ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

03 листопада 2020 року Справа № 915/55/20

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: Гузенко А.М., дов. №10 від 20.11.2019;

представника відповідача: Ходикіна М.М., дов. №1-юр від 29.04.2020,розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву Комунального підприємства «Миколаївський міжнародний аеропорт» Миколаївської обласної ради за вих.№601 від 22.09.2020 про відстрочення виконання рішення суду у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївського підприємства «Термінал-Укрхарчозбутсировина» (54001, м.Миколаїв, вул.Велика Морська, буд.63; ідент.код 13857469),

до відповідача: Комунального підприємства «Миколаївський міжнародний аеропорт» Миколаївської обласної ради (56664, Миколаївська обл., Новоодеський р-н, с.Баловне, вул.Київське шосе, буд.9; ідент.код 40823143),

про: стягнення заборгованості у розмірі 1156209,88 грн,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 08.09.2020 у справі №915/55/20, яке не оскаржувалось в апеляційному порядку та набрало законної сили 13.10.2020, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства «Миколаївський міжнародний аеропорт» Миколаївської обласної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївського підприємства «Термінал-Укрхарчозбутсировина» 1000000,0 грн основного боргу, 53009,88 грн - 3% річних, 96650,46 грн інфляційних втрат та 17244,91 грн судового збору, в решті вимог відмовлено.

27.10.2020 у даній справі видано відповідний наказ.

22.09.2020 від Комунального підприємства "Миколаївський міжнародний аеропорт" Миколаївської обласної ради до суду надійшла заява №601 від 22.09.2020 про відстрочення виконання рішення суду, в якій заявник просить відстрочити виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.09.2020 у справі №915/55/20 строком на один рік з дня ухвалення такого рішення.

Ухвалою суду від 23.09.2020 розгляд заяви призначено на 05.10.2020.

05.10.2020 розгляд заяви не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Мавродієвої М.В. на лікарняному.

Ухвалою суду від 28.10.2020 розгляд заяви призначено на 03.11.2020.

В обґрунтування заяви відповідач вказує на те, що з об`єктивних причин не має на теперішній час змоги своєчасно розрахуватися по договору, оскільки існують виняткові обставини для підприємства, які істотно ускладнюють сьогочасне виконання рішення суду.

Відповідач вказує, що Комунальне підприємство «Миколаївський міжнародний аеропорт» Миколаївської обласної ради є стратегічно важливим та соціально значущим підприємством Миколаївської області, яке надає послуги з приймання, обслуговування та відправлення повітряних суден і пов`язані з цим інші послуги передбачені статутом. Власником підприємства є Миколаївська обласна рада, а органом управління майном - Миколаївська обласна державна адміністрація.

В підтвердження неспроможності на даний час у повному обсязі виконати рішення суду, відповідач надає звіти про фінансові результати за перше півріччя 2020 року, з яких вбачається, що комунальне підприємство зазнало збитку за звітний період у розмірі 14465,0 тис. грн, а непокритий збиток минулих років за балансом на 30.06.2020 складає 71916,0 тис.грн, при тому, що статутний капітал становить 88022,0 тис.грн, який формується виключно за рахунок внесків засновника - Миколаївської обласної ради.

Також відповідач вказує, що 27.04.2017 рішенням Миколаївської обласної ради №16 затверджено програму розвитку Комунального підприємства «Миколаївський міжнародний аеропорт» на 2017 - 2020 роки. За цією програмою визначено загальний обсяг фінансових ресурсів, необхідних для її реалізації - 742,5 млн.грн. Фінансування заходів програми передбачено здійснювати за рахунок коштів державного, обласного та місцевих бюджетів.

Відповідач стверджує, що зазначений вище обсяг фінансування за програмою свідчить, що фактично діяльність аеропорту в Миколаївській області була припинена, обладнання, строки його використання, загальний стан фізично та морально застаріли, оскільки аеродром Миколаєва був побудований ще у 1976 році, було втрачено частину майна, колектив загалом скорочено, тобто фактично комунальне підприємство почало своє становлення з «нуля», що передбачало залучення кваліфікованого персоналу, оновлення основних засобів, приведення технічної бази у відповідність до міжнародних стандартів.

Відповідач зазначає, що саме для цілей становлення комунального підприємства і було укладено договір, що робить велику честь позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю Миколаївському підприємству «Термінал-Укрхарчозбутсировина», як одному з учасників цього процесу шляхом виділення ним коштів.

Відповідач вказує, що вся сума в 742,5 млн. грн передбачена програмою так і не була виділена підприємству з боку державного та обласного бюджету, але ті 250 млн. грн, що отримало підприємство надало йому можливість побудувати нову злітно-посадкову смугу, закупити спеціальну та аеродромну техніку, відновити системи водовідведення та водопостачання, електропостачання, проведено капітальний ремонт периметрової огорожі та будівництво периметрової дороги, відновлено роботу всіх виробничих служб, створено інфраструктуру аеродрому, здійснено інші першочергові заходи. Це в свою чергу дозволило підприємству 23.05.2018 отримати сертифікат аеродрому, а в подальшому інші сертифікати для початку здійснення діяльності.

На теперішній час, за твердженням відповідача, за результатами переговорної процедури здійснюються роботи з «Реконструкції та технічного переоснащення радіотехнічних засобів посадки» на суму 125 млн. грн, однак дані роботи профінансовано з боку державного та обласного бюджету на суму 58607756,38 грн, а також за результатами проведення відкритих торгів на суму 43641921,0 грн укладено договір на «Реконструкцію системи світлосигнального обладнання аеродрому «Миколаїв», однак фінансування з відповідних бюджетів не здійснювалось. Для розвитку аеропорту необхідно ще зробити багато заходів передбачених програмою розвитку і з цим пов`язано необхідність виділення з ресурсів державного та обласного бюджетів значних коштів.

Відповідач зазначає, що як тільки в Комунального підприємства «Миколаївський міжнародний аеропорт» з`явилась необхідна кількість кваліфікованого персоналу, отримано відповідні дозвільні документи та приведено у належний стан базові матеріально-технічні ресурси, підприємство, здійснюючи поточні видатки, почало з 26.12.2018 успішно співпрацювати з авіакомпанією «SkyUp, здійснюючи регулярні перевезення пасажирів повітряними судами типів Boeing 737-800 та Boeing 737-700 та з 22.01.2019 рейси сполученням Миколаїв - Шарм-еш-Шейх - Миколаїв почали здійснюватись 2 рази на тиждень.

Також, відповідач зазначає, що ним планувалось здійснювати обслуговування вантажних авіаперевезень та провести розрахунки зі всіма кредиторами, але підприємство не могло передбачити поширенню у світі коронавірусу COVID-19. Правила безпеки в авіації завжди були жорсткішими, аніж для інших видів перевезень, а тому частина авіакомпаній скоротила кількість рейсів через збитки, спричинені пандемією, внаслідок чого всі очікування розвитку та діяльності для Комунального підприємства «Миколаївський міжнародний аеропорт» «стали на паузу», аеропорт фактично припинив свою діяльність через пандемію та відсутність авіарейсів, але на теперішній час існує режим адаптивного карантину, що дало змогу з 01.08.2020 запустити щоденні рейси за маршрутом «Київ-Миколаїв-Київ», які здійснює авіакомпанія «Роза вітрів». Планується залучення інших авіаперевізників, в т.ч. міжнародних, за новими маршрутами.

Відповідач зазначає, що розвиток Комунального підприємства «Миколаївський міжнародний аеропорт» на повну потужність надасть можливість залучати інвестиції під інфраструктурні проекти області, створювати супутні послуги разом з робочими місцями.

Відповідач вказує, що жодним чином не ухиляється від виконання рішення суду, а навпаки шукає способи погашення заборгованості перед позивачем, в тому числі і шляхом відстрочення виконання рішення суду, та враховуючи виключність наведених вище обставин, відстрочення виконання рішення для відповідача є необхідною умовою для повного погашення заборгованості перед позивачем.

Представник позивача у судовому засіданні висловив заперечення проти задоволення заяви, посилаючись на те, що у відповідача протягом року була можливість погасити заборгованість, однак ним цього зроблено не було.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані до заяви письмові докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.1 ст.18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Пунктом 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» встановлено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії §1 ст.6 Конвенції.

Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п.1 ст.6 Конвенції («Іммобільяре Саффі проти Італії», заява №22774/93, §74, ЄСПЛ 1999-V).

Під час прийняття рішення по даній справі та при розгляді даної заяви судом також досліджувався ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Судом встановлено, що несвоєчасне повернення за спірним договором фінансової допомоги стягувачу сталося не з вини боржника, тому, що його фінансування на даний час здійснюється виключно за рахунок коштів державного, обласного та місцевих бюджетів.

Судом приймається до уваги, що побудований ще у 1976 році аеропорт почав своє відновлення із взагалі відсутньої технічної бази та фактично отримав відповідні дозвільні документи, привів у належний стан базові матеріально-технічні ресурси та лише з 26.12.2018 почав здійснювати регулярні перевезення пасажирів повітряними судами, однак в зв`язку з спалахом та поширенням у світі гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та скороченням авіакомпаніями значної кількості рейсів через збитки, спричинені пандемією, внаслідок чого аеропорт фактично припинив свою діяльність через пандемію та відсутність авіарейсів.

Судом при розгляді заяви враховано, що відповідач визнає наявність обов`язку виконання рішення по даній справі, не відмовляється та не ухиляється від такого виконання.

Наданий боржником звіт про фінансові результати за перше півріччя 2020 року та копія Балансу (Звіт про фінансовий стан) станом на 30.06.2020 (а.с.128,129) свідчать, що комунальне підприємство зазнало збитку за звітний період у розмірі 14465,0 тис.грн, а непокритий збиток минулих років за балансом складає 71916,0 тис.грн, при тому, що статутний капітал становить 88022,0 тис.грн, який формується виключно за рахунок бюджетних внесків засновника - Миколаївської обласної ради.

Вказане, на думку суду, підтверджує відсутність можливості виконання рішення суду у даній справі на даний момент та свідчать про тяжке фінансове становище підприємства та реальну загрозу його банкрутства.

При розгляді заяви судом також взято до уваги, що позивачем не спростовано доводів відповідача та не надано суду жодних доказів того, що його фінансовий стан є гіршим за фінансовий стан відповідача.

Вказані обставини, на думку суду свідчать про те, що боржник не уникає від свого обов`язку перед стягувачем, шукає шляхи та вживає заходи для погашення боргу, однак у зв`язку з несприятливою фінансовою ситуацією в економіці держави в цілому, спалахом та поширенням у світі гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, внаслідок чого аеропорт припинив свою нещодавно налагоджену діяльність та відсутність надходження коштів від основного виду діяльності, окрім коштів програми розвитку за рахунок державного, обласного та місцевих бюджетів, відповідач не може виконати рішення суду негайно.

Натомість, стягувачем не надано жодних доказів, які підтверджують понесенням ним збитків у зв`язку з несвоєчасним виконанням боржником прийнятих на себе зобов`язань за спірним договором. Нараховані позивачем та стягнуті на його користь збитки від інфляції та 3% річних, на думку суду, частково компенсують останньому його можливі збитки.

За твердженням боржника, кошти, які є в наявності у аеропорту, ледве вистачає для виконання в повному обсязі податкових зобов`язань, зобов`язань по виплаті заробітної плати, розрахунків за енергоносії.

За вказаних обставин, вжиття на даний час Державною виконавчою службою заходів по примусовому виконанню рішення суду по даній справі може призвести до блокування роботи комунального підприємства та неможливості виконувати покладені на нього завдання. Збитковість підприємства свідчить про наявність реальної загрози банкрутства підприємства, що, враховуючи соціальну значимість останнього, може призвести до негативних наслідків для 168 працівників такого комунального підприємства та мешканців м.Миколаєва та Миколаївської області, які з недавнього часу мають можливість здійснювати авіаподорожі з Миколаївського аеропорту.

Відповідно до приписів ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Оцінивши вказані обставини та проаналізувавши докази, надані боржником в обґрунтування своєї позиції, врахувавши інтереси обох сторін, суд вважає, що соціальний статус боржника, його матеріальний стан, відсутність вини у несвоєчасному погашенні заборгованості перед стягувачем та наявність реальної можливості виконати рішення суду одночасно в повному обсязі після повного відновлення роботи аеропорту в зв`язку з пом`якшенням карантинних заходів спричинених поширенням у світі гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, надають суду достатньо підстав для задоволення заяви боржника про відстрочення виконання рішення - до 08.04.2021.

Керуючись ст.ст.202, 234, 235, 331, п.4 Розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Заяву Комунального підприємства «Миколаївський міжнародний аеропорт» Миколаївської обласної ради №601 від 22.09.2020 про відстрочення виконання рішення суду, задовольнити частково.

2. Відстрочити виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.09.2020 у справі №915/55/20 до 08.04.2021.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, з урахуванням п.4 Розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України (в редакції Закону України №540-ІХ від 30.03.2020) апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала оформлена у відповідності до ст.234 ГПК України

та підписано суддею 09.11.2020.

Суддя М.В.Мавродієва