ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" листопада 2020 р. Cправа № 902/811/20

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Продовольча компанія "Поділля" (вул. Юрія Тютюнника, буд. 74-А, смт. Крижопіль, Вінницька обл., 24600)

до: Томашпільської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Томашпільської селищної ради (площа Тараса Шевченка, буд.1, смт. Томашпіль, Тульчинський район, Вінницька обл., 24200)

про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Шушкова А.П.

За участю представників:

позивача: не з`явився

відповідача: Щербатий А.І.

В С Т А Н О В И В :

17.08.2020 р. Приватне акціонерне товариство "Продовольча компанія "Поділля" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Томашпільської селищної об`єднаної територіальної громади, в особі Томашпільської селищної ради про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 902/811/20 розподілено судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою від 18.08.2020 р. суд відкрив провадження у справі № 902/811/20, розгляд справи постановив здійснити за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання у справі призначив на 16.09.2020 року.

14.09.2020 р. від відповідача до суду надійшов відзив (№ 05-40-14/911 від 09.09.2020 р.) на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову, який долучений судом до матеріалів справи.

За наслідками проведеного підготовчого засідання 16.09.2020 р. суд дійшов висновку про його відкладення на 07.10.2020 р., про що постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою від 17.09.2020 р. повідомлено учасників справи про підготовче засідання у справі № 902/811/20, що відбудеться 07.10.2020 р.

На визначену судом дату, 07.10.2020 р., в судове засідання з`явився представник відповідача. При цьому, представник позивача подав клопотання про розгляд справи 07.10.2020 р. без його участі, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

За результатами проведеного судового засідання суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті, як наслідок, судом винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 07.10.2020 р. повідомити учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 02.11.2020 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник відповідача.

Представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений, про що свідчить поштове повідомлення, яке наявне в матеріалах справи.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення відповідача, суд встановив наступне.

В якості заявлених позовних вимог позивачем зазначено: 28.07.2010 р. між Томашпільською районною державною адміністрацією (орендодавцем) та ЗАТ «ПК «Поділля» в особі філії «Колос» (орендарем) був укладений договір оренди землі №3.

Відповідно до умов договору орендодавець передав орендареві у платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 112,1 га на території Нетребівської сільської ради, а саме: земельну ділянку площею 14,324 га, кадастровий номер :03:000:0671; земельну ділянку площею 52,7340 га, кадастровий номер :03:000:0664; земельну ділянку площею 45,4125 га, кадастровий номер :02:000:0396.

Даний договір укладено строком на 5 років. Передача земельних ділянок у користування здійснена за актом приймання-передачі об`єкта оренди від 28.07.2010 р.

05.02.2016 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 63, якою строк дії договору оренди був збільшений до 10 (десяти) років з моменту його укладання.

Позивачем стверджується, що державна реєстрації договору оренди не здійснювалась. Тому враховуючи викладене, зазначений договір оренди розпочав свою дію з дати його укладення (підписання), а саме з 28.07.2010 р., та припинив свою дію 28.07.2020 р.

Пунктом 8 договору оренди передбачено, що після закінчення строку договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Позивачем стверджується, що 05.06.2020 р. відповідачу було вручено лист-повідомлення від 04.06.2020 р. № 920 про поновлення договору оренди на новий строк (7 років). Крім того, в зазначеному листі було запропоновано встановити розмір орендної плати 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (за вирахуванням податків і зборів, передбачених законодавством). До листа-повідомлення було додано додаткову угоду про поновлення договору оренди.

Листом-повідомленням Томашпільської селищної ради від 01.07.2020 р. № 02-08-14/700, яким ПрАТ «ПК «Поділля» відмовлено у поновленні договору оренди на новий строк з посиланням на рішення Томашпільської селищної ради №2000 від 23.06.2020 р.

Позивачем зазначається, що як слідує з вказаного рішення Томашпільської селищної ради, обґрунтуванням для відмови у поновленні договору оренди стали численні звернення з заявами жителів с. Нетребівка про передачу їм у власність земельних ділянок по 2 га для ведення особистого селянського господарства саме за рахунок орендованих ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» земельних ділянок та незгода жителів с. Нетребівка з продовженням договору оренди землі.

У зв`язку із цим, відповідальним підрозділам Томашпільської селищної ради було доручено вчинити усі необхідні дії для повернення земельних ділянок з оренди після її закінчення та віднести їх до земель запасу відповідної категорії. З приводу невідповідності листа-повідомлення позивача чи умов проекту додаткової угоди вимогам закону, а також щодо запропонованих позивачем нових істотних умов договору оренди жодних заперечень відповідачем заявлено не було.

Позивач вважає, що відповідач (орендодавець) безпідставно, всупереч ч.4 та ч.5 ст.33 Закону України «Про оренду землі», необґрунтовано посилаючись на наявність заяв від жителів с. Нетребівка про надання їм земель для ведення особистого селянського господарства та їх незгоду із продовженням оренди, відмовив в укладенні додаткової угоди про поновлення договору оренди на новий строк.

Відповідач проти позову заперечує, позиція останнього викладена у відзиві на позовну заяву, де з поміж іншого зазначено:

щодо строку дії договору оренди землі, зазначає, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення;

щодо тверджень позивача, що переважне право орендаря на поновлення договору втрачається лише у випадку, коли сторони не дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди, представником відповідача зазначено, що така підстава має місце лише тоді, коли Орендодавець має на меті передавати земельну ділянку далі в оренду і вступає на шлях перемовин з потенційними Орендарями, в тому числі і обговорення зміни істотних умов договору з діючим орендарем. Проте, у випадку заперечення Орендодавцем поновлення договору з підставі небажання в подальшому здійснювати передачу в оренду земельної ділянки з метою самостійного розпорядження своєю власністю має місце інша підстава втрати переважного права орендаря на поновлення договору;

щодо рішення Томашпільської селищної ради № 2000 від 23.06.2020 р., то представником відповідача зазначено, що Томашпільська селищна рада не порушувала жодних прав позивача. Томашпільська селищна рада не мала на меті усунути діючого орендаря від права на оренду та надати перевагу іншому орендареві на данні спірні земельні ділянки. Томашпільська селищна рада, як представницький орган громади, прийняла обґрунтоване Рішення про самостійне розпорядження даними земельними ділянками, що не є порушенням чиїхось прав, попередньо обговоривши лист- повідомлення від ПрАТ «ПК «Поділля» від 04.06.2020 р. на засіданні постійної комісії селищної ради з питань промислової політики, підприємництва, агропромислового комплексу, земельних ресурсів, розвитку особистих підсобних господарств, охорони навколишнього природного середовища та з питань поводження з безхазяйними відходами та комунальною власністю. Висновок комісії був одноголосний, не передавати в оренду жодному орендареві данні земельні ділянки загальною площею 112,4705 га, з метою надання у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 792 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Умови укладення, зміни, поновлення і припинення договору оренди землі визначаються Законом України "Про оренду землі".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За умовами статті 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на час спливу строку дії договору далі - Закон України "Про оренду землі") істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначені у статті 33 Закону України "Про оренду землі", яка фактично об`єднує два випадки продовження дії (пролонгації) договору оренду землі, зокрема, продовження дії договору на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря за умови дотримання порядку, визначеного частинами першою-п`ятою цієї статті, так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина шоста вказаної статті).

Так, відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Так, судом встановлено, що 28.07.2010 р. між Томашпільською районною державною адміністрацією (орендодавцем) та ЗАТ «ПК «Поділля» в особі філії «Колос» (орендарем) був укладений договір оренди землі №3.

Відповідно до умов договору орендодавець передав орендареві у платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 112,1 га на території Нетребівської сільської ради, а саме: земельну ділянку площею 14,324 га, кадастровий номер :03:000:0671; земельну ділянку площею 52,7340 га, кадастровий номер :03:000:0664; земельну ділянку площею 45,4125 га, кадастровий номер :02:000:0396.

Умовами договору встановлено, що його укладено строком на 5 років.

05.02.2016 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 63, якою строк дії договору оренди був збільшений до 10 (десяти) років з моменту його укладання.

Пунктом 8 договору оренди передбачено, що після закінчення строку договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

05.06.2020 р. Приватним акціонерним товариством «Продовольча компанія «Поділля» було вручено Томашпільській селищній раді лист-повідомлення від 04.06.2020 р. № 920 про поновлення договору оренди на новий строк (7 років). Крім того, в зазначеному листі було запропоновано встановити розмір орендної плати 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (за вирахуванням податків і зборів, передбачених законодавством). До листа-повідомлення було додано додаткову угоду про поновлення договору оренди.

Томашпільська селищна рада Томашпільського району Вінницької області 23.06.2020 р. на 46 черговій сесії 8 скликання прийняла рішення № 2000, - відмовлено Приватному акціонерному товариству «Продовольча компанія «Поділля» в поновленні на новий строк договору оренди земельних ділянок № 3 від 28.07.2010 р., на земельну ділянку площею 14,324 га, кадастровий номер :03:000:0671; земельну ділянку площею 52,7340 га, кадастровий номер :03:000:0664; земельну ділянку площею 45,4125 га, кадастровий номер :02:000:0396, розташованих на території Нетребівського старостинського округу.

Судом встановлено, що дане рішення було прийняте, з врахуванням численних звернень з заявами жителів с. Нетребівка про передачу їм у власність земельної ділянки по 2 га для ведення особистого селянського господарства на території старостинського округу за межами населеного пункту та незгоду жителів села Нетребівка з продовженням договору оренди земельної ділянки загальною площею 112,4705 га, оскільки вільна земля на території Нетребівського старостинського округу відсутня крім цієї що в оренді, беручи до уваги висновок постійної комісії селищної ради з питань промислової політики, підприємництва, агропромислового комплексу, земельних ресурсів, розвитку особистих підсобних господарств, охорони навколишнього природного середовища та з питань поводження з безхазяйними відходами та комунальною власністю щодо того, що земельні ділянки кадастровий номер :02:000:0396 площею 45,4125 га, :03:000:0664 площею 52,7340 га, :03:000:0671 площею 14,3240 га, розташовані на території Нетребівського старостинського округу, за межами населеного пункту, не плануються більше для передачі в оренду.

Листом-повідомленням Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області від 01.07.2020 р. №02-08-14/700 було відмовлено ПрАТ «ПК «Поділля» у поновленні договору оренди на новий строк, при цьому в якості підстави відмови зазначено: що Томашпільська сільська рада заперечує у поновленні договору оренди № 3 від 28.07.2010 р. укладеного на 5 років додатковою угодою, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розділі інформації про державну реєстрацію іншого речового права, запис 09.09.2015 р. В зв`язку з чим, Томашпільською селищна радою було прийнято рішення № 2000 від 23.06.2020 р., оскільки дані земельні ділянки, загальною площею 112,4705 га Томашпільською селищною радою не плануються в подальшому для передачі в оренду. Тому, Томашпільська селищна рада просить утриматись ПрАТ «ПК «Поділля» від вчинення будь яких дій, які перешкоджали б Томашпільській селищній раді одразу після закінчення строку дії договору, використовувати належні громаді, в особі органу місцевого самоврядування Томашпільській селищній раді як власнику земельної ділянки. Окрім того доведено до відома, що фактичне використання ПрАТ «ПК «Поділля» земельної ділянки площею 112,4705 га після закінчення строку дії договору трактуватиметься як самовільне заволодіння земельною ділянкою.

З врахуванням встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що Томашпільською селищною радою Томашпільського району Вінницької області, як розпорядником земельними ділянками, законодавчо закріплена можливість вирішувати юридичну долю земельних ділянок шляхом вчинення дій, які не суперечать нормам чинного законодавства, зокрема в разі закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, надавати перевагу для включення такої земельної ділянки до земель запасу та виносити Рішення про відмову в поновленні на новий строк договору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Саме тому у конкретних правовідносинах, зокрема щодо поновлення договору оренди землі на підставі статті 33 Закону України "Про оренду землі", добросовісність орендодавця по суті становить гарантію дотримання прав менш захищеної сторони, якою у спірних правовідносинах є орендар.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбачена частиною 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення обох сторін.

Відповідно до частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі» при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

У випадку коли одна зі сторін договору не має наміру досягти домовленості щодо змін орендної плати та інших істотних умов договору, переважне право припиняється, а відтак, зі спливом строку дії договору припиняються і правовідносини сторін.

Вказана позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 312/265/17, від 18.04.2019 у справі № 625/166/18.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Згідно зі статтею 2 ГПК України метою господарського судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Однак, наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого вищевказаними нормами права.

В свою чергу підставою для звернення до суду є наявність порушеного права та звернення про здійснення його захисту особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

При цьому суд враховує, що право вибору способу захисту порушеного права належить Позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного позивачем способу захисту змісту порушеного права. За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

З врахуванням встановлених обставин у справі суд дійшов висновку, що Томашпільська селищна рада Томашпільського району Вінницької області не порушила жодних прав позивача.

Отже, позовні Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» суд визнає необґрунтованими та відмовляє і їх задоволенні.

Окрім того, суд вважає за необхідне спростувати позицію позивача щодо припинення строку дії договору оренди.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (норма кодексу була чинна на момент укладення Договору. Стаття 125 в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009. Статтею 126 Земельного Кодексу України визначено, що «Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статті 6 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року № 6-2777цс16.

Отже, для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19).

У своєму Рішенні ВП Верховного суду зазначили: «Вирішуючи спір у цій справі, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом, державної реєстрації, договору. Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії. договору його текст не містить».

До 01.01.2013 р. державну реєстрацію договорів оренди землі здійснювали органи земельних ресурсів.

Після 01.01.2013 р. здійснюється державна реєстрація, прав оренди земельної ділянки в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Так, судом встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що право оренди земельної ділянки за договором № 3 від 28.07.2010 р. площею 14,324 кадастровий номер :03:000:0671; площею 52,7340 кадастровий номер :03:000:0664; площею 45,4125 га кадастровий номер :02:000:0396, було зареєстроване 09.09.2015 р. строком на 5 років.

Із вищезазначеного випливає, що право оренди земельної ділянки за договором оренди земельних ділянок № 3 від 28.07.2010 р., зареєстроване 09.09.2015 р., а договір набув чинності саме з моменту його державної реєстрації (підстава - п. 45 основного договору № 3 від 28.07.2010 року). А відповідно договір дійсний до 09.09.2020 р.

Тобто договір набув чинності з моменту його державної реєстрації, як це і зазначено Сторонами договору у самому договорі і діє строком на 5 років.

Позивач у позовній заяві також зазначає, що на підставі додаткової угоди № 63 від 05.02.2016 р., строк дії договору оренди був збільшений до 10 років з моменту його укладення.

Проте, аналізуючи дану додаткову угоду, суд дійшов висновку, що дана додаткова угода не набула чинності, оскільки у самій додатковій угоді в п.2 зазначено, що «Дана додаткова угода набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації». Проте в Державному реєстрі запису про дану додаткову угоду не значиться.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи законодавство та судову практику вважає, що позивач помилково зазначає, про те що договір № 3 від 28.07.2010 р. не зареєстровано. Даний договір (право оренди) пройшов реєстрацію через п`ять років 09.09.2015 р., та набув чинності з моменту реєстрації 09.09.2015 р., і є чинним до 09.09.2020 р.

За результатами розгляду спору суд дійшов висновку, що позивач не довів, яке саме право позивача порушено, по захист якого він звернувся до суду, в чому полягає порушення цього права та яким чином права або охоронювані законом інтереси позивача будуть поновлені в результаті.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст. ст.76,77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, заявлений позов з визначених у ньому підстав задоволенню судом не підлягає.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на позивача відповідно до ст.129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. В позові відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

3. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 12 листопада 2020 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Юрія Тютюнника, буд. 74-А, смт. Крижопіль, Вінницька обл., 24600)

3 - відповідачу (площа Тараса Шевченка, буд.1, смт. Томашпіль, Тульчинський район, Вінницька обл., 24200)