РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.11.2020Справа № 904/3950/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК", за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: акціонерне товариство "УкрСиббанк" та фізична особа Григоренко Ірина Миколаївна , - про стягнення 26 532,75 грн.,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2020 року Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Відділ) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" (далі - Банк) грошових коштів у розмірі 26 532,75 грн. на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

В обґрунтування позовних вимог Відділ посилався на те, що вказані грошові кошти були перераховані Банку помилково.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27 липня 2020 року матеріали вищевказаної позовної заяви передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

За результатами автоматизованого розподілу дана заява передана на розгляд судді Павленку Є.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали.

1 вересня 2020 року через загальний відділ канцелярії суду позивачем на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 19 серпня 2020 року подано документи для усунення недоліків позовної заяви.

У зв`язку з наведеними обставинами ухвалою Господарського суду міста Києва від 7 вересня 2020 року вищенаведену позовну заяву Відділу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 904/3950/20 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання). Крім того, даною ухвалою залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: акціонерне товариство "УкрСиббанк" та фізичну особу Григоренко Ірину Миколаївну .

Ухвалою про відкриття провадження у справі відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

В силу положень статті 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 7 вересня 2020 року про відкриття провадження у справі № 904/3950/20 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1-Д.

Відповідно до частини 3 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами пункту 1 частини 6 статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення під розписку.

З матеріалів справи вбачається, що копія вищенаведеної ухвали Господарського суду міста Києва від 7 вересня 2020 року була отримана уповноваженим представником відповідача 16 вересня 2020 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи відповідне повідомлення про вручення цього судового відправлення.

Проте відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав та не скористався наданими йому процесуальними правами.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги те, що Банк належним чином був повідомлений про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Треті особи про розгляд даної справи також були повідомлені належним чином, проте жодних пояснень щодо позову до суду не подали.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Відділу від 11 вересня 2017 року відкрито виконавче провадження № 54654180 з примусового виконання виконавчого листа від 16 жовтня 2015 року № 333/1696/14-ц, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з Григоренко Ірини Миколаївни на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованості в розмірі 1 484 113,28 грн.

22 квітня 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення вказаного виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 7 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

Постановою Відділу від 15 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52246097 з примусового виконання наказу від 14 травня 2015 року № 908/2004/15-г, виданого Господарським судом Запорізької області про стягнення з фізичної особи - підприємця Григоренко Ірини Миколаївни на користь публічного акціонерного товариства "ПРИВАТБАНК" заборгованості в розмірі 42 888,01 грн.

28 грудня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення цього виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 5 частини 1 статті 37 Закону.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що при перевірці матеріалів виконавчого провадження № 54654180 ним було встановлено, що стягувач акціонерне товариство "УкрСиббанк", згідно з платіжним дорученням від 19 серпня 2017 року № сплатив авансовий внесок у розмірі 29 682,27 грн. на депозитний рахунок Відділу, замість авансового рахунку.

Головний спеціаліст органу державної виконавчої служби повідомив державного виконавця Басова М.М. про надходження на депозитний рахунок суми 29 682,27 грн. Останній на виписці Державної казначейської служби України проставив дату 21 серпня 2016 року та підпис: "Ознайомлений". Відповідно до вказаної виписки платником було зазначене акціонерне товариство "УкрСиббанк", призначення платежу - Аванс.внес 2%ОБ відкр.ВПспр. ГригоренкоІ.М. 0), ВЛ№333/1696/14-ц, Комунарськ. ВДВСм.Запоріж., с/з09.08.17заяв.відкрВП.

Головним спеціалістом Відділу вищевказані кошти було внесено до Автоматизованої системи виконавчих проваджень та закріплено за виконавчим провадженням № 52246097, як кошти, що надійшли від Григоренко І.М. , оскільки дані кошти акціонерне товариство "УкрСиббанк" сплатило на депозитний рахунок позивача замість авансового рахунку.

Судом встановлено, що державним виконавцем Басовим М.М. на підставі розпорядження від 9 листопада 2017 року № 52246097/12 грошові кошти в сумі: 13,80 грн., що надійшли 19 серпня 2017 року, 29 682,27 грн., що надійшли 19 серпня 2017 року, 13,80 грн., що надійшли 19 серпня 2017 року - на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 908/2004/15-г, виданого 14 травня 2015 року Господарським судом Запорізької області, було перераховано: 26532,75 грн. - на користь Банку, 2 698,38 грн. - виконавчий збір, 451,14 грн. - витрати виконавчого провадження.

Згідно з платіжним дорученням від 13 листопада 2017 року № 9907 грошові кошти в сумі 26 532,75 були перераховані на рахунок Банку. Призначення платежу за даним платіжним дорученням: "Пер кошти на користь ПАТ КБ «Приват Банк» МФО 313399 рахунок № НОМЕР_1 ".

З метою повернення вказаних коштів, позивач неодноразово направляв на адресу Банку вимоги щодо повернення помилково перерахованих коштів: від 10 вересня 2019 року № 24299/4-16.3-34, від 19 липня 2019 року № 29005/4-16.3-34, від 23 жовтня 2019 року № 41101/4-16.3-34. Проте зазначені вимоги Відділу були залишені Банком без задоволення.

8 січня 2020 року Відділом на адресу Банку було направлено претензію від цієї ж дати № 550/4-16.3-34 щодо повернення цих грошових коштів. 10 лютого 2020 року на адресу позивача надійшла відповідь відповідача на вищезазначену претензію, в якій було зазначено, що вказані кошти були зараховані у погашення заборгованості клієнта перед банком.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просив суд стягнути з Банку суму безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 26 532,75 грн.

Частиною 1 статті 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з положенням частин 1, 2 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковими для неї.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення, бо отримане однією особою підлягає поверненню іншій на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого набуття.

Відповідно до частини 3 статті 37 Закону в разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску.

Згідно з частиною 4 статті 37 Закону про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Стягувачу - юридичній особі, стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки (частина 3 статті 47 Закону).

Пунктом 13 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, встановлено, що розподіл стягнутих з боржника грошових сум здійснюється в порядку, визначеному статтею 45 Закону. У разі достатності суми для покриття всіх вимог стягувача та наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів державний виконавець не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня ознайомлення з інформацією про надходження коштів готує одне розпорядження, яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу державної виконавчої служби із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби.

У своїй позовній заяві Відділ посилався на те, що старшим державним виконавцем Басовим М.М. вищевказані грошові кошти були помилково перераховані на користь Банку, як погашення боргу за виконавчим провадженням № 52246097, оскільки цією особою 11 вересня 2017 року при відкритті виконавчого провадження № 54654180 не було перевірено наявність сплаченого авансового внеску акціонерним товариством "УкрСиббанк".

Проте судом було встановлено, що старшим державним виконавцем Басовим М.М. спірні грошові кошти в розмірі 26 532,75 грн. були перераховані на користь Банку на підставі розпорядження від 9 листопада 2017 року № 52246097/12, яке було затверджено начальником відділу державної виконавчої служби Чорноусом Валентином Миколайовичем.

Водночас у матеріалах даної справи відсутні докази скасування або визнання недійсним вищевказаного розпорядження, а також ознак протиправної поведінки у таких діях державного виконавця, що виключає безпідставність перерахування відповідачу спірної суми.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки позивачем не було доведено відсутності правових підстав для набуття відповідачем спірної суми, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даного позову.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11 листопада 2020 року.

Суддя Є.В. Павленко