. 116 Статуту, однак суд першої інстанції не погодився із указаним твердженням відповідача виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 Статуту, штраф за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Судом було установлено вище, що розкредитування перевізних документів на вантаж, що прибув, здійснено позивачем у той самий день, що і прибув вантаж, тобто в межах строку, установленого приписами ст. 116 Статуту.

Крім того, судом ураховано, що відповідно до додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів, графа 52 залізничної накладної "Календарний штемпель видачі вантажу" заповнюється залізницею самостійно. Тобто, самим відповідачем зазначено дату видачі вантажу.

Стосовно посилання відповідача на акти загальної форми № 1858 від 03.10.2019, № 1891 від 05.10.2019, № 1912 від 07.10.2019, № 1970 від 11.10.2019, № 1936 від 08.10.2019, № 1961 від 10.10.2019, то суд зазначає, що указані акти, не містять посилань на залізничні накладні, їх номер та дату, а тому не можуть підтверджувати будь-які обставини саме за спірними залізничними накладними.

Крім того, із матеріалів справи убачається, що відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафу.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Позивач уклавши договір (оформивши накладні) розраховував на те, що відповідач здійснить поставку вантажу у визначений законодавством строк. Відповідач в свою чергу уклавши договір погодився зі строками здійснення поставки вантажу.

Відповідачем не наведено жодних обставин та не подано жодних доказів в підтвердження відсутності у нього вини у простроченні доставки вантажу. Відповідачем не наведено підстави та не надано докази винятковості обставин, які призвели до порушення ним строків доставки вантажу.

Беручи до уваги вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив відповідачу у зменшенні розміру пені.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 9 766,53 грн.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення із відповідача 4.000,00 грн витрат на правову допомогу.

У відповідності до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" та адвокат Накоп`юк Ярослав Володимирович 03.02.2020 уклали договір про надання правової допомоги № 01-02, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання всіма законними методами та способами надавати клієнту правову допомогу у всіх справах, які пов`язані або можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів клієнта в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Договір діє до моменту фактичного виконання доручення або до моменту розірвання договору (пункт 5.1. договору № 01-02).

Суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно з частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з п. 4.3 вказаного договору вартість послуг наданих адвокатом складає 1.000,00 грн за одну годину роботи.

Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) № 01-02/48 від 27.03.2020 адвокатом надано, а позивачем прийнято юридичні послуги: 1. правовий аналіз п`яти претензій (витрачений час - 20 хв); 2. консультація щодо порядку стягнення штрафу у сумі 11.143,33 грн (витрачений час - 20 хв); підготовча робота для складання позовної заяви (витрачений час - 100 хв); складання позовної заяви (витрачений час - 120 хв), всього витрачено часу 260 хв, загальна вартість наданих послуг становить 4.000,00 грн.

Винагорода сплачена позивачем адвокату у розмірі 4.000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 420 від 30.03.2020.

З матеріалів справи убачаться, що відповідач у відзиві заперечував щодо заявлених позивачем витрат та просив відмовити позивачу у стягненні 4.000,00 грн витрат на правову допомогу адвоката, посилаючись на те, що розмір витрат є неспівмірним.

Ураховуючи обставини даної справи, предмет та підстави позовних вимог, заперечення відповідача проти розміру витрат на правову допомогу, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідають критеріям розумності та співрозмірності, що суперечить принципу розподілу витрат.

У зв`язку з цим, колегія суддів дійшла висновку, як і суд першої інстанції, про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду м. Києва від 19.06.2020 у справі № 910/4737/20 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на скаржників.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду м. Києва від 19.06.2020 у справі № 910/4737/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 19.06.2020 у справі № 910/4737/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 19.06.2020 у справі № 910/4737/20

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.11.2020.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді Н.Ф. Калатай

Є.Ю. Пономаренко