ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2020 р. Справа № 922/3000/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця Приліпської Тетяни Юріївни, м. Харків
про стягнення 2670,83 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка", м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Приліпської Тетяни Юріївни, м. Харків (далі за текстом - відповідач) 2670,83 грн., з яких:

2187,59 грн заборгованості по відшкодуванню витрат за використання теплової енергії в гарячій воді;

28,40 грн втрат від інфляції;

58,00 грн 3% річних;

396,84 грн пені.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов договору про відшкодування витрат за використання теплової енергії в гарячій воді б/н від 01.02.2018 щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за спожиті послуги.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.09.2020 відкрито провадження у справі № 922/3000/20; справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом трьох днів з дня отримання відзиву на позов; встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом трьох днів з дня отримання відповіді на позов.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на їх юридичні адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копію вищевказаної ухвали.

Копії зазначеної ухвали сторони отримали, про що свідчать залучені до матеріалів справи зворотні поштові повідомлення, згідно з якими направлялась поштова кореспонденція (а. с. 44-45).

В процесі розгляду справи відповідач не скористався правом щодо подачі відзиву на позовну заяву у порядок і строк, встановлені ухвалою господарського суду Харківської області від 21.09.2020 у даній справі.

Розглянувши подані на розгляд суду матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття судового рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 04.09.2017 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, укладено договір оренди № 202 (далі за текстом - договір; а. с. 14-17), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: частини приміщення вестибюлю Великої зали на рівні 4 поверху (зона «А») інв. № 103/001, літ. «А7», реєстровий номер 38385217.1.ЮЖВЦСД1677, далі - майно, загальною площею 20,2 кв. м., розташоване за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 25, літ. «А7», що знаходиться на балансі Державного підприємства "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка", вартість якого визначена згідно з звітом про незалежну оцінку станом на 31.03.2017, вартість якого становить 205500 грн (двісті п`ять тисяч п`ятсот гривень) без урахування ПДВ.

Майно передається в оренду з метою: розміщення буфетів, що здійснюють продаж товарів підакцизної групи (п. п. 1.1-1.2 договору).

Згідно з п. 5.11 договору орендар зобов`язаний здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з орендодавцем договір про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна, у тому числі на компенсацію плати за землю та надання комунальних послуг орендарю або договори з відповідними комунальними службами на надання комунальних послуг орендарю, з наданням орендодавцю копій цих договорів.

Як свідчать матеріали справи, укладений між сторонами договір оренди № 202 від 04.09.2017 було розірвано сторонами додатковою угодою від 27.05.2020. В цей же день сторонами складено акт приймання-передачі майна з оренди.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, на виконання умов зазначеного договору оренди (п. 5.11.) між позивачем, як споживачем, та відповідачем, як субспоживачем, укладено договір про відшкодування витрат за використання теплової енергії в гарячій воді б/н від 01.02.2018 (а. с. 6-7), за умовами якого театр сплачує КП «Харківські теплові мережі» (теплопостачальна організація) суму витрат на використання теплової енергії в гарячій воді відповідно до договору з теплопостачальною організацією № 1200/1 від 26.01.2018, приміщень, що знаходяться на балансі споживача, субспоживач відшкодовує оплату за одержану теплову енергію в приміщенні площею 20,2 м2 за встановленими тарифами в терміни, передбачені договором (п. 1).

Згідно з п. 6.5 оплата субспоживачем за спожиту теплову енергію перераховується на розрахунковий рахунок споживача щомісячно, не пізніше 20 числа кожного місяця.

Відповідно до п. 7.2.3 субспоживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - пеня в розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожен день прострочення.

За змістом п. 10.1 цей договір діє з 01.02.2018 до закінчення строку фактичного користування приміщенням театру за договором оренди майна.

Як свідчать матеріали справи, КП «Харківські теплові мережі» зокрема протягом листопада 2019 - травня 2020 року були надані позивачу послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді відповідно до умов укладеного між ними договору № 12000/1 від 16.01.2018 до приміщення розташованого за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 25, літ. «А7».

Позивачем відповідно до умов укладеного між ним та відповідачем договору про відшкодування витрат за використання теплової енергії в гарячій воді б/н від 01.02.2018 здійснено розрахунок спожитих відповідачем послуг з використання теплової енергії, та з метою оплати останнім їх вартості направлено на його адресу відповідні рахунки фактури від 12.11.2019, від 10.12.2019, від 10.01.2020, від 02.03.2020, від 11.03.2020, від 14.05.2020 на загальну суму 2187,59 грн.

Однак, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань щодо відшкодування витрат за використану теплову енергію в гарячій воді за період листопад 2019 року - травень 2020 року, внаслідок чого у нього перед позивачем існує борг в загальній сумі 2187,59 грн.

Обставини щодо стягнення зазначеного вище боргу у судовому порядку стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Крім того, в зв`язку з прострочення відповідачем своїх зобов`язань, позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України також нараховано до стягнення з останнього 396,84 грн. пені, 58,00 грн. 3% річних та 28,40 грн втрат від інфляції за загальний період прострочення з 20.10.2019 по 09.09.2020.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За змістом ст. 5 вказаного закону до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за договором про відшкодування витрат за використання теплової енергії в гарячій воді б/н від 01.02.2018 у загальному розмірі 2187,59 грн підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовується. Строк виконання зобов`язань з її оплати визначено умовами договору, та є таким, що настав. Відповідач не надав суду доказів сплати зазначеної заборгованості.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині, та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором у заявленому до стягнення обсязі.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже зазначено, на підставі п. 7.2.3 субспоживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію шляхом сплати пені в розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Разом з тим, за змістом ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, п. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За таких обставин, нарахування пені можливе з урахуванням обмежень щодо розміру, передбаченому Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та щодо строку, передбаченому п. 6 ст. 232 ГК України.

Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем своїх зобов`язань з відшкодування вартості спожитої теплової енергії, нарахування позивачем пені, інфляційних та 3% річних за допущені прострочення є правомірним.

Однак, перевіривши здійснений позивачем розрахунок зазначених нарахувань суд констатує їх арифметичну невірність, неврахування законодавчих обмежень щодо можливого строку нарахування пені, та безпідставність нарахування санкцій на всю суму боргу в розмірі 2187,59 грн. з 20.10.2019 (оскільки така сума боргу була сформована остаточно лише в квітні 2020).

Здійснивши з урахуванням зазначеного відповідний розрахунок, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 14,69 грн. інфляційних, 36,22 грн. 3% річних та 172,23 грн. пені.

В решті позову про стягнення зазначених санкцій слід відмовити в зв`язку з безпідставністю їх нарахування до стягнення.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, за наслідками розгляду справи з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 1897,29 грн. судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Приліпської Тетяни Юріївни (адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" (адреса: 61057, м. Харків, вул. Сумська, буд. 25; )

2187,59 грн. заборгованості по відшкодуванню витрат за використання теплової енергії в гарячій воді;

14,69 грн. інфляційних;

36,22 грн. 3% річних;

172,23 грн. пені;

1897,29 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак