РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.11.2020Справа № 910/12817/20

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп"
доОбслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський"
простягнення 206 292 грн 59 коп.
Представники сторін:не викликались
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" з вимогами до Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" про стягнення 206 292 грн 59 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України неналежним чином виконав зобов`язання по зберіганню належного позивачу майна, у зв`язку з чим в останнього виник обов`язок з відшкодування позивачу збитків у розмірі 206 292 грн 59 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2020, на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву залишено без руху.

04.09.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на підтвердження усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2020 відкрито провадження у справі № 910/12817/20, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

01.10.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив.

20.10.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" є власником транспортного засобу Lexus ES 250, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2016, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 .

Згідно з наказом від 03.02.2017 № 31/01-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" "Про закріплення автомобіля" службовий автомобіль Lexus ES 250, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2016, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 закріплено за фінансовим директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" - ОСОБА_1 .

Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 з 01.01.2008 є членом Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський", на підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію пропуску № 95, а також фіскального чеку про сплату членських внесків.

Позивач зазначає, що 22.07.2020 близько 20:00 ОСОБА_1 здав на зберігання відповідачу на автостоянку «ЛАДА» транспортний засіб Lexus ES 250, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

23.07.2020, ОСОБА_1 , прибувши на зазначену стоянку, виявив, що на транспортному засобі відсутні фари та передній бампер.

Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження № 0000373 (дата реєстрації провадження: 23.07.2020 о 19:55), 23.07.2020 приблизно о 07:30 за адресою: м. Київ, вул. Воскресенська, 2 а було вчинено крадіжку переднього бамперу та фар з власного автомобіля марки "Лексус" номерні знаки " НОМЕР_2 " гр. ОСОБА_1 .

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 05.08.2020 № 319, складеного судовим експертом Таракановим Юрієм Юрійовичем, розмір матеріального збитку, завданого власникові автомобіля Lexus ES 250, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження від неправомірних дій третіх осіб складає 203 292 грн 59 коп.

Відповідно до рахунку № 51 від 03.08.2020 вартість експертних послуг складає 3 000 грн 00 коп., які були оплачені позивачем, що підтверджується квитанцією від 04.08.2020 № ПН166.

Позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати шкоду, завдану майну позивача, внаслідок його неналежного зберігання.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач у відзиві зазначає, що між Обслуговуючим кооперативом "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" та ОСОБА_1 не укладалася письмова угода з обов`язковим описом майна, що здається під охорону, що є підставою для відшкодування шкоди. Факт сплати членського внеску членом кооперативу є виконанням ним свого статутного обов`язку щодо користування відкритим місцем для зберігання транспорту, однак не є підтвердженням укладення письмової угоди про охорону/відповідальність кооперативу за зберігання транспортного засобу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Цивільного кодексу України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно частин 1-3 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Нормами статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з нормами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової та немайнової (моральної) шкоди викладено у статтях 1166, 1167, 1173 Цивільного кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У статті 2 Закону України "Про кооперацію" визначено, що обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу; членський внесок - грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання.

Метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю (стаття 3 Закону України "Про кооперацію").

Статтею 8 Закону України "Про кооперацію" унормовано, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Пунктом 2.1. Статуту Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" визначено, що кооператив є юридичною особою з дати його державної реєстрації, є некомерційною та неприбутковою організацією згідно Закону України "Про кооперацію". Кооператив створений без мети одержання прибутку, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням, бланки та іншу атрибутику юридичної особи.

За умовами пункту 2.10. Статуту відповідальність кооперативу за зберігання автотранспорту та майна членів кооперативу, які знаходяться всередині приміщення гаражів, а також за особисте майно членів кооперативу, яке ними залишене зовні свого гаража, наступає за наявності відповідної письмової угоди між конкретним членом кооперативу і кооперативом, з обов`язковим описом майна, що здається під охорону.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять відповідної письмової угоди, укладеної між Обслуговуючим кооперативом "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" та ОСОБА_1 . Як вбачається з матеріалів справи, обов`язковий опис майна, що здається під охорону, також не проводився.

Посилання позивача на те, що між сторонами виникли відносини щодо зберігання не заслуговують на увагу, з огляду на те, що відповідно до частини 1 статті 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази прийняття транспортного засобу Lexus ES 250, реєстраційний номер НОМЕР_2 на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

До того ж, Статут Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" не містить жодного пункту, який би закріплював обов`язок кооперативу надавати членам кооперативу послуги з охорони транспортних засобів, які перебувають на його території.

Пропуск члена кооперативу є документом, який посвідчує членство у кооперативі та дає право на безперешкодний прохід на територію гаражного кооперативу. Жодних посилань на право передати гаражному кооперативу на зберігання автомобіля та обов`язку гаражного кооперативу його зберігати пропуск члена кооперативу не містить.

Сплата ОСОБА_1 членських внесків є виконанням останнім обов`язку, покладеного на нього Статутом кооперативу, однак не є підтвердженням укладення з відповідачем відповідної письмової угоди щодо охорони/зберігання належного позивачу майна. Отже, сплата членом кооперативу внеску надає останньому право користуватися відкритим місцем для збереження транспорту, однак не покладає на кооператив обов`язок по зберіганню такого транспортного засобу.

Посилання позивача на Правила зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 115 (далі - Правила) є безпідставним, оскільки вказані правила відповідно до пункту 1 регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів), що належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок - гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб`єктами господарської діяльності, чи належать цим суб`єктам (надалі - автостоянки).

Суд зазначає, що відповідач не є автостоянкою в розумінні пункту 27 Правил, відповідно до якого автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.

Також, окрім вищенаведеного, судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що транспортний засіб Lexus ES 250, реєстраційний номер НОМЕР_2 , заїхав на територію автостоянки «ЛАДА» неушкодженим.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами завдання відповідачем шкоди, відтак, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" до Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" про стягнення 206 292 грн 59 коп. матеріальної шкоди визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237-238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" до Обслуговуючого кооперативу "Гаражний кооператив автолюбителів "Дніпровський" про стягнення 206 292 грн 59 коп. відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Б.Плотницька