РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.08.2020Справа № 910/380/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про зобов`язання відновити становище, яке існувало до порушення прав, шляхом сторнування нарахувань плати за послуги та зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 26.08.2020,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач, Залізниця) про зобов`язання відновити становище, яке існувало до порушення прав, шляхом сторнування нарахувань плати за послуги та зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо здійснення нарахування вартості послуг зберігання, охорони та користування вагонами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2020 позовну заяву Товариства було залишено без руху з огляду на відсутність доказів сплати позивачем судового збору у встановленому розмірі та порядку, встановлено строк для усунення недоліків.

До канцелярії суду надійшли клопотання позивача про усунення недоліків позовної заяви до якого долучено доказ сплати судового збору та подання про повернення попередньо сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 24.02.2020 було відкрито провадження у справі № 910/380/20, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судовому засіданні 25.03.2020. Також ухвалено здійснювати розгляд клопотання про витребування доказів, яке міститься в позовній заяві в призначеному судовому засіданні.

У зв`язку з перебуванням судді Джарти В. В. на лікарняному призначене судове засідання не відбулося.

18.03.2020 до канцелярії суду надійшла заява відповідача про продовження процесуального строку для подання відзиву.

27.03.2020 на офіційну електрону поштову адресу суду та до канцелярії суду надійшли клопотання позивача про розгляд справи без участі його представників. У поданому клопотанні позивач просить витребувати у відповідача щодобовий розрахунок вартості послуг нарахування вартості послуг за зберігання, охорону та користування по залізничній станції Самарівка (код 451909) Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерне товариство "Українська залізниця" вагонами №№ 44248508, 53436317, 53487781, 53813796, 56092026, 56938848, 61734604, 65400152 у відомостях № 15120303 від 16.12.2018, № 16120305р, в накопичувальних картках № 16121562 від 16.12.2018, № 1512559 від 15.12.2018 з 27.11.2018 до 00 год. 00 хв. 07 грудня 2018 року включно.

Ухвалою від 14.04.2020 підготовче засідання у справі призначено на 13.05.2020.

06.05.2020 до канцелярії суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

За наслідками судового засідання 13.05.202 суд ухвалив відкласти судове засідання у справі на 04.06.2020 та витребувати у відповідача щодобовий розрахунок вартості послуг нарахування вартості послуг за зберігання, охорону та користування.

Ухвалою від 04.06.2020 підготовче засідання у справі відкладено на 18.06.2020, повторно витребувати у відповідача розрахунок та встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій.

За наслідками підготовчого засідання 18.06.2020 суд ухвалив відкласти судове засідання у справі № 910/380/20 на 08.07.2020, витребувати у позивача докази та встановити сторонам строки на вчинення процесуальних дій.

Від позивача до суду надійшли пояснення вих. № 314 від 22.06.2020 (23.06.2020 на офіційну електронну поштову адресу та 24.06.2020 до канцелярії суду), пояснення вих. № 320 від 30.06.2020 (01.07.2020 до канцелярії суду).

За наслідками підготовчого засідання 08.07.2020 суд ухвалив відкласти судове засідання у справі на 29.07.2020.

У підготовче засідання 29.07.2020 сторони представників не направили, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені у встановленому чинним законодавством порядку.

За наслідками судового засідання 29.07.2020 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого засідання та призначення розгляду справи по суті в судовому засіданні 26.08.2020.

У призначене судове засідання 26.08.2020 позивач не направив свого представника, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендований повідомленням про вручення поштового відправлення 06.08.2020 033), причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача у призначеному судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на обставини та факти, викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2018 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», як перевізником, (у подальшому повне найменування юридичної особи було змінено на Акціонерне товариство «Українська залізниця») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАКТ», як замовником, був укладений договір про надання послуг № 10228/ПрЗ- 2018

У зв`язку з тим, що власна залізнична колія ТОВ «Такт» була тимчасово закрита позивач звернувся із заявою № 2542 від 05.12.2018 (отримано відповідачем 06.12.2018) на ім`я начальника дирекції Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерне товариство «Українська залізниця» про переадресацію залізничних вагонів з залізничної станції «Самарівка» (код 451909) на залізничну станцію Ігрень (453105) в межах зони відповідальності Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на адресу ТОВ НВП «Стальсервіс» (код 3465), адреса 49112 м. Дніпро, вул. Гаванська, 96 ( (код 3465), 49112, м. Дніпро, вул. Гаванська, 96).

Позивач просив переадресувати вагони №№ 44248508, 53436317, 53487781, 53813796, 56092026, 734604, 65400152 по первинним документам по яким вони прибули імпортним вантажем (металопрокат) на станцію «Самарівка» на адресу ТОВ «Такт» (, 49005 м. Дніпро, вул. Героїв Крут, 16-а) за залізничними накладними: 22197789, 22197348, 22120683, 26265983, 26268361, 26268368, 26272263, 26289507.

Митне оформлення вказаних вагонів було завершене, а копії митних декларацій отримані відповідальними працівниками станції «Самарівка.

Однак, вказана заявка позивача не була виконана відповідачем, а тому листом від 10.12.2018 № 2553 позивач знов звернувся до відповідача з питання переадресації вагонів.

Лише 13.12.2018 о 18:50 Залізниця видала вантаж позивачу шляхом подання вагонів на його власну залізничну колію, тобто без виконання заявки позивача від 05.12.2018 № 2542 на переадресацію вантажу.

У подальшому щодо вказаних вагонів відповідач (за період часу з 00 год 00 хв. 07.12.2018 та з 00 год 00 хв. 08.12.2018 до 18 год 50 хв 13.12.2018) за відомістю № 15120303 від 16.12.2018, накопичувальною карткою № 16121562 від 16.12.2018, накопичувальною карткою № 15121559 від 15.12.2018, відомістю № 15120303, № 16120305 нарахував позивачу плату за користування вагонами: №№ 44248508, 487781, 53813796, 56092026, 734604, 65400152 плату за зберігання та охорону, яку одержав за рахунок сплачених позивачем щомісячних авансових платежів (платіжне доручення: від 27.11.2019 № 5408, від 29.11.2019 № 5428, від 03.12.2019 № 5462, від 07.12.2019 № 5537, від 13.12.2019 № 5555, від 14.12.2019 № 5557) на загальну суму 935 000,00 грн.

За твердженнями позивача відповідач утримав з авансових платежів вартість послуг охорони, зберігання та користування вагонами за весь період прострочення виконання своїх власних зобов`язань з доставки вагонів на іншу залізничну станцію.

Позивач вважає, що за вказаних обставин відповідач діяв неправомірно та безпідставно нарахував та одержав за рахунок позивача гроші в розмірі вартості вказаних послуг за період після отримання заявки на переадресацію і до видачі вантажу позивачу.

З метою позасудового врегулювання спору позивач скористався правом звернення з претензією до відповідача на підставі пункту ж статті 134, частини 1 статті 135 Статуту залізниць України в якій просив повернути на рахунок ТОВ «Такт», з якого надмірно списана сума вартості послуг з охорони, вартості послуг зберігання та користування залізничними вагонами № № 44248508, 53436317, 53487781, 53813796, 56092026, 56938848, 61734604, 65400152 з одночасним виконанням вимог Податкового кодексу України у зв`язку з поверненням коштів.

Листом від 06.09.2019 № ЦТЛ-19/1764 відповідач відхилив претензію, вказав, що нібито не отримував лист позивача від 05.12.2108 № 2542 щодо переадресації вагонів, а нарахування платежів, по яких списав кошти здійснив у зв`язку з нібито невиконанням позивачем своїх зобов`язань з своєчасного отримання вантажу.

Відтак позивач просить суд відновити становище, яке існувало до порушення прав, сторнувати зроблені ним нарахування плати за послуги (зберігання, охорони та користування вагонами) по спірних вагонах та зобов`язати здійснити перерахунок їх вартості до 00 год. 00 хв. 07.12.2018 включно з оплатою за які позивач згодний. При цьому відповідач в листі від 06.09.2019 № ЦТЛ-19/1764 вказав суму загальних сум нарахувань за відомостями та накопичувальними картками зробленими до 13.12.2018, з чим позивач не згодний. Разом з тим, Товариство під час розгляду спору скористалось своїм правом на витребування доказів, зокрема переліку тарифів за послуги Залізниці, зокрема, щодобового розрахунку вартості послуг з посиланням на підстави здійснення нарахування вартості послуг та застаованих тарифів.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Залізниця в своєму відзиві зазначила, що з огляду на надані Товариством накладні №№ 22120683, 27268361, 26289507, 26268368, 26272263, 26265983, 22197348, 22197789 вбачається, що у листопаді 2018 року з Білоруською та Російською Залізницями, як договірними перевізниками, були укладені договори перевезення вантажу у власних вагонах АО «НПК» №№ 53436317, 53487781, 53813796, 56092026, 56938848, та вагонах Білоруської залізниці №№ 44248508, , . Про відповідне вбачається з граф « 26» та « 7» Накладних. Відповідно до відомостей, зазначених у графі « 22» Накладних AT «Укрзалізниця» є послідуючим перевізником по маршруту від станцій Бережест та Тополі до станції Самарівка.

ТОВ «Такт» є отримувачем вантажу по станції призначення (відомості з граф « 4» та « 5»).

Платником послуг по маршруту AT «Укрзалізниця» є ТОВ «Такт», відповідно до відомостей графи « 23» Накладних, із зазначенням коду, відкритого на умовах Договору від 15.02.2018 № 10228/ПрЗ-2018 про надання послуг, укладеного між Позивачем, як Замовником, та Відповідачем, як Перевізником (далі - Договір).

Предметом Договору є здійснення перевезень вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг , пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученні (експорт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника і проведення розрахунок за ці послуги.

Відповідач стверджує, що під час здійснення вказаних перевезень AT «Укрзалізниця» у відповідності до умов Договору та Збірника тарифів було нараховано та списано з ТОВ «Такт» збір за зберігання вантажу в розмірі 153 229,56 грн., плату за охорону вантажу в розмірі 182 731,87 грн., та плату за користування в розмірі 43 4832,48 грн., всього 379 434,91 грн. Списання плати за вказані послуги відбулося за переліками 15 та 16 грудня 2018.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частин 5, 6 статті 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України) перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 2 статті 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 3 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачає, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

За змістом частини 2 статті 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до частини 5 вищезазначеної статті умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У статті 2 Статуту зазначено, що останній визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом.

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).

Відповідно до пункту 3.1 укладеного між сторонами договору, розмір плати та додаткових зборів за перевезення вантажів у вагонах Замовника та вагонах залізниць інших держав, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з цим послуги, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 26.03.2009 № 317 (далі - Збірник тарифів).

Оплата за надані на підставі Договору послуги здійснюється на умовах попередньої оплати шляхом їх перерахування на банківський рахунок AT «Укрзалізниця» (п.4.2. Договору). Одержані кошти Перевізник зараховує на особовий рахунок Замовника № 2674995 відповідно до п.п. 4.3, 2.3.3. Договору.

Відповідно до п. 2.1.6 Договору, Замовник зобов`язаний оплачувати Перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати з кодом платника.

У тому числі, Замовник зобов`язаний відшкодовувати Перевізнику витрати, пов`язані із затримкою вагонів що виникли на станціях залізниць України з причин, що не залежать від Перевізника, а також нести відповідальність за затримку вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов`язаних з цими затримками (п.2.1.7 Договору).

Облік попередньої оплати (списання та нарахування сум на рахунку за кодом платника) та наданням відповідних розрахункових документів в електронному вигляді здійснюється Перевізником (п. 2.3.4. Договору).

Стаття 119 Статуту залізниць передбачає внесення плати за користування вагонами залізниці.

Внесення плати за користування вагонами і контейнерами здійснюється в порядку, установленому Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Мінтрансу від 21.11.2000 N 644.

Порядок визначення плати за користування вагонами та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів, що виникла з вини залізниці, а також порядок розрахунків та перелік операцій з вагонами, за час виконання яких не стягується плата, встановлюється Правилами.

Відповідно п. 4 Правил користування вагонами і контейнерами, час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника.

Обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під`їзні колії або орендовані ділянки колій.

Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника (п. 6 Правил користування вагонами і контейнерами).

Відповідно п. 12 вказаних Правил - загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці. Час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

На підставі Пам`яток про подання/забирання вагонів та актів загальної форми на станціях призначення, було проведено облік часу користування вагонами та нараховано плату за користування ними за Відомостями плати за користування вагонами форми ГУ-46, у відповідності п. 4 Правил користування вагонів та контейнерів. Вказані Відомості є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами.

Час подачі вагонів і час готовності до забирання їх у Відомостях проставлено на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів (п. 6.9. Правил обслуговування залізничних під`їзних колій).

Відповідно п. 16 Правил користування вагонами та контейнерами, у разі існування причин звільнення від плати за користування вагонами, вказані відомості вносяться у графу «Примітки» відомості плати за користування вагонами, із зазначення підстав для такого звільнення (п. 16 Правил користування вагонами та контейнерами).

У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями (п. 4 Правил користування вагонами та контейнерами).

Наявні в матеріалах справи Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) підписані Позивачем буз будь яких зауважень. Отже, Позивач погодився із відсутністю обставин за яких останній звільняється від плати за користування вагонами, про що свідчить відсутність зазначених відомостей в колонці «Примітки».

Вантажі, адресовані Позивачу, зокрема, чорні, кольорові метали та їхні сплави, уключено до Переліку вантажів, які повинні супроводжуватися особовим складом відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті на всьому шляху прямування залізницями України, затвердженого наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 20.01.1997 № 18 "Про охорону і супроводження вантажів, що перевозяться залізничним транспортом України", зареєстрованого в Мінюсті України 20.02.1997 за№ 36/1840.

Вантаж було прийнято AT «Укрзалізниця» під охороною, про що внесений запис "Охорона залізниці" в накладних. Зазначені дані внесені до накопичувальних карток зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу), та були підписані представником позивача.

Відповідно п. 31.5 Розділу II Тарифного керівництва №1, якщо на станціях з причин, не залежних від залізниці, виникає затримка вантажу, що охороняється, додатково справляється плата згідно з табл. 4. Плата за охорону вантажу, який затримано на станціях з причин, не залежних від залізниці, нараховується кожному відправнику (одержувачу, експедитору) окремо. Час затримки зазначається в акті загальної форми ГУ-23 з моменту її виникнення до закінчення. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Пунктом 14 Договору №Пр/ДН-1-17-362/НЮдч встановлено стягнення зборів та плати згідно Тарифного керівництва №1, в тому числі збір за зберігання вантажу.

Відповідно пункту 46 Статуту залізниць України, вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно статті 36 Статуту залізниць України у разі виникнення ускладнень на станції у зв`язку з несвоєчасним вивантаженням і вивезенням вантажів начальник залізниці має право збільшувати розмір збору за їх збереження до двократного розміру.

Пунктом 2 розділу III Тарифного керівництво визначено тариф збору за зберігання вантажів на місцях загального користування.

Так, після 24-х годин безоплатного зберігання вантажу на станції призначення, , відповідно п. 2.1. розділу III Збірника тарифу, після закінчення терміну безоплатного зберігання Відповідачем нараховано збір за кожну добу в розмірі 4,0 грн за одну тонну - при зберіганні вантажів у вагонах, у тому числі у контейнерах - за масу брутто, округлену до повних тон. А після виникнення ускладнень на станціях у зв`язку із несвоєчасним вивантаженням, на підставі наказів начальника станції №№ 117/1136 03.12.18, 117/1145а 04.12.18, 117/1117а 29.11.18, 117/1150 07.12.18 ставка однократного розміру збільшена вдвічі.

Зазначені дані внесені до накопичувальних карток зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу), та були підписані представником позивача.

Судом під час розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство не заперечує щодо надання послуг Залізницею згідно укладеного договору, натомість період надання таких послуг та відповідна розрахована та списана з позивача їх вартість останнім не визнається.

Причиною заперечення періоду надання послуг та відповідно й їх вартістю з боку позивача є невиконання Залізницею розпорядження позивача про переадресацію вагонів, тобто зміну станції розвантаження.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт", пункту 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Пункт 3 Правил складання актів загальної форми (стаття 129 Статуту), передбачає випадки складання актів загальної форми, в тому числі: для засвідчення обставин затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, підприємства; а також і в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Відповідно до пункту 8 розділу III Правил користування вагонами і контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Таким чином, за твердженнями Залізниці, належним і допустимим доказом на підтвердження настання подій у відносинах залізничних перевезень, які мають юридичне значення (затримки вагонів на станції, причини такої затримки, час затримки та період затримки тощо) є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з додатком № 6 до Правил користування (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16).

Із складених актів загальної форми вбачається відомості про причини простою вагонів на коліях станції призначення Самаровка, з вини позивача, з підстав в очікуванні розмитнення, закриття під`їзного шляху позивача, в очікуванні звільнення вантажного фронту на колії позивача, відсутність передплати.

Акти та пам`ятки про подання вагонів були підписані представником позивача без будь-яких зауважень, що підтверджує погодження останнього з відомостями, викладеними в них. Вказані документи, за твердженнями Залізниці, є належними доказами, які містять відомості про період перебування вагонів у користування позивача, вину позивача у затримці вагонів, відсутність вини відповідача у затримці цих вагонів, період їх затримки, час передання/забирання вагонів на/з Власну колію.

Суд вважає доводи Залізниці щодо наявності вини позивача хибними з огляду на ті обставини, що 05.12.2018 Товариство звернулось до відповідача із листом № 2540 (а. с. 52), в якому просило переадресувати вагони. Вказаний лист отриманий 06.12.2018, про що на ньому нанесена відповідна відмітка ДН-1.

Таким чином, позивач зі свого боку вчинив дії, спрямовані на недопущення затримки вагонів з його вини.

У свою чергу, Залізниця зазначає, що сторони домовились про використання електронного документообігу, в тому числі АС «Месплан», що передбачає і можливість оформлення відомостей плати за користування вагонами форми ГУ-46, накопичувальних карток форми ФДУ-92, з накладанням електронного цифрового підпису, заяв про переадресування вантажу тощо (п.п. 8.1., 8.2., 8.2.2. Договору).

За твердженнями відповідача, надана Товариством копія заяви № 2542 від 05.12.2018 не містить відомостей про особу, якою вона отримана, і з огляду на відсутність такої заяви у AT «Укрзалізниця», унеможливлює встановити обставини отримання заяви працівником AT «Укрзалізниця».

Суд критично оцінює такі твердження відповідача та зазначає, що відсутність відомостей про особу Залізниці, якою отримано відповідну заяву, ніяким чином не нівелює самого факту отримання вказаного листа та жодним чином не спростовує намір Товариства здійснити переадресацію вагонів та як наслідок мінімізувати ризик затримки вагонів.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод. Конституція України закріпила рівність суб`єктів права власності перед законом, гарантії права власності та обов`язки власників, положення про те, що сама власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству (статті 13, 41 Конституції України).

Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (підпункт 5.4. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005).

Предметом позовних вимог у цій справі є відновлення становища, яке існувало до порушення прав шляхом зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг (зберігання, охорони та користування вагонами), які позивач після 07.12.2018 не замовляв та законних підстав для їх надання та волевиявлення щодо їх отримання у позивача не було.

Позивач, заявляючи вимогу про сторнування нарахувань плати за послуги та зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг, не визначив конкретного розміру суми грошових коштів на яку просить суд провести сторнування.

Резолютивна частина рішення ні за яких умов не повинна викладатись альтернативно (наприклад: стягнути з відповідача певну суму або в разі відсутності коштів на його рахунку звернути стягнення на належне йому майно). У випадку, коли такі альтернативні вимоги містяться у позовній заяві, господарському суду слід ухвалою зобов`язати позивача визначитись з предметом позову і вирішувати спір у залежності від характеру зобов`язань відповідача. Аналогічна правова позиція викладена в пункті 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення».

Беручи до уваги викладене вище, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав задоволення вимоги про, оскільки сама по собі вимога має альтернативне формулювання. Хоча позивач і надав до суду власний розрахунок вартості послуг, відповідних процесуальних дій, таких як зміна предмету позову шляхом зазначення конкретної суми, зі свого боку не вчинив.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи викладене вище, беручи до встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Разом з тим, інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про зобов`язання відновити становище, яке існувало до порушення прав, шляхом сторнування нарахувань плати за послуги та зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані з розглядом позову, покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАКТ".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене13.10.2020.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ