РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.11.2020Справа № 910/13148/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Бабич М.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Житлово-будівельного кооперативу "Харчовик-4"

про стягнення 253 369,67 грн

Представники сторін:

від позивача: Березова І.Г.,

від відповідача: Семенюк М.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Житлово-будівельного кооперативу "Харчовик-4" про стягнення 253 369,67 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором на послуги водопостачання та водовідведення № 03718/4-04 від 13.02.2004.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 відкрито провадження у справі № 910/13148/20, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання для розгляду справи призначено на 30.09.2020.

25.09.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, клопотання про залучення третіх осіб, клопотання про витребування доказів, клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання 30.09.2020 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити в судовому засіданні перерву до 26.10.2020, встановити позивачу у строк до 19.10.2020 подати до суду відповідь на відзив та заперечення на клопотання відповідача.

08.10.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

12.10.2020 через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення.

20.10.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

23.10.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на додаткові пояснення.

В судове засідання 26.10.2020 з`явилися представники сторін.

Розглянувши клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, суд дійшов висновку, що відповідач не вказав достатньо обґрунтованих обставин відповідно до ст. 247 Господарського процесуального кодексу України та не підтвердив їх відповідними доказами, які б свідчили про дійсну доцільність та необхідність розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

З огляду на предмет та підстави позову, ціну позову, обсяг та характер доказів у справі, категорію та складність справи, суд не вважає, що її розгляд потребує загального позовного провадження.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовити через необґрунтованість.

Розглянувши клопотання відповідача про залучення третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - Банк Кредит Дніпро та на стороні відповідача, - АТ «Державний ощадний банк України», суд дійшов висновку, що відповідач не довів в порядку ст. 50 ГПК України, що рішення у цій справі не може вплинути на права або обов`язки вказаних осіб.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив у задоволенні клопотання відповідача про залучення третіх осіб відмовити через необґрунтованість.

Розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів у позивача, а саме: оригіналів дебетових повідомлень, які нібито направлялися відповідачу у період з 01.06.2019 по 30.06.2020; оригіналів платіжних вимог-доручень для сплати відповідачем, наданих послуг у період з 01.06.2019 по 30.06.2020 та докази їх направлення позивачем на адресу відповідача; оригінали актів про зняття показників з приладів обліку води за серпень 2019 року, квітень, травень, червень 2020 року, суд дійшов висновку про його часткову обґрунтованість та доцільність.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на підставі ст. 81 ГПК України ухвалив клопотання відповідача про витребування доказів задовольнити частково, витребувати у позивача оригінал акту про зняття показань з лічильників (приладів обліку) за серпень 2019.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні до 09.11.2020.

05.11.2020 через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення.

В судовому засіданні 09.11.2020 представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача надав додаткові документи в матеріали справи та проти задоволення позовних вимог заперечив повністю.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 09.11.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.02.2004 між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" в подальшому перейменованим у Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", яке в свою чергу перейменовано у Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - позивач, постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом "Харчовик-4" (далі - відповідач, абонент) укладено Договір №03718/4-04 на послуги водопостачання та водовідведення (далі - Договір).

Позивач є підприємством питного водопостачання, яке надає послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення.

Відповідно до п. 1. Договору постачальник зобов`язався надавати абоненту послуги з постачання води та водовідведення, а абонент зобов`язався розраховуватися за вищезазначені згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994р. №65.

Згідно з п. 2.1. Договору Постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає чинним стандартам та приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимих концентрацій шкідливих речовин.

У п. 2.2. Договору сторони погодили, що Абонент зобов`язується сплачувати вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг Абонентом здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до цього договору.

Кількість води, що подається Постачальником та використовується Абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих Постачальником. Зняття показань водолічильників здійснюється щомісячно представником Постачальника спільно з представником Абонента (п. 3.1. Договору).

Згідно з п. 3.4. Договору Абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у п`ятиденний термін з дня представлення Постачальником платіжних документів до банківської установи.

Пунктом 3.5. Договору передбачено, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг Абонент зобов`язаний у п`яти денний термін з дня представлення Постачальником платіжних документів до банківської установи направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки даних підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані Постачальника вважаються прийнятими Абонентом.

Відповідно до п. 3.6. Договору постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента платіжний документ (дебетове повідомлення, вимогу-доручення тощо) для оплати за надані йому послуги згідно цього договору.

Цей договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. (п. 7.1 Договору)

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період з 01.06.2019 по 30.06.2020 позивач надавав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення за Договором на суму 229 549,20 грн, однак відповідач взятий на себе обов`язок по оплаті вартості наданих йому послуг не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 230 398,77 грн (з урахуванням перерахунків у розмірі 849,57 грн). У зв`язку з простроченням відповідача позивачем також нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 4 059,66 грн, 3% річних у розмірі 3 089,68 грн, пеню у розмірі 4 301,65 грн та штраф у розмірі 11 519,94 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що строки оплати за надані послуги за Договором не настали, оскільки відповідач не отримував жодних дебетових повідомлень за спірний період від позивача, про що свідчить довідка АТ «Ощадбанк». Крім того, в матеріалах справи відсутні акти про зняття показів з приладів обліку за серпень 2019 року, квітень - червень 2020 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; виробник житлово-комунальних послуг це суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

За змістом ст. 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об`єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов`язаних єдиним технологічним процесом.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення визначається Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, які затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 р. (надалі - Правила № 190). Ці Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

За п. 2.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" та підпункту 5 пункту 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

На підтвердження факту надання послуг за Договором та їх обсягу позивачем долучені до позову копії актів про зняття показань з приладу обліку за адресою точки обліку: пр-т Генерала Ватутіна, 26, м. Київ, за період з червень, липень 2019 року, вересень 2019 року - березень 2020 року, які підписані представниками постачальника та абонента у двосторонньому порядку, а також довідка АТ «Банк Кредит Дніпро» № 55/9-1002 від 31.07.2020 з реєстром платіжних повідомлень, що надсилались до банківської установи ЖБК «Харчовик-4».

Згідно з п. 3.4. Договору абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у п`ятиденний термін з дня представлення Постачальником платіжних документів до банківської установи.

За вказаною довідкою АТ "Банк Кредит Дніпро" № 55/9-1002 від 31.07.2020 реєстри платіжних повідомлень надсилалися Розрахунковим департаментом ПрАТ "АК "Київводоканал" () на адресу ЖБК "Харчовик-4" за реквізитами: р/р НОМЕР_1 , МФО 322669, за період з 01.06.2019 по 30.06.2020.

При цьому, судом встановлено, що вказаний МФО 322669 відповідає реквізитам Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк».

Отже, вказаною довідкою підтверджується виконання позивачем умов Договору щодо направлення до банківської установи відповідача дебетових повідомлень.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на неотримання АТ «Ощадбанк» дебетових повідомлень за спірний період, оскілки долучений до відзиву лист АТ «Ощадбанк» № 100.07/1/80495/2019-26/вих від 25.09.2020 стосується іншого періоду надання послуг (вересень 2018 року - травень 2019), а не спірного.

Пунктом 3.5. Договору передбачено, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг Абонент зобов`язаний у п`яти денний термін з дня представлення Постачальником платіжних документів до банківської установи направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки даних підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані Постачальника вважаються прийнятими Абонентом.

Оскільки матеріали справи не містять доказів незгоди абонента з кількістю та/або вартістю отриманих за спірний період послуг, тому, в порядку положень п. 3.5. Договору, кількість та вартість наданих позивачем за спірний період послуг з водопостачання та водовідведення вважаються прийнятими абонентом.

При цьому, за наведених обставин, відсутність актів про зняття показів з приладів обліку за серпень 2019 року, квітень - червень 2020 року, на вказаний висновок суду не впливає.

Крім того, згідно з нормами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 221/515/15-а та від 05.10.2016 у справі №753/2526/16-ц.

Відповідач в свою чергу не заперечував надання належним чином позивачем послуг та відповідного фактичного користування ними у спірний період.

Отже, навіть у випадку неотримання відповідачем платіжних вимог-доручень на оплату, обов`язок з оплати наданих послуг вини в силу закону, оскільки обсяг водопостачання, тарифи та строки оплати були відомі відповідачу, про що свідчать наявні в справі акти про зняття показань з приладів обліку.

Зважаючи на викладене вище, суд відхиляє заперечення відповідача щодо виникнення у нього грошового зобов`язання за Договором на суму, що є предметом цього спору.

Отже, оскільки відповідачем до матеріалів справи не надано доказів оплати послуг з водопостачання та водовідведення, наявності заборгованості в розмірі 230 398,77 грн не спростовано, контррозрахунку заявлених вимог не надано, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача 230 398,77 грн суми основного боргу.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 3 089,68 грн та інфляційні втрати в розмірі 4 059,66 грн за загальний період прострочення відповідача з 21.07.2019 по 30.06.2020.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України на підставі якої позивач звертається з такою вимогою, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013)

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у зв`язку неправильним розрахунком позивача. Отже, за розрахунком суду, з відповідача слід стягнути 3% річних у розмірі 3 084,78 грн та інфляційні у розмірі 3 379,06 грн.

Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 21.02.2020 по 30.06.2020 у розмірі 4 301,62 грн та штраф у розмірі 11 519,94 грн.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 4.1 Договору за безпідставну відмову від оплати послуг абонент сплачує штраф у розмірі 5% від несплаченої суми.

Відповідно до п. 4.2 Договору за несвоєчасну оплату послуг абонент сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Разом з тим, відповідно до підпункту 4 пункту 3 Розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Отже, положення підпункту 4 пункту 3 Розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" поширюються на взаємовідносини сторін за договором.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин, дія якого триває в даний час.

Враховуючи викладене, в період з 12.03.2020, відповідно до підпункту 4 пункту 3 Розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

У зв`язку викладеним, суд дійшов висновку, що позивач неправомірно нарахував пеню та штраф на суму боргу за період з 12.03.2020 по 30.06.2020.

Суд здійснив розрахунок пені та штрафу у строк до 11.03.2020 та встановив, що стягненню підлягає пеня в розмірі 236,30 грн та штраф у розмірі 7 067,74 грн.

В іншій частині позовні вимоги про стягнення пені та штрафу задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, зважаючи на викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Харчовик-4" (вул. Генерала Ватутіна, 26, м. Київ, 02183, ідентифікаційний код 22908711) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (вул. Лейпцизька, 1-А, м. Київ, 01015, ідентифікаційний код 03327664) борг у розмірі 230 398,77 грн, інфляційні у розмірі 3 379,06 грн, 3% річних у розмірі 3 084,78 грн, пеню у розмірі 236,30 грн, штраф у розмірі 7 067,74 грн та судовий збір у розмірі 3 662,50 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 16.11.2020

Суддя Т. Ю. Трофименко