ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 910/16436/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Шевчик О.Ю.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка",

представник позивача - Севрук В.О., адвокат (ордер від 24.06.2019 № 110173, свідоцтво від 27.10.2017 № 21/1259),

відповідач - державне підприємство "Антонов",

представник відповідача - Наливайко Д.О., адвокат (довіреність від 06.12.2019 № 408/279-д, свідоцтво від 31.05.2011 № 4532),

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2020 (головуючий Поляк О.І., судді: Калатай Н.Ф. і Кропивна Л.В.)

у справі № 910/16436/19

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (далі - Товариство)

до державного підприємства "Антонов" (далі - Підприємство)

про зобов`язання вчинити дії.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Підприємства про зобов`язання останнього належним чином оформити та підписати видаткову накладну від 16.02.2018 № РН-0000323 (далі - Видаткова накладна), і прийняти товар на виконання умов договору від 18.12.2017 № 10 (далі - Договір) та специфікації від 18.12.2017 № 1 (далі - Специфікація).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Підприємство не підписує видаткову накладну, згідно з якою йому було поставлено товар, а належних доказів, якими засвідчувалися б недоліки товару, Підприємством не надано.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.03.2020 позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано Підприємство на виконання умов Договору та Специфікації прийняти від Товариства товар, а саме: ШМ-12ЮТ ЕТУ100/5 підшипник у кількості 20 шт; ШН-12ЮТ ЕТУ 100/5 підшипник у кількості 50 шт; ШН-15ЮТ ЕТУ 100/5 підшипник у кількості 20 шт; 80106 Ю ЕТУ100/3 підшипник у кількості 10 шт; 5-1000098ЮТ ЕТУ 100/3 підшипник у кількості 20 шт. Здійснено розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано:

- у частині задоволення позовних вимог тим, що Товариством на виконання умов Договору та Специфікації поставлено Підприємству товар належної якості, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів фіксування недоліків товару відповідно до "Инструкции о порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по количеству", затвердженої постановою Держарбітражу від 15.06.1965 № П-6 (далі - Інструкція № П-6) та "Инструкции о порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по качеству", затвердженої постановою Держарбітражу від 25.04.1966 № П-7 (далі - Інструкція № П-7), тому вказана поставка товару, за висновком суду, створює у Підприємства обов`язок з прийняття цього товару;

- у частині відмови у задоволенні позовних вимог - тим, що вимога про зобов`язання Підприємства належним чином оформити та підписати Видаткову накладну не призводить до поновлення порушеного права Товариства та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення, з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 920/364/18.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2020 оскаржуване рішення скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у частині зобов`язання Підприємства прийняти товар на виконання умов Договору та Специфікації, а у частині зобов`язання Підприємства належним чином оформити та підписати Видаткову накладну провадження у справі закрито.

Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що:

- у частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Підприємства прийняти поставлену Товариством продукцію рішення суду першої інстанції суперечить умовам укладеного між сторонами Договору та Специфікації, а саме пунктам 5.4, 5.5, 5.7 Договору, пунктам 2, 4 Специфікації, а також вимогам статей 13, 212, 627, 629, 665, 689, 678, 687 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України);

- судом безпідставно застосовано положення Інструкції № П-7 без урахування пункту 1 цієї Інструкції та погодженого сторонами у пункті 5.7 Договору, пунктах 2, 4 Специфікації порядку поставки та приймання товару за Договором;

- рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Підприємства підписати видаткову накладну суперечить нормам матеріального права, а саме статті 16 ЦК України, статті 20 ГК України, а також позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Підприємства прийняти товар на виконання умов Договору та Специфікації, Товариство звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, а також на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та те, що судами оскаржувані рішення прийняті без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, просить в оскаржуваній частині скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2020 та у цій частині залишити в силі рішення господарського суду міста Києва від 04.03.2020. В іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2020 залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові:

- застосував норми матеріального права у правовідносинах, які виникають з договорів поставки, в яких відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування строків звернення замовника до постачальника з вимогою про надання документів, що стосуються товару;

- не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах, які прийняті у справах № 915/78/18, № 911/1471/17, № 924/242/18 щодо застосування положень Інструкцій № П-6 та № П-7;

- встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів [відомість дефектів від 13.03.2018 № 1 (далі - Відомість дефектів)].

Підприємство подало відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови апеляційного суду, просить відмовити у задоволенні касаційної скарги в частині оскарження Товариством постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2020 з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та закрити касаційне провадження у частині оскарження Товариством постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2020 з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права, відповідно до встановлених ними обставин справи, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, Касаційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено, що Товариством (постачальник) та Підприємством (покупець, замовник) укладено Договір, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити, а замовник прийняти та оплатити комплектуючі вироби (авіаційні підшипники) для літаків цивільної авіації (товар), згідно із Специфікацією, що є невід`ємною частиною Договору.

Специфікацією до Договору сторони погодили що:

- предметом поставки є підшипники ШМ-12ЮТ ЕТУ100/5 у кількості 20 шт.; підшипники ШН-12ЮТ ЕТУ 100/5 у кількості 50 шт; підшипники ШН-15ЮТ ЕТУ 100/5 у кількості 20 шт; підшипники 80106 Ю ЕТУ100/3 у кількості 10 шт; підшипники 5-1000098ЮТ ЕТУ 100/3 у кількості 20 шт.;

- сума Специфікації складає 119 677,32 грн;

- умови поставки: СІР - м. Київ, склад Замовника (03062, вул. Академіка Туполєва, 1) згідно з Інкотермс-2010;

- термін поставки продукції постачальником не повинен перевищувати 30 календарних днів з моменту підписання сторонами Договору;

- оплата товару (партії товару) по Специфікації здійснюється у розмірі 100 % вартості за партію товару, яка сплачується відповідачем на підставі отриманого від позивача рахунку, протягом 14 календарних днів з моменту фактичного отримання товару (партії товару), що підтверджується підписанням сторонами видаткових накладних.

Відповідно до пункту 3.1 Договору розрахунки за Договором проводяться замовником у національній валюті України шляхом перерахунку грошових коштів на рахунок постачальника, на підставі виставленого останнім рахунка. Умови та терміни оплати вказуються у специфікаціях, що є невід`ємними частинами Договору.

Згідно з пунктом 9.1 Договору останній вступає в силу з дати підписання сторонами та діє до 31.08.2018, а в частині гарантійних обов`язків на поставлену в рамках даного договору продукцію - до закінчення строку їх дії (за пунктом 5.3 Договору).

З наявних у матеріалах справи копій Договору та Специфікації судами встановлено, що від імені постачальника вони підписані директором 15.02.2018.

На виконання умов Договору поставки та Специфікації Товариство направило засобами перевізника "Нова пошта" Підприємству підшипники ШМ-12ЮТ ЕТУ100/5 у кількості 20 шт; підшипники ШН-12ЮТ ЕТУ 100/5 у кількості 50 шт; підшипники ШН-15ЮТ ЕТУ 100/5 у кількості 20 шт; підшипники 80106 Ю ЕТУ100/3 у кількості 10 шт; підшипники 5-1000098ЮТ ЕТУ 100/3 у кількості 20 шт, що підтверджується експрес-накладною 59 0003 1832 7872. За цією накладною від імені Підприємства відправлення було отримано ОСОБА_1 . До відправлення Товариством було додано Видаткову накладну.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що Підприємство не заперечує отримання ним обумовленого пунктом 1 Специфікації товару. Як підтверджується листом Підприємства від 08.01.2020 № 169/79-20, який адресований Товариству, поставлені останнім у 2018 році підшипники загальною вартістю 119 677,32 грн, а саме: підшипники ШМ-12ЮТ у кількості 20 шт; підшипники ШН-12ЮТ у кількості 50 шт; підшипники ШН-15ЮТ у кількості 20 шт; підшипники 80106Ю у кількості 10 шт; підшипники 5-1000098ЮТ у кількості 20 шт, були повернуті товариству засобами "Укрпошти" згідно з накладною № 702 та, оскільки не були отримані адресатом, на дату написання листа знаходились у камері схову Підприємства.

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для зобов`язання Підприємства належним чином оформити та підписати Видаткову накладну, і прийняти товар на виконання умов Договору та Специфікації.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Товариством на виконання умов Договору та Специфікації поставлено Підприємству товар належної якості, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів фіксування недоліків товару відповідно до Інструкцій № П-6 та № П-7, тому вказана поставка товару, за висновком суду, створює у Підприємства обов`язок з прийняття цього товару;

Що ж до позовних вимог про зобов`язання Підприємства належним чином оформити та підписати Видаткову накладну, то судом першої інстанції встановлено, що вказана вимога не призводить до поновлення порушеного права Товариства та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення. При цьому суд першої інстанції здійснив посилання на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 920/364/18.

З висновками суду першої інстанції не погодився суд апеляційної інстанції, посилаючись на те, що у частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Підприємства прийняти поставлену Товариством продукцію рішення суду першої інстанції суперечить умовам укладеного між сторонами Договору та Специфікації, а саме пунктам 5.4, 5.5, 5.7 Договору, пунктам 2, 4 Специфікації, а також вимогам статей 13, 212, 627, 629, 665, 689, 678, 687 ЦК України, статті 180 ГК України.

Судом першої інстанції безпідставно застосовано положення Інструкції № П-7 без урахування пункту 1 цієї Інструкції та погодженого сторонами у пункті 5.7 Договору, пунктах 2, 4 Специфікації порядку поставки та приймання товару за Договором.

Рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Підприємства підписати видаткову накладну суперечить нормам матеріального права, а саме статті 16 ЦК України, статті 20 ГК України, а також позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині зобов`язання Підприємства прийняти товар на виконання умов Договору та Специфікації та закриття провадження у частині вимог про зобов`язання Підприємства належним чином оформити та підписати Видаткову накладну.

Однак Касаційний господарський суд не може погодитись з висновком суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Підприємства прийняти товар на виконання умов Договору та Специфікації з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи постанову у вказаній частині, зазначив про те, що, звертаючись з позовом, Товариство наголошувало на наявності підстав для зобов`язання Підприємства прийняти отриманий ним на виконання умов Договору та Специфікації товар з посиланням лише на обставину поставки цього товару та нездійсненням Підприємством дій спрямованих на фіксацію недоліків у порядку, передбаченому вимогами Інструкцій № П-6 та № П-7.

Водночас положення Інструкції П-7, відповідно до якої на покупця (відповідача у справі) покладений обов`язок з організації проведення експертизи продукції, відбору зразків спірної продукції та складання відповідних актів у разі виявлення дефектів продукції та наявності розбіжностей між покупцем та постачальником стосовно якості продукції, у спірних правовідносинах можуть бути застосовані в межах, визначених Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства СРСР", а саме, якщо такі положення не суперечать Конституції і законам України.

Відповідно до частини сьомої статті 11 ГПК України у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.

У даному випадку спірні правовідносини врегульовані законами України та положеннями укладеного між сторонами Договору, відтак вимоги Інструкцій № П-6 та № П-7, у тому числі щодо фіксації невідповідності поставленого товару вимогам якості, носять у певній мірі субсидіарний характер.

При цьому апеляційний суд не обґрунтував, на підставі яких доказів чи законодавства до спірних правовідносинах не підлягають застосуванню Інструкції № П-6 та № П-7 та яким нормам права вони не відповідають.

У той же час абзацом першим пункту 1 Інструкції № П-7 передбачено, що ця Інструкція застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами поставки або іншими обов`язковими для сторін правилами не встановлено інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю і комплектністю, а також тари під продукцією чи товарами. Тобто є винятки у застосуванні вказаної Інструкції. Разом з цим, апеляційним судом не зазначено, якими стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами поставки або іншими обов`язковими для сторін правилами врегульовуються спірні правовідносини у частині приймання продукції, що свідчило б про неможливість застосування Інструкції № П-7 до таких правовідносин.

Крім того, апеляційним судом не враховано висновки, викладені Верховним Судом у справах № 915/78/18, № 911/1471/17, № 924/242/18, в яких суди застосовували положення Інструкції № П-6 та норми чинного законодавства при відсутності встановленого іншого порядку приймання товару, зокрема у справі № 915/78/18, як і у даній справі № 910/16436/19 судами встановлено наявність у договорах поставки вимог щодо вхідного контролю товару.

Тобто, враховуючи вимоги абзацу другого пункту 1 Інструкції № П-7, яким передбачено, що у договорах поставки можуть бути передбачені особливості поставки та приймання відповідних видів продукції, сторони зазначили особливості приймання товарів, враховуючи їх види та специфіку застосування.

Таким чином, Касаційний господарський суд вважає правомірними та обґрунтованими посилання Товариства у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах, які прийняті у справах № 915/78/18, № 911/1471/17, № 924/242/18 щодо застосування положень Інструкцій № П-6 та № П-7.

Також Касаційний господарський суд не може погодитись з висновком суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою Відомість дефектів, оскільки цей доказ встановлює низку обставин, що впливають на розгляд справи по суті, тому що вказаний документ був складений лише представниками Підприємства, тобто в односторонньому порядку, і він не може бути єдиним і належним доказом у справі, яким підтверджуються певні обставини та який суд покладає в обґрунтування свого рішення.

Вказане спростовується і встановленими судом першої інстанції обставинами, а саме тим, що на виконання умов Договору Товариством виставлено рахунок-фактуру від 16.02.2018 № СФ-0000228 на суму 119 677,32 грн.

Підприємство звернулось до Товариства з вимогою від 14.05.2018 № 169/5139-18, в якій вказувало на виявлення під час вхідного контролю товару невідповідностей, складання Відомості дефектів та необхідності направлення компетентного представника для вирішення питань.

У відповідь на вказану вимогу Товариство повідомило Підприємство листом від 25.05.2019 № 267 про направлення представника для вирішення питань відповідності товару.

У матеріалах справи міститься Відомість дефектів, в якій Підприємство вказує на відсутність заводської упаковки, відсутність штампів ПЗ у паспортах на товар.

Згідно з пунктом 4.2 Договору продукція повинна бути упакована у тару (упаковку), що забезпечує її збереження під час транспортування, що вартість упаковки, як і сама упаковка не повертається постачальнику.

17.10.2018 Товариство направило Підприємству лист від 16.10.2018 № 366 про порушення Підприємством зобов`язання щодо оплати товару та з вимогою здійснити оплату товару.

09.01.2019 Товариство отримало від Підприємства лист № 169/204-19, в якому Підприємство зазначило, що договір на поставку товару не був оформлений, тому отриманий товар, який раніше перевірявся на якість, Підприємство бажає повернути Товариству.

09.01.2019 Товариство у своєму листі № 13 повідомило Підприємство, що на поставку товару був укладений та підписаний Договір, а товар був отриманий представником Підприємства згідно з генеральним дорученням про отримання товару на складі ТОВ "Нова пошта".

14.01.2019 Товариство отримало лист Підприємства від 14.01.2019 № 169/506-19, в якому Підприємство вдруге вказало, що Договір не укладений, що видаткова накладна на товар ним не підписувалася та що товар був забракований під час вхідного контролю.

Судом першої інстанції встановлено, що у матеріалах справи відсутній рекламаційний акт щодо дефектів поставленого товару, також відсутні докази надсилання вказаного акта на адресу Товариства.

Відсутні будь-які належні докази фіксування недоліків товару відповідно до інструкцій № П-6 та № П-7.

Таким чином, судом першої інстанції надавалась оцінка Відомості дефектів у сукупності з іншими доказами, які містяться у справі. Тобто суд не прийняв вказаний доказ як єдиний та належний, а оцінив його у сукупності з іншими.

Крім того, щодо безпідставності посилання на документи, які складені у односторонньому порядку, висловлено правову позицію Верховним Судом у постанові від 16.01.2019 у справі № 915/78/18.

Вказані обставини не були враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови у даній справі; водночас такі обставини були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення, що дає підстави для висновку щодо його обґрунтованості та законності.

Що ж до посилань скаржника у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд застосував норми матеріального права у правовідносинах, які виникають з договорів поставки, у яких відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування строків звернення замовника до постачальника з вимогою про надання документів, що стосуються товару, то Касаційний господарський суд зазначає, що Верховним Судом у постанові від 16.01.2019 у справі № 915/78/18 висловлено правову позицію щодо застосування відповідних строків, встановлених Інструкцією № П-7.

При цьому з судових рішень у даній справі № 910/16436/19 вбачається, що суди ухвалювали рішення в залежності від встановлених ними обставин щодо доведення сторонами наявності чи відсутності дефектів товару.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

За таких підстав касаційне провадження, яке відкрите за касаційною скаргою в частині посилання на відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування строків звернення замовника до постачальника з вимогою про надання документів, що стосуються товару, підлягає закриттю.

Водночас Касаційний господарський суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції в частині закриття провадження у справі, оскільки ухвалене судом першої інстанції рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Підприємства підписати Видаткову накладну суперечить нормам матеріального права, а саме статті 16 ЦК України, статті 20 ГК України, а також позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16.

Також суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 920/364/18, залишив поза увагою, що Верховний Суд у вказаній постанові скасував рішення судів попередніх інстанцій та закрив провадження у справі.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Згідно з приписами пункту 4 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Частиною першою статті 312 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Підприємства задовольнити, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

У зв`язку з тим, що суд задовольняє касаційну скаргу та скасовує постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Підприємства прийняти товар на виконання умов Договору та Специфікації і в цій частині залишає в силі рішення суду першої інстанції, а в іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2020 залишає без змін, суд покладає на Підприємство витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтею 129, пунктом 5 частини першої статті 296, статтями 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційне провадження у справі № 910/16436/19 у частині оскарження товариством з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2020 з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

1. Касаційну скаргу в частині оскарження товариством з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2020 у справі № 910/16436/19 з підстав, передбачених пунктом 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2020 у справі № 910/16436/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання державного підприємства "Антонов" прийняти товар на виконання умов договору від 18.12.2017 № 10 та специфікації від 18.12.2017 № 1 скасувати, і в цій частині залишити в силі рішення господарського суду міста Києва від 04.03.2020.

3. В іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2020 у справі № 910/16436/19 залишити без змін.

4. Стягнути з державного підприємства "Антонов" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" 3 842,00 грн судового збору за розгляд касаційної скарги.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко