ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2020м. ДніпроСправа № 904/4494/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Панни С.П. за участю секретаря судового засідання Савенко О.О.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОПРИГ", м.Дніпро

до Відокремленого підрозділу "Автоматика та машинобудування" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ", Дніпропетровська область м.Жовті Води

про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 74565,98 грн.

Без виклику представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОПРИГ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відокремленого підрозділу "Автоматика та машинобудування" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 74565,98 грн., з яких: 67200,00 грн. - основний борг, 5353,91 грн. - пеня, 1009,58 грн. - інфляційні втрати, 1002,49 грн. - 3% річних, а також суму понесених судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №12о/266/53-142-01-20-01141 від 10.01.2020, в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

10.09.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково у сумі 62700 грн. В решті позовних вимог просив суд відмовити, посилаючись на скрутний фінансовий стан та необґрунтованість наданих позивачем розрахунків 3% річних, пені та інфляційних втрат.

17.09.2020 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що заперечення відповідача викладені ним у відзиві мають на меті лише затягнути час для прийняття рішення та надати час відповідачу якомога довше не погашати заборгованість за отриманий товар та похідну від цієї заборгованості.

Також, позивачем було подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач зазначив, що у позовній заяві ним було допущено помилку й замість правильної суми основної заборгованості 62700,00 грн. позивачем зазначено 67200,00 грн. та через це також допущено арифметичні помилки під час розрахунку заборгованості, пов`язаної із сумою основної заборгованості. У зв`язку із викладеним вище позивач просив суд зменшити позовні вимоги та стягнути з відповідача суму основної заборгованості в розмірі 62700,00 грн., пеню в розмірі 4995,38 грн., інфляційні втрати в розмірі 941,97 грн.; 3% річних в розмірі 937,92 грн.

Положеннями пункту 2 частини 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 статті 252 ГПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З наведеного вбачається, що заява про зменшення позовних вимог подана позивачем в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України. Тому вказана заява приймається судом до розгляду.

За таких обставин, судом розглядаються позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 62700,00 грн., пені в розмірі 4995,38 грн., інфляційних втрат в розмірі 941,97 грн.; 3% річних в розмірі 937,92 грн..

Відповідно до ч.1 статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Разом з тим, поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОПРИГ" (постачальник - позивач) та Відокремленим підрозділом "Автоматика та машинобудування" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (покупець - відповідач) укладено Договір №12с/266/53-142-01-20-01141.

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в Договорі, поставити Покупцеві Безмасляні вакуумні насоси (код ДК 021:20-6 Насоси та компресори) (далі - Продукція), а Покупець - прийняти і оплатити Продукцію на умовах, визначених Договором .

Вимогами п. 1.2. Договору передбачено найменування, одиниця виміру і загальна кількість Продукції, її номенклатура, ціна визначені в Специфікації, якає невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що ціна за одиницю Продукції встановлена в національній валюті України та вказується у Специфікації до Договору, що є його невід`ємною частиною.

Сума Договору є твердою та становить 62 700,00 грн., у тому числі ПДВ 10 450,00 грн. (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 3.3. Договору в ціну Продукції включені витрати, пов`язані з виготовленням Продукції, тарою (упаковкою), маркуванням та доставкою Покупцеві.

Згідно п. 3.4. Договору розрахунок за продукцію здійснюється по узгодженим цінам в національній валюті України протягом 25 календарних днів з моменту поставки та проходження вхідного контролю Продукції за кількістю та якістю відповідно до нормативних документів Покупця, в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточних рахунок Постачальника зазначений в Договорі, згідно рахунку наданого Постачальником .

Датою поставки Продукції вважається дата підписання Сторонами видаткової накладної або акту прийняття-передачі Продукції та проходження вхідного контролю Продукції за кількістю та якістю відповідно до нормативних документів Покупця, та виставлення Постачальником рахунку - фактури. Видаткова накладна або акт прийняття-передачі Продукції складається та підписується Сторонами у двох примірниках. (п. 4.2 Договору).

Умовами п. 4.3 Договору визначено, що строк поставки Продукції до 14.02.2020 р.

Відповідно до п. 4.8. Договору приймання Продукції здійснюється безпосередньо Покупцем на його складі у відповідності до супровідних документів.

Згідно п. 5.1. Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Умовами п. 5.2. Договору визначено, що у разі порушення Покупцем більш ніж на 30 календарних днів строку оплати Продукції, Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожен день прострочки оплати.

Пунктом 7.1. Договору визначено, що цей Договір набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками Сторонами та реєстрації в ДП «НАЕК «Енергоатом» та діє до 25.12.2020 року, а в частині виконання зобов`язань - до їх повного виконання..

10.01.2020 між позивачем та відповідачем було підписано специфікацію, в якій сторонами було узгоджено характеристики, найменування, кількість та вартість товару, що підлягав поставці.

Також, 10.01.2020 між сторонами було підписано додаток №2 до договору, в якому погоджено технічні характеристики товару.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товару на загальну суму 62 700 грн., що підтверджується видатковою накладною №6881 від 22.01.2020, яка підписана уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплена печатками сторін.

Позивачем на адресу відповідача направлено претензію №2 від 05.03.2020р. щодо погашення простроченої заборгованості.

На час розгляду справи відповідач, в порушення вимог п. 3.4 Договору, не сплатив вартість товару на суму 62700 грн., отриманого за видатковою накладною №6881 від 22.01.2020.

Звертаючись до суду із цим позовом позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №12с/266/53-142-01-20-01141, в частині неповної та несвоєчасної оплати товару та просить суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості в розмірі 62700,00 грн., пеню в розмірі 4995,38 грн., інфляційні втрати в розмірі 941,97 грн.; 3% річних в розмірі 937,92 грн.

Наведені обставини стали причиною виникнення цього спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. 193 вказаного Кодексу, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частини 11 статті 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.251, 252 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно із ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому в силу ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ч.1 ст.255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

З огляду на умови договору поставки та враховуючи правила обчислення строків, встановлені ст.253, 254 Цивільного кодексу України, суд доходить висновку, що товар отриманий по видатковою накладною №6881 від 22.01.2020 відповідач зобов`язаний був оплатити до 17.02.2020 включно, оскільки останній день строку припав на вихідний день (16.02.2020 - неділя).

Отже, відповідно до умов договору, строк оплати товару є таким, що настав 17.02.2020.

Станом на час розгляду справи доказів оплати за поставлений товар від представників сторін не надійшло.

Враховуючи, що наявність заборгованості підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 62700,00 грн. підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 4995,38 грн. за період з 17.02.2020 р. по 17.08.2020 р., суд зазначає наступне.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Умовами п. 5.2. Договору визначено, що у разі порушення Покупцем більш ніж на 30 календарних днів строку оплати Продукції, Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожен день прострочки оплати.

Перевіривши розрахунки, судом встановлено, що позивачем було невірно визначено початок періоду прострочення оплати та здійснено нарахування пені починаючи з 17.02.2020. Але, з огляду на умови договору поставки та враховуючи правила обчислення строків, встановлені ст.253, 254 Цивільного кодексу України, суд доходить висновку, що товар отриманий по видатковою накладною №6881 від 22.01.2020 відповідач зобов`язаний був оплатити до 17.02.2020 включно, оскільки останній день строку припав на вихідний день (16.02.2020 - неділя). Отже, сума пені, яка підлягає стягненню за період з 18.02.2020 по 17.08.2020 становить 4995,38 грн.

Також, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 3% річних на суму 937,92 грн. за період прострочення з 17.02.2020 по 17.08.2020 та інфляційні втрати у сумі 941,97 грн. за період з березня 2020 по липень 2020.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

За розрахунком позивача, 3% річних за період з 17.02.2020 по 17.08.2020 складають 937,92 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що позивачем було невірно визначено початок періоду прострочення оплати, у зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги про стягнення 3 % річних на суму 935,36 грн. за період з 18.02.2020 по 17.08.2020.

В частині стягнення 3% у розмірі 2,56 грн. суд відмовляє.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, зазначає, що інфляційні втрати, які підлягають до стягнення за період з березня 2020 по липень 2020 складають 941,97 грн.

Стосовно посилань відповідача у відзиві на позовну заяву на скрутне фінансове становище, суд зазначає, що в статті 193 Господарського кодексу України зазначається, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, в силу приписів статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями за спірним Договором і така відповідальність не може ставитися у залежність від фінансових складнощів відповідача, обумовлених різноманітними чинниками про які вказує відповідач у своєму відзиві на позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Таким чином, посилання відповідача на відсутність коштів не звільняє його від відповідальності.

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому стягненню підлягає 2101,92 грн. судового збору.

Керуючись статями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Відокремленого підрозділу "Автоматика та машинобудування" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, буд. 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОПРИГ" (49000, м. Дніпро, пр.. О. Поля, буд. 107-Г, кімната 209, ) суму основної заборгованості в розмірі 62700,00 грн., пеню в розмірі 4995,38 грн., інфляційні втрати в розмірі 941,97 грн., 3% річних в розмірі 935,36 грн., а також 2101,92 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 20-ти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду

Повне рішення складено 12.11.2020

Суддя С.П. Панна