ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. ОдесаСправа № 923/425/20
Південно західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.

суддів: Будішевської Л.О., Бєляновського В.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю:

Представники сторін в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялись належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ХЕРСОНСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ»

на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.09.2020

у справі № 923/425/20

за позовом Приватного акціонерного товариства «ХЕРСОНСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ»

до відповідача Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона»

про визнання дії неправомірними, визнання недійсним та скасування протоколу лабораторних вимірювань № 43 від 23.03.2020.

Суддя суду першої інстанції Нікітенко С.В.

повний текст ухвали складено і підписано 15.09.2020

ВСТАНОВИВ:

04 травня 2020 року Приватне акціонерне товариство «ХЕРСОНСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона» в якій просить суд:

- визнати дії Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона» щодо відбору проб вод, зберігання та поводження з пробами, згідно Акту № 43 відбору проб стічних вод від 17.03.2020, неправомірними;

- визнати недійсним та скасувати Протокол лабораторних вимірювань № 43 від 23.03.2020.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 17.03.2020 працівниками Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона» на об`єкті позивача було відібрано проби стічної води, за результатами хімічних аналізів виявлено перевищення допустимих концентрацій забруднень та повідомлено позивача про додаткове нарахування плати за скид стічних вод з понаднормативними забрудненнями.

ПАТ «ХЕРСОНСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» вважає, що відповідачем при здійсненні забору проб було не дотримано національних стандартів при відборі проб вод та їх дослідженні, порядку і строків зберігання та поводження з пробами, за таких обставин дії Відповідача з відбору проб вод є неправомірними, а Акт відбору проб стічних вод та Протокол лабораторних вимірювань є неналежними доказами перевищення показників забруднення стічних вод та підлягають скасуванню.

25.06.2020 до Господарського суду Одеської області від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України просить закрити провадження у справі № 923/425/20.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на ті обставини, що викладені в позовній заяві аргументи свідчать про те, що позивач спросить суд встановити факти порушення відповідачем порядку відбору проб та анулювати результати лабораторних вимірювань. Вимога про встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин. Відповідний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16. Відповідна позиція також викладена в постанові Верховного суду від 27.05.2020 по справі № 916/1126/19.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 10.09.2020 задоволено клопотання Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона» про закриття провадження у справі.

Закрито провадження у справі № 923/425/20 на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована наступним.

Заявлені позивачем вимоги не можуть самостійно розглядатись в окремій справі. Встановлення таких обставин, як правомірність та правильність здійснених відповідачем нарахувань, є предметом доказування при вирішенні та розгляді спору про право, зокрема: про стягнення плати за скид стічних вод до систем централізованого водовідведення при порушенні вимог щодо якості і режиму їх скидання; про припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення (у випадку припинення надання послуг), тощо.

Таким чином, суд дійшов висновку про неможливість розгляду таких вимог у господарському суді, і як наслідок слід закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо вимоги про визнання недійсним та скасування Протоколу лабораторних вимірювань № 43 від 23.03.2020, то суд зазначив, що Протокол лабораторних вимірювань № 43 від 23.03.2020 свідчить про те, що цей Протокол є документом, який фіксує дії суб`єкта санітарного контролю - суб`єкта господарювання щодо висновків по відібраним пробам стічних вод з каналізаційного випуску, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його посадових/професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідними правилами.

Протокол лабораторних вимірювань не створює жодних правових наслідків для позивача у справі, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом санітарного контролю - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Отже, встановлена правова природа Протоколу лабораторних вимірювань унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Суд зазначив, що спори про визнання недійсним протоколу лабораторних вимірювань не можуть бути розглянуті й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства.

28.09.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «ХЕРСОНСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.09.2020, в якій скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.09.2020 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Скаржник з посиланням на статті 4, 20, 45 ГПК України, зазначає, що ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції .

Скаржник зазначає, що норма п.1 ч. 1 ст. 231 ГПК підлягає застосуванню, якщо суд відкрив провадження за позовом, який подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору.

Таким чином, висновок суду попередньої інстанції про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України не відповідають наведеним вище нормам матеріального та процесуального права.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 доручено господарському суду Херсонської області невідкладно надіслати матеріали справи № 923/425/20 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ХЕРСОНСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.09.2020 до надходження матеріалів даної справи з господарського суду Херсонської області.

12.10.2020 матеріали справи №923/425/20 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ХЕРСОНСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.09.2020 у справі № 923/425/20.

Призначено справу № 923/425/20 до розгляду на 10.11.2020 о 17:15 год.

Представники сторін в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином.

09.11.2020 на електронну адресу суду від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що представник скаржника задіяний в іншій справі у Черкаському районному суді Черкаської області.

Колегія суддів в судовому засіданні відхилила заявлене клопотання, оскільки:

- представник скаржник не був позбавлені права взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду (Черкаському районному суді Черкаської області), а також поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів;

- колегія суддів також враховує, що обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що апеляційним судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, а подальше відкладення розгляду справи суперечитиме принципу розгляду справи впродовж розумного строку, оскільки справа розглядається з 13.10.2020, отже, кінцевий строк розгляду апеляційної скарги, відповідно до ст. 273 ГПК України спливає 12.10.2020.

- обов`язкова явка в судове засідання апеляційним судом не визнавалась.

При цьому суд враховує, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ґрунтуючи заявлені позовні вимоги позивачем зазначено наступне.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакцій, чинній на момент звернення позивача до суду, є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб. Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Так, предметом позову у справі, що розглядається, є вимоги про:

- визнання дії Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона» щодо відбору проб вод, зберігання та поводження з пробами, згідно Акту № 43 відбору проб стічних вод від 17.03.2020, неправомірними;

- визнати недійсним та скасувати Протокол лабораторних вимірювань № 43 від 23.03.2020.

Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненими цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19).

При цьому, вимога про встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин. Відповідний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18).

Колегія суддів зазначає, що Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законодавчими актами та договором не передбачено можливості захисту прав та/або інтересів особи у такий спосіб, як визнання неправомірними нарахування плати за скид стічних вод до систем централізованого водовідведення згідно з виставленим рахунком. Фактично заявлений у справі позов містить у собі вимогу про встановлення судом факту, що має юридичне значення (встановлення факту відсутності у абонента обов`язку здійснювати плату за скид ненормативно-очищених стічних вод в міську каналізацію) та не стосується захисту права цивільного, тобто задоволення такої вимоги не є ефективним способом захисту прав позивача.

Заявлені позивачем вимоги не можуть самостійно розглядатись в окремій справі. Встановлення таких обставин, як правомірність та правильність здійснених відповідачем нарахувань, є предметом доказування при вирішенні та розгляді спору про право, зокрема: про стягнення плати за скид стічних вод до систем централізованого водовідведення при порушенні вимог щодо якості і режиму їх скидання; про припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення (у випадку припинення надання послуг), тощо.

Так, оцінка Акту № 43 відбору проб стічних вод від 17.03.2020, як доказу у справі, та питання правомірності дій відповідача щодо здійснення нарахувань, і як наслідок права у нього на отримання відповідних сум, може бути встановлено у межах відповідного спору про право з використанням належних засобів доказування, а не шляхом задоволення позову у цій справі.

Крім того, обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не передбачено законом, оскільки він не підпадає під примусове виконання обов`язку в натурі, передбачене пунктом 5 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України.

Такі вимоги не підлягають розгляду, як в порядку господарського судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним та скасування Протоколу лабораторних вимірювань № 43 від 23.03.2020, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції.

Так, протокол лабораторних вимірювань № 43 від 23.03.2020 є документом, що містить висновки по відібраним пробам стічних вод з каналізаційного випуску та підтверджує виконані процедури з аналізів стічних вод суб`єктом санітарного контролю - суб`єктом господарювання. Протокол лабораторних вимірювань підписаний начальником Аналітичної лабораторії контролю стічних вод.

Отже, протокол лабораторних вимірювань № 43 від 23.03.2020 свідчить про те, що цей Протокол є документом, який фіксує дії суб`єкта санітарного контролю - суб`єкта господарювання щодо висновків по відібраним пробам стічних вод з каналізаційного випуску, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його посадових/професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідними правилами.

Протокол лабораторних вимірювань не створює жодних правових наслідків для позивача у справі, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом санітарного контролю - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Отже, встановлена правова природа Протоколу лабораторних вимірювань унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Крім того, обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не передбачено законом, оскільки він не підпадає під примусове виконання обов`язку в натурі, передбачене пунктом 5 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, вимоги позивача у цій справі не відповідає належним способам захисту прав, встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, не приводить до поновлення порушеного права позивача.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що такий спір (саме з такими викладеними позивачем вимогами) не можє бути розглянутий й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства.

Колегія суддів зауважує, що як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16. Також, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц від 02.07.2019 у справі № 48/340.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, що означені позовні вимоги підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки в даному випадку, вимоги позивача у цій справі не відповідає належним способам захисту прав, встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, не приводить до поновлення порушеного права позивача, та як зазначено вище, такий спір (саме з такими викладеними позивачем вимогами) не можє бути розглянутий й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства.

Висновки колегії суддів апеляційного господарського суду.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

На підставі викладеного, ухвала Господарського суду Херсонської області від 10.09.2020 по справі № 923/425/20 є законною та обґрунтованим, оскільки її винесено в результаті повного з`ясування обставин, що мають значення для справи та правильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «ХЕРСОНСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» суд апеляційної інстанції не вбачає.

Зважаючи на те, що у задоволені апеляційної скарги відмовлено, витрати по сплаті судового збору за перегляд ухвали місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.09.2020 по справі № 923/425/20 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ХЕРСОНСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство «ХЕРСОНСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ».

Постанова, згідно статті 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду.

Повний текст постанови складено 11.11.2020.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя Л.О. Будішевська