ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2020 р. Справа№ 910/2853/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020

у справі № 910/2853/20 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄФГ Трейдинг"

до Міністерства оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство "Український Будівельно-Інвестиційний Банк"

про стягнення безпідставно набутих коштів

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄФГ Трейдинг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України про стягнення безпідставно набутих коштів, які сплачені банком на підставі банківської гарантії № BGV/U/03-2-0362 від 12.05.2017 у розмірі 6 099 756,00 грн.

Предметом позову є стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів, які сплачені банком на підставі банківської гарантії № BGV/U/03-2-0362 від 12.05.2017.

Позивачем в суді першої інстанції подана заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої останній просив стягнути з Міністерства оборони України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄФГ Трейдинг" безпідставно набуті кошти, які сплачені банком на підставі банківської гарантії № BGV/U/03-2-0362 від 12.05.2017 та банківської гарантії №BGV/U/03-2-0361 від 12.05.2017 у загальному розмірі 9 074 706,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 у справі № 910/2853/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄФГ Трейдинг" до Міністерства оборони України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерного товариства "Український Будівельно-Інвестиційний Банк" про стягнення безпідставно набутих коштів задоволено.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄФГ Трейдинг" 9 074 706, 00 грн безпідставно набутих коштів, 136 120,59 грн судового збору.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, встановивши обставини звернення відповідача із заявою до банку із вимогами про виплату банківської гарантії поза межами встановленого в гарантіях строку, керуючись приписами ст. 1212 ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Міністерство оборони України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 у справі № 910/2853/20 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято при невірному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи з порушенням норм матеріального і процесуального права. Так, апелянт зазначає, що оскільки позивачем було порушено договірні зобов`язання, які забезпечені банківською гарантією, відповідач 21.11.2017 звернувся до банка-гаранта з вимогою. При цьому, у зв`язку з врегулюванням між сторонами досудового спору відповідачем листом від 02.02.2018 № 286/6/584 було повідомлено банк щодо відтермінування виплати за вимогами від 21.11.2017. Також скаржник зазначає, що позивач листом від 02.02.2018 просив відтвермінувати сплату коштів за гарантіями. За доводами апелянта, під час вирішення спору судом не було враховано Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2020, справа № 910/2853/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2020 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 на підставі ст. ст. 174, 260 ГПК України залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2020, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020; запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання та повідомлено строки на їх подання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 розгляд справи призначено на 02.11.2020.

Позивач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, та не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Представник третьої особи в судове засідання 02.11.2020 не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить долучене до матеріалів справи повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого 12.10.2020 третьою особою отримано ухвалу суд від 28.09.2020.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін та третьої особи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасників справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи, яка належним чином повідомлена про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Представниками сторін в судовому засіданні 02.11.2020 надано усні пояснення по суті спору, однак у зв`язку з необхідністю огляду оригіналів документів, що стосуються предмету спору, судом оголошено перерву до 04.11.2020.

Представником позивача в судовому засіданні 04.11.2020 надано належним чином завірені копії документів, що були предметом розгляду в суді першої інстанції. Представник відповідача, оглянувши їх в судовому засіданні, підтвердив їх відповідність оригіналам.

В судовому засіданні 04.11.2020 представник відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача заперечив проти доводів апелянта та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом встановлено, що у відповідності до умов банківської гарантії від 12.05.2017 №BGV/U/03-2-0362 ПАТ "Український Будівельно-Інвестиційний Банк" взяло на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання сплатити протягом п`яти робочих днів з дати отримання письмової вимоги бенефіціара будь-яку суму, яка не перевищує 6 099 756,00 грн, у разі невиконання (неналежного виконання) принципалом умов договору № 286/1/17/11 від 15.05.2017 на постачання для державних потреб нафти і дистилятів (авіаційний гас), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), щодо асортименту, кількісті, якості та строків поставки палива.

Згідно договору № 286/1/17/11 від 15.05.2017 на постачання для державних потреб нафти і дистилятів (авіаційний гас), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) позивач зобов`язався здійснити поставку товару (палива) у строк до 31.05.2017 (включно) в кількості 6100,00 тон.

Відповідно до умов банківської гарантії від 12.05.2017 №BGV/U/03-2-0361 ПАТ "Український Будівельно-Інвестиційний Банк" взяло на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання сплатити протягом п`яти робочих днів з дати отримання письмової вимоги бенефіціара будь-яку суму, яке не перевищує 2 974 950,00 грн, у разі невиконання (неналежного виконання) принципалом умов Договору № 286/1/17/12 від 15.05.2017 на постачання палива для газотурбінних двигунів Джет А-1, щодо асортименту, кількісті, якості та строків поставки товару.

Згідно договору № 286/1/17/12 від 15.05.2017 на постачання для державних потреб нафти і дистилятів (авіаційний гас), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) позивач зобов`язався здійснити поставку товару (палива) у строк до 31.05.2017 (включно) в кількості 3 000,00 тон.

На підставі платіжного доручення № 176836 від 24.04.2018 на суму 6 099 756,00 грн. та платіжного доручення № 176852 від 24.04.2018 на суму 2 974 950,00 грн. грошові кошти у загальному розмірі 9 074 706,00 грн. були перераховані відповідачу.

Обґрунтовуючи звернення з позовом, ТОВ "ЄФГ Трейдинг" зазначало, що списання гарантії з рахунку товариства відбулось без належних на те правових підстав, оскільки виконання банківської гарантії поза межами строку дії банківської гарантії є порушенням прав позивача та безпідставним отриманням коштів відповідачем.

Цивільні зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 ЦК України (ст. 663 ЦК України).

У відповідності до ст. 173 ГК України, яка кореспондується з приписами ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Статтею 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно ч. 1 ст. 561 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана.

Статтею 563 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії; вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі, до якої додаються документи, зазначені у гарантії, та вказується, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

За змістом ч. 1 ст. 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Відповідно до ст. 568 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором припиняється у разі, зокрема, закінчення строку дії гарантії.

Таким чином, обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги в установлений цією гарантією строк. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.

Матеріалами справи підтверджується, що гарантії від 12.05.2017 №BGV/U/03-2-0362 та №BGV/U/03-2-0361 вступають в силу з 12.05.2017 і залишаються дійсними до 31.01.2018 включно і втрачають чинність повністю і автоматично, якщо письмова вимога платежу не буде в розпорядженні Банку до кінця цього дня. Тобто зобов`язання гаранта з 01.02.2018 припиняються.

Згідно договорів № BGV/U/03-2-0361 від 12.05.2017 про надання банківської гарантії (аналогічні умови і в договорі №BGV/U/03-2-0362 від 12.05.2017) гарант зобов`язаний розглянути вимогу бенефіціара разом з доданими до неї документами, і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії (п. 2.2.3); гарант має право відмовитись від задоволення вимоги бенефіціара, якщо вимога і додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо надані гаранту після закінчення строку дії гарантії.

21.11.2017 Міністерство оборони України звернулось до ПАТ "Український Будівельно-Інвестиційний Банк" з вимогами № 286/8/6961 та № 286/8/6962 про перерахування грошових коштів у розмірі 2 974 950,00 грн. та 6 099 756,00 грн за банківськими гарантіями № BGV/U/03-2-0361 від 12.05.2017, №BGV/U/03-2-0362 від 12.05.2017 у зв`язку з порушенням термінів постачання товару за Договором № 286/1/17/11 від 15.05.2017 та Договором № 286/1/17/12 від 15.05.2017. До вказаних заяв було долучено копії відповідних гарантій та довіреностей Міністерства оборони України. Будь-яких доказів в підтвердження порушень зобов`язань, відповідач до заяв не надав.

На підставі ст. 565 ЦК України Банком було відмовлено у задоволенні поданих відповідачем вимог № 286/8/6961, № 286/8/6962 від 21.11.2017, оскільки останні не відповідали умовам гарантій. Заперечень щодо наявності вказаних відмов відповідачем ані в його заявах по суті спору, ані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, жодним чином не висловлено.

Вказана відмова, як вірно констатовано місцевим господарським судом та не спростовано відповідачем під час перегляду справи в апеляційному порядку, у перерахуванні коштів за банківськими гарантіями відповідачем не оспорювалась. Доказів повторного звернення до Банку про перерахування коштів у межах строку дії гарантій (до 31.01.2018 включно) відповідачем не надано.

16.03.2018 Міністерство оборони України повторно звернулось до Банку з вимогами № 286/6/1443 та № 286/6/1442 про перерахування грошових коштів у розмірі 2 974 950,00 грн та 6 099 756,00 грн. за банківськими гарантіями № BGV/U/03-2-0361 від 12.05.2017, №BGV/U/03-2-0362 від 12.05.2017.

Як вже зазначалось у даній постанові, банком на підставі платіжних доручень № 176836 від 24.04.2018 на суму 6 099 756,00 грн та № 176852 від 24.04.2018 на суму 2 974 950,00 грн грошові кошти у загальному розмірі 9 074 706,00 грн були перераховані відповідачу, згідно з вимогами № 286/6/1442, № 286/6/1443 від 16.03.2018 (згідно відомостей вказаних в призначенні платежу).

Таким чином, задоволення вимог відповідача відбулось саме на підставі вимог № 286/6/1442, № 286/6/1443 від 16.03.2018 поза межами строків, встановлених в гарантіях від 12.05.2017 №BGV/U/03-2-0362 та №BGV/U/03-2-0361.

Твердження апелянта про те, що згідно листа від 02.02.2018 № 286/6/584 ним було відтерміновано гарантійну виплату за вимогами від 21.11.2017 відхиляються судовою колегією, оскільки, по-перше, вказаний лист відсутній в матеріалах справи, по-друге, він датований датою після спливу строку дії гарантій. Тоді як, згідно п. п. 2.2.2, 2.1.6 банк не пізніше другого банківського дня після отримання письмової вимоги бенефіціара направляє її принципалу, який впродовж двох банківських днів зобов`язаний перерахувати гаранту належну до сплати суму. Доказів врегулювання між сторонами досудових спорів у зв`язку з неналежним виконанням позивачем договорів поставки, як підстави для відстрочення виплати гарантій, сторонами не надано.

Колегія суддів, серед іншого, вважає за необхідне зауважити, що лист від 02.02.2018 № 286/6/584 (зміст якого невідомий) не може бути підставою для внесення в умови гарантій будь-яких змін як щодо строку їх дії, так і порядку їх виконання.

Оскільки в задоволенні вимог № 286/8/6961, № 286/8/6962 від 21.11.2017 Банком було відмовлено, суд апеляційної інстанції погоджується з вірним висновком суду першої інстанції про те, що повторне звернення Міністерства оборони України до Банку з вимогами № 286/6/1443 та № 286/6/1442 від 16.03.2018 не могло бути підставою для перерахування коштів у розмірі 2 974 950,00 грн та 6 099 756,00 грн за вищенаведеними банківськими гарантіями з огляду на припинення з 01.02.2018 зобов`язань гаранта на підставі ст. 568 ЦК України та умов гарантій (строк дії до 31.01.2018 включно).

При цьому, апеляційна інстанція зазначає, що відповідач не позбавлений права оскаржити у встановленому чинним процесуальним законом порядку відмову банку у задоволенні вимог з виплати коштів за гарантіями, поданих в межах строків.

Посилання апелянта на неврахування судом приписів Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 щодо безумовного обов`язку гаранта за першою вимогою здійснити виплату гарантії, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки, як вірно встановлено судом та не спростовано відповідачем під час перегляду справи в апеляційному порядку, виплата банківської гарантії здійснена банком на підставі вимог № 286/6/1443 та № 286/6/1442 від 16.03.2018 поза межами строків, визначених гарантіями. Тобто вимоги не відповідали умовам гарантій.

До того ж, апеляційна інстанція зазначає, що сам лише факт подання вимоги про виплату коштів за гарантією при вирішенні спору про існування обов`язку гаранта платити за гарантією не може свідчити про наявність безумовних підстав для виплати таких коштів, оскільки в предмет доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (аналогічна правова позиція щодо застосування норм права з банківської гарантії викладена в постановах Верховного Суду постановах від 18.10.2018 у справі №910/21641/17, від 20.06.2018 у справі №904/9536/17, від 02.03.2018 у справі №910/8297/17, від 10.05.2018 у справі №904/4275/17).

Докази порушення позивачем умов договорів поставки в матеріалах справи відсутні.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем на виконання повідомлень банку від 22.03.2018 № 1549 та № 1550 перераховано на користь третьої особи кошти на виконання грошового зобов`язання згідно договорів від 12.05.2017 № BGV/U/03-2-0361 та №BGV/U/03-2-0362 в загальній сумі 9 074 706,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 29 від 23.04.2018; №28 від 23.04.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Беручи до уваги те, що виплата банківської гарантії здійсненна банком на підставі вимог № 286/6/1443 та № 286/6/1442 від 16.03.2018, що були подані поза межами встановлених строків гарантії, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про отримання відповідачем коштів у загальному розмірі 9 074 706,00 грн за банківськими гарантіями від 12.05.2017 № BGV/U/03-2-0361 та №BGV/U/03-2-0362 без достатньої правової підстави, а відтак вони підлягають стягненню на користь позивача. Вказаних висновків суду аргументація апеляційної скарги не спростовує.

Підсумовуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги щодо прийняття оскаржуваного рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи з порушенням норм матеріального і процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи Північним апеляційний господарським судом.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 у справі № 910/2853/20 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Апеляційна скарга Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 у справі №910/2853/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 у справі №910/2853/20 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Міністерства оборони України.

4. Справу №910/2853/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк

Повний текст постанови складено 10.11.2020.