РІШЕННЯ

Іменем України

11 листопада 2020 року м. Чернігівсправа № 927/700/20
Господарський суд Чернігівської області у складі головуючого судді Фесюри М.В., здійснив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", код 14360570, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, адреса для листування: а/с 1800, м. Дніпро, 49027

до відповідача-1:Приватного підприємства "Аліром-Авто", код 35714292, вул. Костянтинівська, буд. 199, корп. 3, кв. 11, м. Прилуки, 17500

до відповідача-2: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1

про стягнення (солідарно) 99 397,61 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання)

Обставини справи.

Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" подано позов до приватного підприємства "Аліром-Авто" та ОСОБА_1 про стягнення (солідарно) кредитної заборгованості (відповідача-1) за Договором №б/н від 25.06.19 у розмірі 83 333,31 грн; 44,44 грн - заборгованості за відсотками, нарахованими за на прострочену заборгованість; 16000,00 грн - заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії; 19,86 грн - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, всього 99 397,61 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором від 25.06.19, належне виконання якого забезпечено договором поруки від 21.06.19 №РOR736, укладеним між відповідачем-2 та позивачем.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.20 вказану позовну заяву передано для розгляду судді Фесюрі М.В.

На виконання ч.6, 7 ст. 176 ГПК України суд ухвалою від 10.08.20 у справі №927/700/20 звернувся до Центру надання адміністративних послуг міста Прилуки із запитом про надання інформації щодо місця проживання (перебування) другого відповідача у даній справі фізичної особи - ОСОБА_1

25.08.20 від Управління адміністративних послуг Прилуцької міської ради на адресу суду надійшла письмова відповідь б/н від 17.08.20, відповідно до якої, згідно з відомостями, які містяться в інформаційній системі "Реєстр територіальної громади міста Прилуки", гр. ОСОБА_1 значиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 28.08.20, відкрито провадження у даній справі у порядку спрощеного позовного провадження з без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою відповідачам встановлено строк для подання до суду та позивачу у порядку, визначеному ст. 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відзивів на позовну заяву разом з усіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються їх заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, та попереджено відповідачів, що у разі ненадання відзивів у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Сторони по справі належним чином повідомлені про відкриття провадження у даній справі та здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення: №942 від 22.09.20, №969 від 22.09.20, №128 від 29.09.20, №110 від 29.09.20, №306 від 06.10.20, №250 від 06.10.20, №292 від 06.10.20.

Відповідно до ч.5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідачі своїм правом на подання відзивів у визначений судом у відповідності до Господарського процесуального кодексу строк не скористалися. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від відповідачів до суду не надходило.

Згідно зі ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Суд встановив.

До обставин, які є предметом доказування у справі належить: наявність правових підстав для виникнення грошових зобов`язань відповідачів 1 та 2 по суті спору, наявність факту невиконання відповідачем-1 грошових зобов`язань, наявність підстав для нарахування сум відсотків, комісії, штрафних санкцій (пені), доведеність нарахованої позивачем загальної суми боргу, наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів грошових коштів.

Згідно зі статутом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (нова редакція) (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №594 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 №712), погодженого Національним банком України 06.09.2019, згідно з рішенням єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 № 519 було змінено тип банку на приватне та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

У п.2 Статуту вказано, що банк є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «ПриватБанк».

До позовної заяви позивачем надано копію Банківської ліцензії №22 від 05.10.2011 виданої Національним банком України публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» на право надання банківських послуг, визначених частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Як вбачається із матеріалів справи, 25.06.19 приватним підприємством "Аліром-Авто" в особі Назарини Юлії Владиславівни було підписано із використанням електронного цифрового підпису Заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги «Куб».

Підписавши Заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» приватне підприємство "Аліром-Авто" приєдналося і погодилося із Умовами і правилами надання послуги «КУБ», розміщеними на офіційному сайті Банку www.privatbank.ua.

Ця Заява та Умови разом складають кредитний договір між Банком та Клієнтом.

Від відповідача-1 не надходило до суду заперечень щодо підписання Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «Куб».

Відповідно до Заяви, розмір кредиту: 200000 грн (п.1.2); строк кредиту: 12 місяців з дати видачі коштів Клієнту (п.1.3); проценти за користування кредитом: перші 6 місяців 1,8% в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця - 1,6% від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту) (п.1.4); порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів Клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом; погашення процентів щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів Клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом.

Сторони узгодили, що графік погашення кредиту надається у Додатку 1 до цієї Заяви та доступний Клієнту у системі "Приват 24 для бізнесу".

У випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п. 1.5 цієї Заяви, Клієнт зобов`язаний додатково до процентів, вказаних в п.1.4., сплатити Банку проценти у розмірі 4% в місяць від суми простроченої заборгованості та неустойку в розмірі і згідно розділу 3.2.8. Умов та Правил надання банківських послуг (п. 1.6).

Відповідно до п.1.9.-1.10. Заяви укладення кредитного договору здійснюється шляхом підписання Клієнтом цієї Заяви шляхом накладення електронного цифрового підпису в системі «Приват24 для бізнесу» або у сервісі «Рареrlеss» або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору. Кредитний договір вважається укладеним, якщо Клієнт підписав цю Заяву протягом 10 днів з дати направлення Заяви Клієнту в системі «Приват24 для бізнесу» або у сервісі «Рареrlеss». Якщо Клієнт підписав Заяву пізніше цього терміну, вона втрачає дію і укладення договору можливе тільки після подачі нової заяви на отримання кредиту та нового прийняття рішення Банком щодо можливості кредитування Клієнта.

Укладання кредитного договору здійснюється в порядку, визначеному розділом 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг.

Розділом 3.2.8. Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» визначено Умови та правила надання «Кредиту «КУБ» (далі - Умови), які затверджені на засіданні Правління АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 09.02.2017, протокол №10.

Пунктом 3.2.8.1. Умов визначено, що банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати клієнту строковий «Кредит КУБ» для фінансування поточної діяльності клієнта, в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені цим Договором терміни. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати) вказуються в Заяві про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» (далі - Заява), а також в системі Приват24. Клієнт приєднується до Послуги шляхом підписання електронно-цифровим підписом Заяви в системі Приват24 або у сервісі «Paperless» або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору. Кредит також може надаватись шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства-продавця за товари та послуги.

Розмір кредиту, який може бути наданий в рамках послуги складає від 50000 до 1000000 грн (п. 3.2.8.2. Умов).

Пунктом 3.2.8.3.1. Умов передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві.

Сплата відсотків за користування кредитом передбачена п. 3.2.8.3.2., 3.2.8.3.3., 3.2.8.9., 3.2.8.9.1., 3.2.8.9.2. Умов.

Укладений між сторонами кредитний договір № б/н від 25.06.2019 за своєю правовою природою є договором приєднання та складається із вищевказаних Заяви та Умов.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.06.19, на підставі укладеного між сторонами кредитного договору №б/н від 25.06.2019, позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача-1 кредитні кошти у розмірі 200 000,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку відповідача-1 з 27.06.2019 по 15.07.2020 (а.с.27).

Пунктом 3.2.8.3.1. та 3.2.8.3.1.1. Умов передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві. Для позичальників, що працюють у сегменті агро-бізнесу, може бути встановлений окремий порядок погашення, що передбачає погашення основного боргу на протязі 6 місяців користування кредитом на вибір клієнта за погодженням Банку.

У відповідності до п. 3.2.8.3.1.3 договору Клієнт доручає Банку щомісячно у строки, зазначені в заяві, здійснювати договірне списання з його рахунків відкритих у банку, на погашення заборгованості за послугою у кількості та розмірі, зазначеному в кредитному договорі. Остаточним терміном погашення заборгованості за кредитом є дата повернення кредиту. Згідно зі ст. 212, 651 ЦКУ при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту (банк здійснює інформування клієнта на свій вибір або письмово, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку та клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших)). При непогашенні заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість за кредитним договором, починаючи з наступного дня від дати, зазначеної в повідомленні, вважається простроченою. У разі погашення заборгованості в період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, терміном повернення кредиту є дата останнього платежу.

Таким чином, погашення кредиту в повному обсязі відповідачем-1 повинно було бути здійснено протягом 12 місяців з моменту отримання, тобто до 27.06.20.

Відповідач-1, всупереч вимогам чинного законодавства та умовам кредитного договору №б/н від 25.06.2019, свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору №б/н від 25.06.2019 в частині своєчасного повернення кредиту.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем-1 здійснено лише часткове повернення кредиту на загальну суму 116666,69 грн, що підтверджується випискою по рахунку з 27.06.19 по 15.07.2020.

Заперечень щодо суми основної заборгованості по кредиту в розмірі 83333,31 грн (200000,00 грн - 116666,69 грн) та доказів погашення суми основної заборгованості в розмірі 83333,31 грн відповідачем-1 суду не надано.

З огляду на наведене суд доходить висновку, що заборгованість відповідача-1 за кредитом становить 83333,31 грн.

Крім суми основної заборгованості за кредитом, позивачем нараховано відповідачу-1 та пред`явлено до стягнення:

- 44,44 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість згідно з п. 3.2.8.3.3. та 3.2.8.9.1. Умов;

- 16000,00 грн заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно з п. 3.2.8.3.2. та 3.2.8.9. Умов.

- 19,86 грн пені, нарахованої згідно п.3.2.8.10.1 Умов.

У відповідності до пунктів 3.2.8.5.2. та 3.2.8.5.3. Умов, відповідач-1 взяв на себе зобов`язання оплатити щомісячні проценти за користування кредитом згідно з п. 3.2.8.3.2., а також повернути кредит та здійснити інші платежі, передбачені договором, у терміни і в сумах, як встановлено в пунктах 3.2.8.3.1., 3.2.8.3.2., 3.2.8.5.14., 3.2.8.6.2., а також зазначені в Заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку.

Відповідно до п. 3.2.8.9.1. Умов, за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з п.3.2.8.1., 3.2.8.3. цього договору клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.2.

Пунктом 3.2.8.9.3. Умов передбачено, що сплата процентів за користування кредитом здійснюється в дати платежів, зазначені у Заяві (п.3.2.8.3.1.).

Згідно з п. 3.2.8.3.2. Умов, за користування послугою клієнт сплачує щомісячно на протязі всього терміну кредиту проценти за користування кредитом в розмірі та згідно графіку, визначених в Заяві та Тарифах.

Відповідно до п. 1.4. Заяви проценти за користування кредитом: перші 6 місяців 1,8% в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця - 1,6% від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту).

Згідно з п.1.6 Заяви у випадку порушення строку погашення заборгованості кредитом, що зазначений в п.1.5 цієї Заяви, Клієнт зобов`язаний додатково до процентів, вказаних в п.1.4., сплатити Банку проценти у розмірі 4 % в місяць від суми простроченої заборгованості та неустойку в розмірі і згідно розділу 3.2.8. Умов та Правил надання банківських послуг.

Пунктом 3.2.8.10.1. Умов визначено, що у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань щодо сплати процентів за користування кредитом та термінів повернення кредиту, передбачених п. 3.2.8.3.2., 3.2.8.3.1., п. 3.2.8.9, 3.2.8.3.1. цього договору, клієнт сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

За приписами п. 3.2.8.10.3. та 3.2.8.10.5 Умов нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язань здійснюється протягом 15 років з дня, коли зобов`язання мало бути виконане Клієнтом. Терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки, пені, штрафів за цим договором встановлюється сторонами тривалістю 15 років.

21.06.19 між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (кредитор, позивач) та ОСОБА_1 (поручитель, відповідач-2) було підписано із використанням електронних цифрових підписів договір поруки №POR736 від 21.06.19 (далі - Договір поруки), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання підприємством "Аліром-Авто" () (боржник) зобов`язань за угодами приєднання до розділу 3.2.8 «Кредит КУБ» Умов та правил надання банківських послуг (далі - Угода-1) (а.с. 33) по сплаті: а) процентної ставки за користування кредитом: - за період користування кредитом згідно з п. 3.2.8.3.2. Угоди 1 - перші 6 місяців 1,8% в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця - 1,6% від початкового розміру кредиту; - за період користування кредитом згідно з п. 3.2.8.3.3. Угоди 1 - 4,0% відсотки в місяць від початкового кредиту; б) кредиту в розмірі 200000,00 грн.

У п.1.1.1 Договору поруки сторони погодили, якщо під час виконання Угоди1 зобов`язання боржника, що забезпечені цим Договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладанні цього Договору надає згоду на збільшення зобов`язань за Угодою1 в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні.

Згідно з п.1.2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Угодою 1 в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

У пункті 1.3. Договору поруки сторони встановили, що поручитель з умовами Угоди1 ознайомлений.

Відповідно до п. 1.5 Договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за Угодою 1 боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

За умовами п. 2.1.2 Договору поруки у випадку невиконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п.1.1. цього Договору, кредитор має право направити поручителю вимогу із зазначенням невиконаного (их) зобов`язання (нь). Ненаправлення кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права кредитора звернутись до суду з вимогою виконати взяті на себе поручителем зобов`язання або вимагати від поручителя виконання іншими способами. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у випадку невиконання боржником зобов`язань за Угодою1, незалежно від факту направлення чи ненаправлення кредитором поручителю передбаченої даним пунктом вимоги.

У п.4.1 Договору поруки позивач та відповідач-2 встановили, що сторони взаємно домовились, що порука за цим договором припиняється через 15 років після укладення цього договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем всіх зобов`язань за Угодою1 цей договір припиняє свою дію.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1-3 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч.1, 2 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України закріплено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших, стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2, 3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За приписами ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.546, 549 Цивільного кодексу України, зокрема, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач-1 взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту в передбачені строки не виконав, а відтак, заборгованість відповідача-1 перед позивачем за кредитним договором №б/н від 25.06.19 становить 83333,31 грн.

Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У пункті 6.20. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 зауважено, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством. У цьому разі відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012, від 18.02.2019 у справі 910/21449/17.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 3.2.8.3.3. Умов визначено, що при порушенні клієнтом будь-якого грошового зобов`язання клієнт сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому у Заяві, а саме: 4% в місяць від суми простроченої заборгованості (п.1.6 Заяви).

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що п. 3.2.8.3.3. Умов та п.1.6 Заяви сторонами передбачено сплату відсотків за неправомірне користування відповідачем-1 грошовими коштами як наслідок прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки банку, позивачем нараховано 44,44 грн відсотків на прострочену заборгованість, відповідач-1 свої зобов`язання щодо сплати відсотків не виконав, вимоги позивача в цій частині не оспорив.

За таких обставин, заборгованість відповідача-1 перед позивачем за процентами, нарахованими на прострочену заборгованість становить 44,44 грн, що підтверджується матеріалами справи та розрахунком заборгованості за договором №б/н від 25.06.19. Доказів проведення відповідачем-1 сплати нарахованих процентів у сумі 44,44 грн суду під час розгляду справи сторонами не надано.

Отже, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача-44,44 грн процентів, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Як свідчить наведений позивачем розрахунок процентів у вигляді щомісячної комісії, останнім за період користування відповідачем-1 кредитом нараховано 16000,00 грн.

Оскільки, обов`язок по сплаті процентів (комісії) згідно Заяви та п.3.2.8.3.2 Умов не був виконаний відповідачем-1 належним чином, у зв`язку з чим станом на дату проведення розрахунку позивачем - 15.07.20 та на момент винесення судом рішення розмір невиконаного зобов`язання в цій частині складає 16 000,00 грн.

Відповідачем-1 не надано суду доказів про сплату заборгованості за процентами у вигляді щомісячної комісії, тому суд доходить висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення 16000,00 грн, які підлягають задоволенню у повній сумі.

Як вбачається з пункту 1.6. Заяви, сторони визначили, що у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, Клієнт зобов`язаний сплатити, зокрема, неустойку в розмірі і згідно з розділом 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг.

Пунктом 3.2.8.10.1. Умов визначено, що у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань щодо сплати комісії за користування кредитом, передбачених п. 3.2.8.3.2., 3.2.8.3.1. цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених п. 3.2.8.9., 3.2.8.3.1., 3.2.8.3.2. цього договору, клієнт сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

Таким чином, суд доходить висновку, що сторонами погоджена відповідальність у вигляді сплати пені за прострочку виконання грошового зобов`язання.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 19,86 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, розрахованої на підставі поданого розрахунку заборгованості за договором №б/н від 25.06.19.

Матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем-1 взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту, а тому, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд доходить висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача-19,86 грн пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог.

Щодо вимог позивача до відповідача-2 про солідарне стягнення заборгованості, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно з частинами 1, 2 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Разом з тим, оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов`язань і при цьому водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи І та II кн. 5 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до істотних умов договору поруки слід віднести, зокрема визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо.

Аналогічна правова позиція щодо істотних умов договору поруки наведена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 р. по справі № 922/2913/18.

Судом встановлено, що предметом договору поруки №POR736 від 21.06.2019 є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання підприємством ПП "Аліром-Авто"() (боржник) зобов`язань за угодами приєднання до розділу 3.2.8 «Кредит КУБ» Умов та правил надання банківських послуг (далі - Угода-1) по сплаті: а) процентної ставки за користування кредитом: - за період користування кредитом згідно п. 3.2.8.3.2. Угоди 1 - перші 6 місяців 1,8% в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця - 1,6% від початкового розміру кредиту; - за період користування кредитом згідно з п. 3.2.8.3.3. Угоди1 - 4,0% відсотки в місяць від початкового кредиту; б) кредиту в розмірі 200000,00 грн.

З системного аналізу всіх умов вказаного договору поруки не вбачаються реквізити основного договору, оскільки з наданого договору неможливо встановити ані правочин, який як основне зобов`язання забезпечене порукою, ані поточний рахунок, на який надається послуга кредитного ліміту. Лише визначено особу, первинні зобов`язання якої забезпечені порукою.

Оскільки аналіз змісту договору поруки не дозволяє встановити дійсний зміст основного зобов`язання забезпеченого порукою, то у даній справі підлягає застосуванню тлумачення "contra proferentem" (слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх писав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін" (under the diminant sinfluence of the party).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.04.2018 р. у справі № 753/11000/14-ц; постанові Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі № 910/3570/18.

Отже, із застосуванням даного принципу тлумачення умов договору, ризик настання негативних наслідків покладається на сторону договору, яка передбачила таку умову договору, що не конкретизувала включення до предмета поруки умови щодо основного зобов`язання забезпеченого порукою.

За таких підстав, суд не погоджується з твердженнями позивача, що договір поруки №POR736 від 21.06.2019 укладено саме в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором б/н від 25.06.2019, як таким, що жодним чином не узгоджений сторонами договору поруки та матеріалами справи не підтверджені, а відтак суд позбавлений можливості встановити, які саме первинні зобов`язання забезпечені порукою.

Отже, умови укладеного між позивачем та відповідачем-2 договору поруки №POR736 від 21.06.2019 у сукупності з відсутністю в матеріалах справи доказів, що підтверджують факт надання згоди відповідачем-2 на забезпечення виконання зобов`язань саме за кредитним договором № б/н від 25.06.2019, спростовують твердження позивача щодо наявності солідарного обов`язку відповідача-2 сплати 83333,31 грн заборгованості за кредитом, 44,44 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 16000,00 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 19,86 грн пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи, враховуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Приватного підприємства "Аліром-Авто" про стягнення з 83333,31 грн заборгованості за кредитом, 44,44 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 16000,00 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 19,86 грн пені є обґрунтованими та доведеними.

Беручи до уваги положення ст.73, 74, 86 ГПК України, враховуючи об`єктивну неможливість ідентифікувати за яким первинним кредитним правочином забезпечені порукою зобов`язання, суд дійшов висновку, що вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки вимога до відповідача-2 не доведена належними та допустимими доказами та задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник у зв`язку з неправомірними діями відповідача-1, то відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір", з відповідача-1 підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Керуючись ст. 73-80, 86, 123, 129, 232, 233, 236-241, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного підприємства "Аліром-Авто", (код 35714292, вул. Костянтинівська, буд. 199, корп. 3, кв. 11, м. Прилуки, 17500) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, код 14360570) 83 333,31грн заборгованості за кредитом, 44,44 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 16000,00грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 19,86 грн пені та 2102,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3.У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (код 14360570) до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.В. Фесюра

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/