ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.10.2020р. Справа №905/512/20

за позовом: Селянського (фермерського) господарства «Елена» (84404, Донецька область, м.Лиман, вул.Слов`янська, буд.1, кв.33, )

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (01135, м.Київ, вул.Чорновола В`ячеслава, буд.25, )

про скасування арешту та зареєстрованого обтяження майна

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Клименко Ю.О.

У засіданні брали участь:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Селянське (фермерське) господарство «Елена», м.Лиман звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку», м.Київ про звільнення з-під арешту та заборони на відчуження нерухомості господарського призначення загальною площею 8142,1 кв. м, а саме: будівлі молокоцеху загальною площею 206,3 кв. м; будівлі пилорами загальною площею 105,2 кв. м; будівлі майстерні центрального господарства загальною площею 485,7 кв. м; будівлі машинного двору загальною площею 1424,4 кв. м; будівлі коровнику №9 загальною площею 1574,8 кв. м; будівлі складу на фермі загальною площею 226,2 кв. м; будівлі зерноскладу загальною площею 822,6 кв. м; будівлі бурякосховища загальною площею 1616 кв. м; будівлі коровнику №7 загальною площею 1680,9 кв. м. Місце розташування: м.Лиман, вул.Підстепна, 26 (г, д, к, л, м, н, п, р, с); рухомого майна: трактор New Holland T8040, 2007 року випуску; трактор МТЗ-82.1 2007 року випуску; комбайн New Holland ТС5080 2008 року випуску; трактор МТЗ-80 2001 року випуску; каток КЗК-6-01 2007 року випуску; борона БДВП-7,2ПС 2008 року випуску; жниварка для кукурудзи OROS6+HSA 2008 року випуску; жниварка зернова New Holland 20GHCP 2008 року випуску; глибокорозпушувач Artiglio 400/9 2008 року випуску; сівалка Gaspardo Dorada PS 2008 року випуску; трактор ХТЗ-17221 2001 року випуску; трактор МТЗ-82 2001 року випуску, який виник на підставі обтяжень за реєстраційними номерами обтяження нерухомого майна 2912258 від 16.10.2013р., 2912452 від 16.10.2013р., 2911116 від 16.10.2013р., 2911757 від 16.10.2013р., 2911427 від 16.10.2013р., 2909818 від 16.10.2013р, 2910469 від 16.10.2013р., 2912011 від 16.10.2013р., 2912603 від 16.10.2013р. та обтяження рухомого майна №13957529 від 17.10.2013р.

Ухвалою суду від 13.04.2020р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/512/20, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 16.10.2015р. по справі №2362560/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24.02.2016р., з Селянського (фермерського) господарства «Елена» на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» стягнуто заборгованість за кредитним договором №MKLVU2.169565.004 від 16.10.2013р. в розмірі 3451248,33 грн, що складається з 2400000 грн тіло кредиту та 1051248,33 грн прострочена заборгованість по сплаті процентів, яка станом на 04.04.2020р. сплачена заявником цього позову у повному обсязі.

Відтак, з огляду на те, що заборгованість за наведеним вище кредитним договором відсутня, за твердженням заявника, незняття арешту та заборони на відчуження нерухомого майна, накладених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською Іриною Анатоліївною на підставі договору іпотеки №ZXR039523.169565.005 від 16.10.2013р., а також заборони на відчуження рухомого майна, накладеного реєстратором Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України Демківською Яною Євгенівною на підставі кредитного договору №MKLVU2.169565.004 від 16.10.2013р., порушує права Селянського (фермерського) господарства «Елена».

У відзиві №812 від 30.04.2020р. відповідач погодився із тим, що рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16.10.2015р. по справі №2362560/15-ц позивачем виконано. Проте, як зазначає відповідач, у Селянського (фермерського) господарства «Елена» наявна заборгованість за користування кредитними коштами банку у період з 29.07.2015р. (після прийняття рішення про стягнення боргу) по 26.03.2019р. (дата остаточного погашення по тілу кредиту), що становить 2831784,68 грн. Внаслідок вищенаведеного, банк вважає, що реєстрація припинення всіх обтяжень, накладених з метою виконання зобов`язань по кредитному договору може бути здійснена лише після проведення позичальником остаточного розрахунку.

В обґрунтування свого відзиву відповідач також вказував, що Селянським (фермерським) господарством «Елена» не надано доказів звернення до банку з заявою про зняття обтяжень з заставного майна, внаслідок розгляду якої Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» відмовилось зняти обтяження на нерухоме та рухоме майно позивача.

Також, відповідач посилався на те, що матеріали справи не містять документів, що підтверджують той факт, що станом на квітень 2020 року (коли позивач звернувся із позовом до суду) в Державному реєстрі обтяжень нерухомого та рухомого майна наявні не припинені обтяження майна позивача, про які він вказує у позовній заяві.

У відповіді б/н від 25.05.2020р. на відзив позивач наполягав на правомірності позовних вимог Селянського (фермерського) господарства «Елена» з підстав, які наведені у позові.

Ухвалою суду від 17.09.2020р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.10.2020р.

Представники сторін у судове засідання 13.10.2020р. з розгляду справи по суті не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

06.10.2020р. до суду звернувся представник позивача Марченко К.Ю. з клопотанням б/н від 05.10.2020р. щодо забезпечення проведення судового засідання, яке призначено на 13.10.2020р. о 15:30 год., у режимі відеоконференції, доручення її проведення Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська або Дніпровському районному суду Дніпропетровської області.

Вказане звернення було повернуто заявнику на підставі ст.ст.170, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на закінчення строку дії договору №02/08/19 від 02.08.2019р. про надання правової допомоги.

13.10.2020р. на електрону адресу суду надійшло клопотання №300 від 13.10.2020р. представника позивача Марченка К.Ю. про відкладення розгляду справи на іншу дату та забезпечення проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. До цього звернення представником додано копію додаткової угоди №1 від 01.08.2020р. до договору №02/08/19 від 02.08.2019р. про надання правової допомоги, згідно з якою, в тому числі, продовжено строк дії відповідного правочину до 31.12.2021р.

В свою чергу, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» у клопотанні №1492 від 28.08.2020р. розгляд справи просило здійснювати без участі власного представника.

Розглянувши клопотання №300 від 13.10.2020р. позивача, суд відмовляє у його задоволенні, з огляду на наступне:

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми ст.43 цього кодексу зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 216 зазначеного кодексу України передбачено право господарського суду оголосити перерву або відкласти розгляд справи по суті. При цьому, це є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З урахуванням змісту наведених норм процесуального законодавства, зважаючи на те, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, клопотання №300 від 13.10.2020р. позивача про відкладення розгляду справи залишається судом без задоволення.

Таким чином, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність сторін не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» (банк) та Селянським (фермерським) господарством «Елена» (позичальник) був укладений кредитний договір №MKLVU2.169565.004 від 16.10.2013р. (з урахуванням змісту додаткового договору №1 від 28.03.2014р.), відповідно до якого банк надав господарству кредит для поповнення оборотних коштів у вигляді поновлювальної кредитної лінії у розмірі 2500000 грн терміном до 15.01.2015р. із розрахунку 22% річних, а господарство зобов`язалось повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування.

Зобов`язання позичальника за кредитним договором були забезпечені згідно з договором іпотеки №ZXR 039523.169565.005 від 16.10.2013р. та договором застави №ZXD 029500.169565.006 від 16.10.2013р. (з урахуванням змісту додаткового договору №1 від 28.03.2014р.).

З укладанням цих договорів до відповідних реєстрів були внесені записи про заборону відчуження нерухомого майна: будівлі молокоцеху загальною площею 206,3 кв. м; будівлі пилорами загальною площею 105,2 кв. м; будівлі майстерні центрального господарства загальною площею 485,7 кв. м; будівлі машинного двору загальною площею 1424,4 кв. м; будівлі коровнику №9 загальною площею 1574,8 кв. м; будівлі складу на фермі загальною площею 226,2 кв. м; будівлі зерноскладу загальною площею 822,6 кв. м; будівлі бурякосховища загальною площею 1616 кв. м; будівлі коровнику №7 загальною площею 1680,9 кв. м. Місце розташування: м.Лиман, вул.Підстепна, 26 (г, д, к, л, м, н, п, р, с) (реєстраційні номери 2912258 від 16.10.2013р., 2912452 від 16.10.2013р., 2911116 від 16.10.2013р., 2911757 від 16.10.2013р., 2911427 від 16.10.2013р., 2909818 від 16.10.2013р, 2910469 від 16.10.2013р., 2912011 від 16.10.2013р., 2912603 від 16.10.2013р.) та заставу рухомого майна: трактор New Holland T8040, 2007 року випуску; трактор МТЗ-82.1 2007 року випуску; комбайн New Holland ТС5080 2008 року випуску; трактор МТЗ-80 2001 року випуску; каток КЗК-6-01 2007 року випуску; борона БДВП-7,2ПС 2008 року випуску; жниварка для кукурудзи OROS6+HSA 2008 року випуску; жниварка зернова New Holland 20GHCP 2008 року випуску; глибокорозпушувач Artiglio 400/9 2008 року випуску; сівалка Gaspardo Dorada PS 2008 року випуску; трактор ХТЗ-17221 2001 року випуску; трактор МТЗ-82 2001 року випуску (реєстраційний номер НОМЕР_1 від 17.10.2013р.).

Відомості про реєстрацію відповідних обтяжень наявні у витягу №42199932 від 17.10.2013р., інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.08.2019р. та від 22.06.2019р., а також Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 06.08.2019р.

Як свідчать матеріали справи, у серпні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський банк розвитку» звернулась до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до Селянського (фермерського) господарства «Елена» (позичальника), ОСОБА_1 (поручителя), ОСОБА_2 (поручителя) з позовом про стягнення 3715643,72 грн заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 16.10.2015р. по справі №236/2560/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 24.02.2016р., позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» були задоволені частково. Стягнуто солідарно з Селянського (фермерського) господарства «Елена», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3451248,33 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Розстрочено виконання рішення строком на 36 місяців шляхом стягнення суми боргу рівними частинами щомісячно.

У цьому рішенні місцевий суд встановив:

- належне виконання банком обов`язків встановлених кредитним договором та невиконання таких обов`язків позичальником з 22.05.2014р., внаслідок чого станом на 28.07.2015р. у останнього утворилась прострочена заборгованість в розмірі 3715643,72 грн, з яких: 2400000 грн тіло кредиту, 1051248,33 грн прострочена заборгованість по сплаті процентів, 264395,39 грн пеня;

- направлення банком 17.12.2014р. вимог про погашення простроченої заборгованості позичальнику та поручителям і залишення цих вимог відповідачами без задоволення;

- строк повернення кредиту відповідно до п.1.1.2 кредитного договору 15.01.2015р.

Господарський суд при вирішенні розглядуваного спору приймає до уваги викладені вище обставини, що встановлені при розгляді справи №236/2560/15-ц, як такі, що відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню.

При цьому, господарський суд виходить з того, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

У позовній заяві Селянське (фермерське) господарство «Елена» з посиланням на лист №2176 від 11.04.2018р. Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» зазначало, що рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16.10.2015р. по справі №236/2560/15-ц позивачем виконано у повному обсязі.

Відповідач у відзиві факт виконання цього рішення Селянським (фермерським) господарством «Елена» підтвердив.

За змістом ч.1 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

В силу норм ст.79 вказаного нормативно-правового акту наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, приймаючи до уваги правові позиції сторін у цій частині, враховуючи приписи ч.1 ст.75, ст.79 Господарського процесуального кодексу України, суд виходить з того, що Селянське (фермерське) господарство «Елена» виконало рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16.10.2015р. по справі №236/2560/15-ц у повному обсязі та сплатило на користь банку, стягнуті вказаним судовим актом грошові кошти.

Разом з тим, виходячи зі змісту листа №2176 від 11.04.2018р. та відзиву Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку», відповідач вважає, що у Селянського (фермерського) господарства «Елена» наявна заборгованість за кредитним договором №MKLVU2.169565.004 від 16.10.2013р. у вигляді процентів за користування кредитними коштами банку за період з 29.07.2015р. (після прийняття рішення про стягнення боргу) по 26.03.2019р. (дата остаточного погашення по тілу кредиту), що становить 2831784,68 грн.

Позивач із вказаними твердженнями банку не погодився, вимогу банку №2176 від 11.04.2018р. про сплату процентів в сумі 2831784,68 грн не задовольнив і вказуючи на те, що первісне зобов`язання, на підставі якого виникли обтяження нерухомого і рухомого майна, є припиненим, а відтак, відповідач незаконно утримує в іпотеці та заставі спірне майно, чим порушує права та законні інтереси позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому на праві власності майном, останній звернувся з цим позовом до суду.

Дослідивши питання правомірності нарахування банком процентів за користування кредитними коштами за період з 29.07.2015р. по 26.03.2019р. в сумі 2831784,68 грн, господарський суд зазначає про наступне:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу норм ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. У ч.2 цієї статті міститься положення про те, що до відносин за кредитним договором застосовуються норми Цивільного кодексу України щодо позики, якщо інше не встановлено нормами цього ж Кодексу щодо кредиту, не випливає з суті кредитного договору.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.1049 вказаного нормативно-правового акту позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12 наведено правовий висновок про те, що положення абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

За умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитом на фактичну суму заборгованості за кредитом. Тому у межах строку кредитування позичальник мав, зокрема, повертати кредитодавцеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12 дійшла правового висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст.625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як зазначалось, у кредитному договорі №MKLVU2.169565.004 від 16.10.2013р. (з урахуванням змісту додаткового договору №1 від 28.03.2014р.) сторони узгодили строк кредитування до 15.01.2015р. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 16.10.2015р. по справі №236/2560/15-ц було встановлено звернення банку до відповідача з вимогою (направлена 17.12.2014р.) про погашення простроченої заборгованості, яка залишена позичальником без відповіді. З огляду на наведене, нарахування банком процентів за користування кредитом за період з 29.07.2015р. по 26.03.2019р. є безпідставним.

За вимогами ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч.2 ст.4 вказаного кодексу юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Кожна особа у відповідності до приписів ст.15 Цивільного кодексу України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 цього кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тобто, з урахуванням змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та ч.1 ст.2, ч.2 ст.4, ст.5 Господарського процесуального кодексу України, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно з ч.2 ст.20 Господарського кодексу України права та законні інтереси захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

У відповідності до ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням вказаних норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під порушенням права необхідно розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Як визначено у ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.572, ч.1 ст.575 вказаного кодексу в силу застави (іпотеки, якщо у заставі нерухоме майно) кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 576 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 цього закону визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Частиною 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Таким чином, іпотека та застава, як майнові способи забезпечення виконання зобов`язання є особливими (додатковими) забезпечувальними заходами, що мають на меті запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх в майбутньому.

Як встановлено судом, зобов`язання Селянського (фермерського) господарства «Елена» за кредитним договором №MKLVU2.169565.004 від 16.10.2013р. є припиненими, оскільки рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16.10.2015р. по справі №236/2560/15-ц позичальником виконано, а нарахування банком процентів за користування кредитом за період з 29.07.2015р. по 26.03.2019р. визнано безпідставним.

За змістом ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Застава припиняється, в тому числі, з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання (ст.28 Закону України «Про заставу»).

Отже, у зв`язку з припиненням забезпеченого іпотекою та заставою основного зобов`язання, припинились зобов`язання позивача за договором іпотеки №ZXR 039523.169565.005 від 16.10.2013р. та договором застави №ZXD 029500.169565.006 від 16.10.2013р., які є похідними від основного зобов`язання.

За приписами п.24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, який затверджений постановою №830 від 05.07.2004р. Кабінету Міністрів України, відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більше як на п`ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру.

В силу норм п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою.

У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані (ч.2 ст.593 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, з огляду на вищенаведене, припинення зобов`язань за кредитним договором, договором застави та іпотечним договором зумовлюють виникнення підстав для державної реєстрації припинення іпотеки і застави спірного рухомого та нерухомого майна. При цьому, обов`язок вчинення відповідних дій покладається на особу обтяжувача, яким у цих правовідносинах виступає відповідач.

Отже, позовні вимоги Селянського (фермерського) господарства «Елена» до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» про звільнення з-під заборони на відчуження спірного рухомого і нерухомого майна підлягають задоволенню.

При цьому, суд зауважує, що у розглядуваному випадку був застосований саме вид обтяження «заборона», внаслідок чого відсутні підстави для звільнення майна з-під арешту.

Посилання відповідача на те, що Селянське (фермерське) господарство «Елена» не зверталось до банку з заявою про зняття обтяжень з заставного майна та банк не відмовляв у вчиненні цих дій судом до уваги не приймаються, оскільки діючим законодавством обов`язок здійснити реєстрацію припинення іпотеки та застави покладається саме на обтяжувача. Окрім того, зі змісту листа №2176 від 11.04.2018р. та відзиву Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» слідує, що банк не вважає зобов`язання за відповідними договорами припиненими, що свідчить про відсутність у банку наміру усунути порушення прав позивача. При цьому, слід зазначити, що жодна особа не може бути обмежена у праві звернутися за захистом своїх прав і законних інтересів безпосередньо до суду.

Твердження відповідача про те, що матеріали справи не містять документів, які підтверджують той факт, що станом на квітень 2020 року в Державному реєстрі обтяжень нерухомого та рухомого майна наявні не припинені обтяження майна позивача, про які він вказує у позові, також не впливають на розгляд справи по суті. Зокрема, з матеріалів справи слідує, що до реєстру були внесені відповідні записи про реєстрацію обтяжень заборон. Підтвердження сумнівів щодо актуальності цих записів на час розгляду справи в силу норм ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України покладається саме на відповідача. Проте, доказів виконання норм закону, умов укладених між сторонами договорів та реєстрації припинення спірних обтяжень відповідачем до матеріалів справи не представлено.

Таким чином, позовні вимоги Селянського (фермерського) господарства «Елена» до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» підлягають частковому задоволенню з визначених вище підстав.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 2102 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, суд виходить з того, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, а часткова відмова у задоволенні позову пов`язана лише з некоректним формулюванням Селянським (фермерським) господарством «Елена» позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Звільнити з-під заборони на відчуження нерухомість господарського призначення загальною площею 8142,1 кв. м, а саме: будівлю молокоцеху загальною площею 206,3 кв. м; будівлю пилорами загальною площею 105,2 кв. м; будівлю майстерні центрального господарства загальною площею 485,7 кв. м; будівлю машинного двору загальною площею 1424,4 кв. м; будівлю коровнику №9 загальною площею 1574,8 кв. м; будівлю складу на фермі загальною площею 226,2 кв. м; будівлю зерноскладу загальною площею 822,6 кв. м; будівлю бурякосховища загальною площею 1616 кв. м; будівлю коровнику №7 загальною площею 1680,9 кв. м. Місце розташування: м.Лиман, вул.Підстепна, 26 (г, д, к, л, м, н, п, р, с); рухоме майно: трактор New Holland T8040, 2007 року випуску; трактор МТЗ-82.1 2007 року випуску; комбайн New Holland ТС5080 2008 року випуску; трактор МТЗ-80 2001 року випуску; каток КЗК-6-01 2007 року випуску; борону БДВП-7,2ПС 2008 року випуску; жниварку для кукурудзи OROS6+HSA 2008 року випуску; жниварку зернову New Holland 20GHCP 2008 року випуску; глибокорозпушувач Artiglio 400/9 2008 року випуску; сівалку Gaspardo Dorada PS 2008 року випуску; трактор ХТЗ-17221 2001 року випуску; трактор МТЗ-82 2001 року випуску, яка виникла на підставі обтяжень за реєстраційними номерами обтяження нерухомого майна 2912258 від 16.10.2013р., 2912452 від 16.10.2013р., 2911116 від 16.10.2013р., 2911757 від 16.10.2013р., 2911427 від 16.10.2013р., 2909818 від 16.10.2013р, 2910469 від 16.10.2013р., 2912011 від 16.10.2013р., 2912603 від 16.10.2013р. та обтяження рухомого майна №13957529 від 17.10.2013р.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (01135, м.Київ, вул.Чорновола В`ячеслава, буд.25, ) на користь Селянського (фермерського) господарства «Елена» (84404, Донецька область, м.Лиман, вул.Слов`янська, буд.1, кв.33, ) судовий збір в розмірі 2102 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 13.10.2020р.

Повний текст рішення складено 23.10.2020р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця