СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2020 р. Справа № 922/2246/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Хачатрян В.С., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Беккер Т.М.,

за участю:

позивача - Здор Т.О., посвідчення № 057664 від 22 жовтня 2020 року;

представника 1-го відповідача - Цуварева О.Ф., довіреність № 08-21/4294/2-19 від 19 грудня 2019 року;

представника 2-го відповідача - Цуварева О.Ф., довіреність №13456 від 24 грудня 2019 року;

представника 3-го відповідача - Голуба І.М., трудовий договір б/н від 02 листопада 2020 року, наказ № 5 від 02 листопада 2020 року, довіреність № 9 від 02 листопада 2020 року;

представника 4-го відповідача - Суханової Т.О. (особисто), паспорт серія МК № 287965;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури (вх.№2563/Х-43) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 08 вересня 2020 року (суддя Кухар Н.М. повний текст ухвали складено 09 вересня 2020 року) у справі №922/2246/19

за позовом Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 Харківської області, м. Харків

до 1-го відповідача Харківської міської ради, м. Харків

2-го відповідача Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків

3-го відповідача Приватного підприємства "Учбово-виробничий центр", м. Харків

4-го відповідача Фізичної особи ОСОБА_1 , м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Приватне підприємство "Спецтехніка", м. Харків

про визнання недійсним та скасування рішення, договору та зобов`язання повернути майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури 2 Харківської області звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради (перший відповідач), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (другий відповідач), Приватного підприємства "Учбово-виробничий центр" (третій відповідач) та Фізичної особи ОСОБА_1 (третій відповідач), в якому просив суд:

-визнати незаконним та скасувати п. 24 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20 вересня 2017 року №757/17;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель від 24 вересня 2018 року №5637-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ПП "Учбово-виробничий центр", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А. і зареєстрований в реєстрі за №692, скасувавши його державну реєстрацію;

-витребувати у ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення підвалу II, III, IIIа, IIIб, IIIв, ІІІг, загальною площею 59,2 кв. м., розташовані в будинку літ. "А-Б" за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем. Прокурор наполягає на тому, що Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління комунального майна, має укласти відповідний договір купівлі-продажу, як правило, за результатами проведення аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єкту, який вже перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна. У звіті про оцінку майна, договорі оренди, договорі купівлі-продажу, заявці орендаря з проханням надати дозвіл на приватизацію будь-які відомості про такі поліпшення відсутні. А отже, орендарем до органу приватизації не подавались документи, що містять невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації. Прокурор вважає, що обраний спосіб приватизації не тільки є незаконним, а й суперечить інтересам держави та територіальної громади.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21 листопада 2019 року у справі №922/2246/19 у позові Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 Харківської області відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11 березня 2020 року рішення Господарського суду Харківської області від 21 листопада 2019 року у справі №922/2246/19 залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди зазначили, що прокурором жодними належними та допустимими доказами не доведено порушення спірними правочинами інтересів держави і суспільства, його моральних засад, які були б співрозмірні із наслідком таких порушень, який прокурор просить застосувати, у вигляді визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним, а відтак і вилучення придбаного нерухомого майна у власника.

Суди дійшли висновку про те, що оскаржуване рішення Харківської міської ради щодо проведення приватизації шляхом викупу є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що регулює порядок здійснення приватизації, а саме статтям 1, 2, 4, 25, 29 Закону України "Про приватизацію державного майна" та статтям 11, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Надаючи юридичну оцінку необхідності позбавлення права мирного володіння приватизованим майном, суди виходили з того, що у даному спорі підлягають застосуванню ряд рішень ЄСПЛ про неможливість витребування у добросовісного набувача майна, яке вибуло з володіння держави внаслідок порушень, допущених уповноваженими посадовими особами, які здійснюють функцію управління державним майном (спори щодо порушення частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 червня 2020 року постанову Східного апеляційного господарського суду від 11 березня 2020 року та рішення Господарського суду Харківської області від 21 листопада 2019 року у справі №922/2246/19 скасовано; справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд касаційний господарський суд вказав про необхідність вирішення питання підвідомчості даного спору з огляду на наявність позовної вимоги до фізичної особи ОСОБА_1 та дослідження в повній мірі обставин справи, враховуючи, що висновки Європейського суду з прав людини потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08 вересня 2020 року закрито провадження у справі №922/2246/19.

Закриваючи провадження у справі №922/2246/19 місцевий господарський суд встановив, що прокурором не надано належних та допустимих доказів того, що у спірних правовідносинах відповідач та власниця спірних нежитлових приміщень - ОСОБА_1 виступає як фізична особа - підприємець, що виключає її участь у справі в якості сторони. З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов висновку, що правовідносини, на яких ґрунтується позов, носять приватноправовий характер, а спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Харківська обласна прокуратура з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилась, звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм процесуального права, просить її скасувати, а справу передати на розгляд до Господарського суду Харківської області.

В обгрунтуванні апеляційної скарги Харківська обласна прокуратура вказує про передчасність висновку суду стосовно необхідності закриття провадження у справі, оскільки інші позовні вимоги подані до юридичних осіб та з підстав оспорення права юридичної особи - ПП "Учбово-виробничий центр" на володіння спірним нерухомим майном, що є підставою для їх розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08 жовтня 2020 року у справі №922/2246/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Харківської області від 08 вересня 2020 року у справі №922/2246/19; призначено справу до розгляду на 05 листопада 2020 року о 11:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №115.

16 жовтня 2020 року від ОСОБА_1 та ПП "Учбово-виробничий центр" надійшли відзиви на апеляційну скаргу (вх.№9909), (вх.№9910), в яких сторони просять апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 08 вересня 2020 року у справі №922/2246/19 без змін.

26 жовтня 2020 року від Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10267), в якому другий відповідач просить апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 08 вересня 2020 року у справі №922/2246/19 без змін.

02 листопада 2020 року від Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10546), в якому перший відповідач просить апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 08 вересня 2020 року у справі №922/2246/19 без змін.

У судове засідання, яке відбулось 05 листопада 2020 року, з`явився позивач та відповідачі, які підтримали свої правові позиції у справі.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини спору.

29 грудня 2016 року між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (відповідач-2) та ПП "Учбово-виробничий центр" (відповідач-3) укладено договір оренди №4168 нежитлових приміщень підвалу ІІ, III, ІІІа, ІІІб, ІІІв, ІІІг, загальною площею 59,2 м2, розташованих в будинку літ. A-Б за адресою: АДРЕСА_1, які належать на праві комунальної власності територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради (відповідач-1).

Відповідно до пункту 5.6 договору №4168 орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп.

Рішенням Харківської міської ради "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20 вересня 2017 року №757/17 вирішено провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова шляхом викупу (згідно з додатком).

Згідно з пунктом 24 додатку 1 до рішення нежитлові приміщення підвалу ІІ, III, ІІІа, ІІІб, ІІІв, ІІІг, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, літ. A-Б загальною площею 59,2 м2 підлягали приватизації шляхом викупу ПП "Учбово-виробничий центр".

Згідно висновку про вартість оціночного майна - нежитлових приміщень підвалу ІІ, III, ІІІа, ІІІб, ІІІв, ІІІг, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, літ. A-Б загальною площею 59,2 м2, проведеного 31 грудня 2017 року Фізичною особою - підприємцем Суб`єктом оціночної діяльності Прокоп`євою Іриною Борисівною, вартість об`єкта оцінки становить 136 249,00 грн, без урахування ПДВ.

24 вересня 2018 року між відповідачем-2 (продавець) та відповідачем-3 (покупець) укладено договір №5637-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих Приватним підприємством "Учбово-виробничий центр", за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю, а покупець - прийняти нежитлові приміщення підвалу ІІ, III, ІІІа, ІІІб, ІІІв, ІІІг, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, літ. A-Б загальною площею 59,2 м2 та сплатити продавцю встановлену договором вартість придбаного нерухомого майна.

25 вересня 2018 року зазначене нерухоме майно передане відповідачем-2 відповідачу-3 по акту приймання-передачі №5637-В-С.

В подальшому, право власності на нежитлові приміщення підвалу ІІ, III, ІІІа, ІІІб, ІІІв, ІІІг, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, літ. A-Б загальною площею 59,2 м2, на підставі договору купівлі-продажу №29 перейшло до ПП "Спецтехніка" (третя особа).

29 січня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу №32 право власності на вищевказані нежитлові приміщення перейшло до Фізичної особи ОСОБА_1 (відповідач-4).

Звертаючись із даним позовом до суду, прокурор зазначив, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем. Прокурор наполягає на тому, що п. 24 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20 вересня 2017 року №757/17 є незаконним та підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що прийнято з порушенням вимог статті 345 ЦК України, статті 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статтей 1, 2, 4, 29, Закону України "Про приватизацію державного майна", статтей 11, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)". При цьому, прокурором наголошено про те, що Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління комунального майна, має укласти відповідний договір купівлі-продажу, як правило, за результатами проведення аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єктів, які вже перебувають у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна. Зокрема, у звіті про оцінку майна, договорі оренди, договорі купівлі-продажу, заявці орендаря з проханням надати дозвіл на приватизацію будь які відомості про такі поліпшення відсутні. А отже, орендарем до органу приватизації не подавались документи, що містять невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації. Прокурор вважає, що обраний спосіб приватизації не тільки є незаконним, а й суперечить інтересам держави та територіальної громади.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам колегія суддів, з урахуванням вказівок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 17 червня 2020 року у цій справі, зазначає про таке.

Звертаючись з позовом заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2 Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради (перший відповідач), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (другий відповідач), Приватного підприємства "Учбово-виробничий центр" (третій відповідач) та Фізичної особи ОСОБА_1 (третій відповідач), в якому просив суд:

-визнати незаконним та скасувати п. 24 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20 вересня 2017 року №757/17;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель від 24 вересня 2018 року № 5637-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ПП "Учбово-виробничий центр", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А. і зареєстрований в реєстрі за №692, скасувавши його державну реєстрацію;

-витребувати у ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення підвалу II, III, IIIа, IIIб, IIIв, ІІІг, загальною площею 59,2 кв. м., розташовані в будинку літ. "А-Б" за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, позов у даній справі складається з трьох окремих, самостійних вимог, з яких:

-перша вимога пред`явлена до Харківської міської ради з підстав прийняття нею незаконного рішення про відчуження нерухомого майна юридичній особі ПП "Учбово-виробничий центр";

-друга вимога - до Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ПП "Учбово-виробничий центр" з підстав незаконного укладення даними юридичними особами договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 24 вересня 2018 року №5637-В-С;

-третя вимога -до фізичної особи ОСОБА_1 , з підстав незаконного знаходження наразі відповідного майна у володінні даної особи та повернення її законному власникові.

Колегія суддів зазначає, що предметом господарського процесу як форми діяльності суду є господарські спори або інші справи віднесені до компетенції господарських судів Господарським процесуальним кодексом України та іншими законами.

Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За змістом частин 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Інститут підсудності розмежовує підвідомчі господарським судам справи між відмінними елементами господарської судової системи, залежно від того, який критерій покладено в основу такого розподілу: рівень господарського суду в системі або місце розгляду справи.

Нормами Господарського процесуального кодексу України визначено такі юрисдикції: предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів (статті 20-23); інстанційна юрисдикція (статті 24-26); територіальна юрисдикція (підсудність) (статті 27-31).

Господарський процесуальний кодекс України встановлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункти 6, 10, 15 частини першої статті 20 цього Кодексу).

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

При цьому, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі.

Аналогічна правова позиція викладене у постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 17 червня 2020 року у справі №922/2246/19 та у постанові Великої палати Верховного суду від 15 травня 2018 року у справі №911/4144/16.

Оскільки перша та друга позовна вимога полягає у оспоренні правомірності відчуження Харківською міською радою та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради нерухомого майна юридичній особі ПП "Учбово-виробничий центр", позивачем безпосередньо оспорюється цивільне право ПП "Учбово-виробничий центр", яке виникло в останнього в результаті та після реалізації оспорюваних рішень суб`єктів владних повноважень.

Відтак, в даних частинах позовних вимог, з огляду на суб`єктний склад сторін, підстави та предмет позову, спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

З приводу позовної вимоги про витребування у ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлових приміщень підвалу II, III, IIIа, IIIб, IIIв, ІІІг, загальною площею 59,2 кв м., розташованих в будинку літ. "А-Б" за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів зазначає про таке.

З матеріалів справи вбачається використання спірних нежитлових приміщень ОСОБА_1 не пов`язується з її діяльністю як підприємця. Крім того, наявність такого статусу не може свідчити про те, що фізична особа - підприємець виступає у такій якості у всіх правовідносинах, зокрема і щодо використання нерухомого майна.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно зазначив, що правовідносини, на яких ґрунтується позов, носять приватноправовий характер, а відтак, спір у відповідній частині має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Однак колегія суддів зазначає про помилковість висновку суду стосовно необхідності закриття провадження у справі з підстав викладених нижче.

Як встановлено колегією суддів, позов прокурора складається з двох позовних вимог, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, та однієї вимоги, яка повинна розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Приписами статтей 21, 173 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

У даному випадку місцевим господарським судом не було своєчасно повернуто позовну заяву в порядку п.2 ч.5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 6 статті 173 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Названа норма спрямована на реалізацію судами конституційного принципу верховенства права, тобто дає можливість визначити спосіб захисту порушеного права, який за своєю суттю не буде суперечити загальній спрямованості і правовій визначеності нормативного акту.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного прав, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що вирішальним при оцінці ефективності засобу юридичного захисту, у тому числі і судового, є те, що на підставі звернення особи із позовною заявою про виправлення певної ситуації, суд здатний і має як найшвидше її виправити. Засіб є "ефективним", якщо його можна використати як для прискорення вирішення справи судом, так і для забезпечення скаржника адекватним відшкодуванням за затримки, які вже сталися.

В контексті зазначеного, колегія суддів вважає, що завданнями судочинства, є захист порушених прав особи, яка звернулась до суду. Тобто, використання усіх встановлених законодавством інструментів задля швидкого захисту порушеного права особи.

Таким чином, доцільно з боку суду першої інстанції було б вирішити питання роз`єднання позовних вимог, шляхом виділення їх в окремі позовні провадження, задля сприяння виконання завдань господарського судочинства та вчинення заходів процесуальної економії.

Втім суд першої інстанції не скористався відповідним правом та не надав жодного обгрунтування підстав для не реалізації ним таких дій, що не відповідає в повній мірі ідеї правосуддя.

Одночасно суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно до пункту 8 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статті 173 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

З цього слідує, що у випадках порушення особою правил об`єднання позовних вимог суд першої інстанції повинен попередньо встановити строк для усунення нею таких недоліків, і у разі їх невиконання залишити позов без розгляду в порядку пункту 8 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, а не закривати провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Кодексу.

Тобто, законодавець для різних стадій господарського процесу в суді першої інстанції передбачив різні шляхи вирішення долі позовної заяви поданої з порушенням правил об`єднання вимог встановлених статтями 21,173 Господарського процесуального кодексу України, а саме передбачив можливість: повернення позову; роз`єднання позовних вимог; залишення позову без розгляду.

Усі вищезазначені заходи спрямовані на збереження за позивачем можливості подальшого звернення до суду, тому закриття провадження у справі серед цих заходів не передбачено. Натомість суд першої інстанції не звернув увагу на порушення прокурором правил об`єднання позовних вимог та не вжив жодного заходу щодо усунення цього порушення.

За змістом частини 3 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Таким чином, судом першої інстанції було позбавлено позивача права на звернення до господарського суду з окремим позовом до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Приватного підприємства "Учбово-виробничий центр" про:

-визнання незаконним та скасувати п. 24 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20 вересня 2017 року №757/17;

-визнання недійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель від 24 вересня 2018 року №5637-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ПП "Учбово-виробничий центр", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А. і зареєстрований в реєстрі за №692, скасувавши його державну реєстрацію;

які за своїм правовим характером підлягають розгляду саме за правилами господарського судочинства.

Відтак, колегія суддів встановила, що при поданні позову прокурором, всупереч вимог статтей 21, 173 Господарського процесуального кодексу України, порушено правила поєднання позовних вимог. При цьому суд першої інстанції не повернув прокуратурі позовну заяву, як того вимогають приписи пункту 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, а прийнявши її до розгляду не застосував положення статті 174 Господарського процесуального кодексу України щодо роз`єднання позовних вимог і не надав позивачу строк для виправлення недоліків позовної заяви, як підстави для застосування статті 226 цього Кодексу та залишення позову без розгляду.

Вищезначене у своїй сукупності призвело до неправильного висновку стосовно необхідності закриття провадження у цій справі.

Відповідно до статті 280 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Положення частини 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України передбачають необхідність передачі справи на розгляд суду першої інстанції у випадку скасування судом апеляційної інстанції ухвали про закриття провадження у справі.

Ураховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа має бути направлена до місцевого господарського суду для вирішення питання про усунення недоліків, пов`язаних з порушенням прокурором правил об`єднання позовних вимог.

З огляду на наведене та зважаючи на помилковість висновку суду першої інстанцій щодо наявності правових підстав для закриття провадження у цій справі, апеляційна скарга заступника керівника Харківської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Харківської області від 08 вересня 2020 року у справі №922/2246/19 підлягає задоволенню, вказана ухвала скасуванню, а справа № 922/2246/19 - направленню до Господарського суду Харківської області для продовження розгляду.

Оскільки за результатами розгляду апеляційної скарги спір у даній справі не вирішено, розподіл судових витрат здійснює господарський суд, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 08 вересня 2020 року у справі №922/2246/19 скасувати.

Справу №922/2246/19 направити до Господарського суду Харківської області для подальшого розгляду.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2020 року.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя В.С. Хачатрян

Суддя І.А. Шутенко