ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"03" листопада 2020 р.Справа № Б-50/274-10 вх. № 11373/2-50

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Тютюник О.Ю.

за участю сторін:

керуючий реалізацією - Караченцев Ю.Л., свідоцтво №361 від 26.02.2013

пр-к ОСОБА_1 - Березовський Є.В., договір про надання правової допомоги №21/20 від 17.08.2020, посвідчення адвоката №1943 від 09.01.2018, ордер серія ПТ №051393 від 17.08.2020;

представник ТОВ "ОТП Факторинг Україна" - Вельковський С.В., довіреність № б/н від 10.09.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №2182 від 19.06.2018

розглянувши заяву керуючого реалізацією про витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності та скасування державної реєстрації, з урахуванням уточнень

По справі за заявою ФОП Онугхи Тетяни Юріївни, м. Харків

до ФОП Онугхи Тетяни Юріївни, м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ, ПІДСТАВИ ВИМОГ ЗАЯВНИКА, ДОВОДИ УЧАСНИКІВ.

04.08.2017 до суду надійшла позовна заява (справа № 922/2629/17), в якій ліквідатор ФОП Онугхи Т.Ю. арбітражний керуючий Караченцев Ю.Л. просив суд:

- витребувати від добросовісного набувача ОСОБА_2 трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати право власності на вищезазначену квартиру за Онугхою Т.Ю. ;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис: "Реєстраційний номер об`єкта майна: 1; Об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості: Так; Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м.): 64,8, житлова площа (кв.м.): 40,8; Опис: трикімнатна Адреса: АДРЕСА_2 ".

В обґрунтування заяви ліквідатор вказує на те, що вищевказане майно вибуло з володіння банкрута за недійсним договором купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_2 , укладеним між ліквідатором ФОП Онугха Т.Ю - арбітражним керуючим Запорожець І.С та ОСОБА_4 27.12.2012, який не породжує будь - яких правових наслідків, а тому у заявника є підстави для витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.08.2017 справу № 922/2629/17 приєднано до справи № Б-50/274-10 про банкрутство ФОП Онугхи Т.Ю.; прийнято та призначено заяву ліквідатора про витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності, скасування державної реєстрації (вх. № 2629 від 04.08.2017) до розгляду в судовому засіданні в межах справи про банкрутство № Б-50/274-10; залучено ОСОБА_2 до участі у справі в межах розгляду вищезазначеної заяви ліквідатора.

22.01.2020 до суду надійшла уточнена заява керуючого реалізацією про витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності та скасування державної реєстрації (вх. № 1674), в якій арбітражний керуючий Караченцев Ю.Л. просив суд:

- витребувати від добросовісного набувача ОСОБА_1 трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати право власності на вищезазначену квартиру за Онугхою Т.Ю. ;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис: "Реєстраційний номер об`єкта майна: 1; Об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості: Так; Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м.): 64,8, житлова площа (кв.м.): 40,8; Опис: трикімнатна; Адреса: АДРЕСА_2 ", "Номер запису про право власності: 33225403".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.01.2020 прийнято уточнену заяву керуючого реалізацією про витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності та скасування державної реєстрації (вх. № 1674 від 22.01.2020) до розгляду. Залучено гр. ОСОБА_1 до участі у справі № Б-50/274-10 в якості учасника у справі про банкрутство - особи, яка бере участь у провадженні у справі, в межах розгляду заяви ліквідатора про витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності та скасування державної реєстрації (вх. № 2629 від 04.08.2017), з урахуванням уточнень.

Розпорядженням керівника апарату суду № 668/220 від 28.09.2020, у зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_5 , відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, був призначений повторний автоматизований розподіл справи № Б-50/274-10.

Повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями справа № Б-50/274-10 призначена для розгляду судді Міньковському С.В.

В судовому засіданні 29.09.2020 судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення заяви ліквідатора (керуючого реалізацією) про витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності та скасування державної реєстрації (вх. № 2629 від 04.08.2017), з урахуванням уточнень на 15.10.2020.

08.10.2020 до суду від представника ОСОБА_1 адвоката Березовського Є.В. надійшов відзив на уточнену заяву арбітражного керуючого про витребування майна від добросовісного набувача (вх. №23458), в якому останній зазначає, що ліквідатором (керуючим реалізацією) при поданні вищевказаної заяви був пропущений загальний строк позовної давності щодо вимог про витребування майна та визнання права власності. Крім того, спірне нерухоме майно не може бути витребувано з володіння ОСОБА_6 , оскільки вона набула право власності на законних підставах і як наслідок є добросовісним набувачем.

15.10.2020 до суду від керуючого реалізацією надійшло клопотання (вх. № 23955), в якому арбітражний керуючий Караченцев Ю.Л. просить суд визнати поважними причини пропуску останнім строку позовної давності на звернення до господарського суду Харківської області із заявою про витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності та скасування державної реєстрації.

В судовому засіданні 15.10.2020 судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду заяви ліквідатора (керуючого реалізацією) про витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності та скасування державної реєстрації (вх. № 2629 від 04.08.2017), з урахуванням уточнень на 03.11.2020.

В судове засідання банкрут та залучена особа - ОСОБА_2 не з`явились, про час та місце розгляду заяви керуючого реалізації були повідомлені належним чином. На адресу господарського суду повернулись неврученими ухвали суду від 15.10.2020, які були направлені ФОП Онугхі Т.Ю. та ОСОБА_2 . Зазначені ухвали повернулись до суду з поштовою довідкою з відміткою "адресат відсутній".

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Тобто, лише факт неотримання залученими особами кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та, яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (постанови КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Суд зазначає, що інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень слід вважати загальновідомою згідно із Законом України "Про доступ до судових рішень", що дозволяє учасникам процесу ознайомитись з повним текстом ухвали суду без одержання копії цієї ухвали поштою.

Стаття 202 ГПК України визначає наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Частина 1 цієї статті встановлює, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Частина 3 цієї статті передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що всіх учасників даного судового засідання було повідомлено про дату, час та місце розгляду заяви (ліквідатора) керуючого реалізацією належним чином, суд розглядає уточнену заяву ліквідатора (керуючого реалізацією) про витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності та скасування державної реєстрації по суті.

Присутній в судовому засіданні керуючий реалізацією підтримує уточнену заяву про витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності та скасування державної реєстрації, просить суд задовольнити її.

Представник заставного кредитора ТОВ "ОТП Факторинг Україна" у судовому засіданні також підтримує уточнену заяву керуючого реалізацією, просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_6 адвокат Березовський Є.В. заперечує проти поданої заяви у повному обсязі, просить суд застосувати строк позовної давності щодо уточненої заяви керуючого реалізацією про витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності та скасування державної реєстрації та відмовити в її задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, заяву керуючого реалізацією про витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності та скасування державної реєстрації, заслухавши пояснення учасників процесу, здійснивши оцінку всіх доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ.

Згідно ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується верховенством права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано ВРУ, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті першому статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Відповідно до положень ч. 6 ст.12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У відповідності до ч.9 ст. 30 ГПК України визначена виключна підсудність при розгляді справ про банкрутство. Так, п.8. та п.9 ч.1 ст.20 цього Кодексу передбачено, що такі спори, розглядаються судом за місцезнаходженням боржника.

Отже особливістю вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна та коштів боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. (Постанова ВС у справі за № 910/10829/17 від 20.02.2018р.).

Крім того, відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Харківської області від 31.12.2010 порушено провадження у справі Б-50/274-10 про банкрутство ФОП Онугхи Т.Ю. за положеннями ст.ст. 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013. (далі - Закон про банкрутство).

Постановою господарського суду Харківської області від 22.02.2011 у справі №Б-50/274-10 відкрито процедуру судової ліквідації боржника ФОП Онугхи Т.Ю в редакції, чинній до 19.01.2013

Отже, порушення провадження у справі про банкрутство ФОП Онугхи Т.Ю. та введення ліквідаційної процедури було урегульовано нормами Закону про банкрутство від 14.05.1992 № 2343-XII (в редакції, чинній до 19.01.2013).

19.01.2013 набрав чинності Закон України від 22.12.2011 № 4212-VI "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (за винятком окремих його положень) (далі - Закон про банкрутство від 22.12.2011 № 4212-VI), яким Закон № 2343-XII викладено в новій редакції.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Лейла Шахін проти Туреччини" від 10.11.2005 зазначається, що згідно з практикою закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення у справі "Воловік проти України" від 06.12.2007).

З урахування вищенаведеного суд наголошує, що відповідно до пункту 11 розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону від 22.12.2011 № 4212-VI положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

У справі, що розглядається, як вже зазначалось, процедуру судової ліквідації відносно ФОП Онугхи Т.Ю. введено постановою суду від 22.02.2011 у період дії Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013, та продаж майна банкрута на аукціоні відбувся, 27.12.2012 у період дії Закону про банкрутство в редакції чинній до 19.01.2013, який передбачає продаж майна боржника на аукціоні.

Таким чином, суд вважає, що застосуванню підлягають положення Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19 січня 2013 року.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII. У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до частини першої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

У зв`язку з тим, що Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" № 2343-XII втратив чинність з 21.10.2019 року з набранням чинності Кодексом України з процедур банкрутства, відтак можна зробити висновок, що вказаний вище Кодекс України з процедур банкрутства розповсюджує свою дію на процесуальний розгляд справ про банкрутство, враховуючи приписи 7 цього Кодексу. Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постанові від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19).

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ І ВИСНОВОК СУДУ

З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі про банкрутство ФОП Онугхи Т.Ю. порушено в порядку ст.ст. 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції діючій до набрання чинності змінами внесеними Законом №4212-VI від 22.12.2011) ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.12.2010.

Постановою господарського суду Харківської області від 22.02.2011 ФОП Онугху Т.Ю. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Кошовського С.В.

Ухвалою суду від 02.02.2012 задоволено клопотання арбітражного керуючого Кошовського С.В. про дострокове звільнення його від обов`язків ліквідатора у справі, припинено обов`язки арбітражного керуючого Кошовського С.В. як ліквідатора ФОП Онугхи Т.Ю., призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Оскаленка Д.П.

Ухвалою суду від 29.11.2012 усунуто арбітражного керуючого Оскаленка Д.П. від виконання обов`язків ліквідатора ФОП Онугхи Т.Ю., призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Запорожця І.С.

В ході проведення ліквідаційної процедури арбітражним керуючим Запорожцем І.С., який виконував обов`язки ліквідатора в даній справі, було виявлено майно, що належить на праві власності боржнику, зокрема, трикімнатна квартира № 5 загальною площею 64,8 кв.м, житловою площею 43,3 кв.м, місцезнаходження : АДРЕСА_1

Вищезазначену квартиру було надано боржником в заставу заставодержателю - ЗАТ "ОТП БАНК" (правонаступником якого є ТОВ "ОТП Факторинг Україна") в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № ML-702/702/2008 року від 27.02.2008 року, укладеним між ЗАТ "ОТП Банк" та Онугхою Т.Ю.

06.12.2012 між арбітражним керуючим Запорожцем І.С. та Товарною біржею "Всеукраїнський торгівельний центр" було укладено угоду на організацію та проведення 27.12.2012 о 12.00 год. аукціону з продажу вищевказаного майна.

Відповідно до протоколу № 13 проведення аукціону від 27.12.2012 переможцем аукціону з продажу 3-кімнатної квартири АДРЕСА_3 , визначено ОСОБА_4 .

27.12.2012 між ліквідатором ФОП Онугхи Т.Ю. арбітражним керуючим Запорожцем І.С. та переможцем відкритих торгів гр. ОСОБА_4 був укладений договір купівлі - продажу 3-кімнатної квартири № 5, загальною площею 64,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , за ціною 24000,00 грн.

09.12.2014 до суду від ПАТ "ОТП Банк" надійшла заява (вх. № 44156 від 09.12.2014) про визнання недійсними аукціону та договору купівлі-продажу.

01.07.2015 заставний кредитор - ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернувся до суду із уточненою заявою (вх. № 26354) про визнання торгів і договору купівлі - продажу недійсними.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.04.2019, залишеною без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.08.2019 та Постановою Верховного суду від 28.11.2019, задоволено заяву ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про визнання недійсними аукціону та договору купівлі-продажу з урахуванням уточнень частково. Визнано недійсними результати аукціону, проведеного товарною біржею "Всеукраїнський торгівельний центр" 27.12.2012 року за протоколом проведення аукціону № 13 з продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1 ; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , укладений 27.12.2012 між арбітражним керуючим Запорожцем Іваном Сергійовичем і ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. за реєстровим № 3402.

Цією ухвалою було встановлено, що під час здійснення у ліквідаційній процедурі ФОП Онугхи Т.Ю. у справі про банкрутство реалізації майна останнього, що стало предметом спірного договору, були порушені норми Закону про банкрутство (в редакції до 19.01.2013) щодо процедури оцінки та продажу такого майна, передбачені положеннями ст.ст. 29, 30 Закону про банкрутство.

Разом з тим, правові наслідки недійсного правочину у вигляді реституції не були застосовані судом до покупця ОСОБА_4 у порядку ст.216 ЦК України, оскільки, як встановив суд, на час розгляду заяви про визнання недійсними аукціону та договору купівлі - продажу власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_2 (договір купівлі-продажу квартири від 13.08.2015, серія та номер 1356, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Коссе Л.М)

В подальшому судом в межах розгляду заяви ліквідатора (керуючого реалізацією) про витребування майна було встановлено, що спірний об`єкт житлової нерухомості належить на праві власності ОСОБА_1 (інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 195880714 від 10.01.2020; договір купівлі-продажу квартири від 14.09.2019, серія та номер 1544, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляк Д.В.).

ЩОДО ВИТРЕБУВАННЯ МАЙНА ВІД ДОБРОСОВІСНОГО НАБУВАЧА.

Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що керуючим реалізацією є арбітражний керуючий, призначений господарським судом у справі про неплатоспроможність фізичної особи для здійснення реалізації майна банкрута та задоволення вимог кредиторів.

Предметом судового розгляду є вимога ліквідатора (керуючого реалізацією) ФОП Онугхи Т.Ю. арбітражного керуючого Караченцева Ю.Л. про витребування з володіння гр. ОСОБА_1 (доросовісного набувача); визнання права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис: "Реєстраційний номер об`єкта майна: 1 з підстав визнання судом недійсним договору купівлі-продажу майна, укладеного між арбітражним керуючим Запорожцем Іваном Сергійовичем та ОСОБА_4 (переможцем) за результатами проведеного аукціону.

Як було зазначено раніше, ухвалою господарського суду Харківської області від 10.04.2019 визнано недійсними результати аукціону, проведеного товарною біржею "Всеукраїнський торгівельний центр" 27.12.2012 за протоколом проведення аукціону № 13 та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , укладений між арбітражним керуючим Запорожцем І.С. і ОСОБА_4 27.12.2012, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А..

Проте, на час розгляду поданої заяви, власником спірного об`єкта житлової нерухомості (квартири) є гр. ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.09.2019, серія та номер 1544, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляк Д.В.).

Отже, гр. ОСОБА_1 є добросовісним набувачем об`єкта житлової нерухомості в силу ст. 12 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову зокрема від добросовісного набувача, з підстав передбачених ч.1 ст.388 ЦК України.

Такий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №1522/25684/12.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною 1 ст. 388 ЦК України визначено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Аналіз змісту наведеної норми свідчить, що право власника на витребування від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст. 388 ЦК України залежить від того в якій спосіб майно вибуло з його володіння.

Пункти 1 та 2 ч.1 ст.388 ЦК України не можуть бути застосовані у взаємовідносинах ліквідатора та добросовісного набувача, оскільки майно не було загублене або викрадене у власника.

Проте, п. 3 ч.3 ст.388 ЦК України може бути застосований між ліквідатором та добросовісним набувачем, оскільки об`єкт житлової нерухомості (квартира) вибув з володіння власника (банкрута) поза його волею, на підставі наступного

Як встановлено судом вище, спірне майно вибуло з володіння власника ( Онугхи Тетяни Юріївни ) в результаті проведеного з порушенням законодавства, зокрема Закону про банкрутство (в редакції до 19.01.2013) аукціону, тобто, поза його волею. Отже звернення ліквідатора (керуючого реалізацією) Караченцева Ю.Л. з заявою про витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України є таким, що вчинено з метою захисту прав банкрута та кредиторів у справі про банкрутство, у межах наданих Законом про банкрутство повноважень, з урахуванням мети ліквідаційної процедури (задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банкрута).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду (постанова від 01.08.2018 у справі № 908/431/14, постанова від 21.06.2018 у справі № 927/939/17) здійснення ліквідатором - арбітражним керуючим права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених Законом про банкрутство в редакції до 19.01.2013 (проведення аукціону з порушенням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"), не є вираженням волі власника майна (банкрута) на вибуття такого майна з його володіння, що дає підстави для повернення майна такому власнику шляхом його витребування у фактичного (титульного) володільця як добросовісного набувача, в порядку ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у процедурі банкрутства майно боржника вибуває з володіння власника (органу управління боржником) в момент введення ліквідаційної процедури, а з призначенням ліквідатора до нього переходять права органу управління боржником ( банкрутом). Таким чином, вибуття майна з володіння власника (банкрута) відбувається не за його волевиявленням, а в силу прямої вказівки спеціального закону. Обмежуючи таким чином права власника на володіння майном, законодавець одночасно зобов`язує ліквідатора діяти добросовісно, розсудливо, обґрунтовано, у межах та у спосіб що передбачені Конституцією та законодавством про банкрутство.

Отже, визнання в судовому порядку недійсним правочину з продажу майна (житлової нерухомості) банкрута у ліквідаційній процедурі ФОП Онугхи Т.Ю. (ухвала господарського суду від 10.04.2019, яка набрала законної сили) вочевидь підтверджує вихід колишнього ліквідатора арбітражного керуючого Запорожець І.С. за межі принципів добросовісності та законності, передбачених Законом про банкрутство в редакції до 19.01.2013, та означає порушення ним тих повноважень розумного власника, якими наділив його законодавець в момент введення ліквідаційної процедури щодо банкрута.

Отже, у випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника (банкрута) поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття іншою особою (добросовісним набувачем), в тому числі звертаючись до суду із заявою про витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Враховуючи, що договір купівлі - продажу квартири від 27.12.2012 за реєстровим № 3402, згідно з якими майно вперше вибуло з власності банкрута, визнано у судовому порядку недійсним з причин грубого порушення вимог Закону про банкрутство при його укладанні, і відповідно до ст. 216 ЦК України вищезазначений правочин не створює юридичних наслідків з моменту його укладання (у тому числі, не породжує переходу права власності до набувача), спірне майно вважається таким, що вибуло з володіння власника (банкрута) поза його волею, і останній не втрачав своє право власності на нього.

У постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 р. (справа № 6-1203цс15) зазначено, що оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Також судом враховується висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 у справі №6-140цс14, за яким захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Отже, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула його з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17.12.2014р у справі № 6-140цс14 та від 22.03.2018 за №904/10673/16.

Як встановлено судом раніше, спірне майно вибуло з володіння власника ( Онугхи Тетяни Юріївни ) в результаті проведеного з порушенням законодавства, зокрема Закону про банкрутство (в редакції до 19.01.2013) аукціону, тобто, поза його волею, отже звернення ліквідатора (керуючого реалізацією) Караченцева Ю.Л. з заявою про витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України є таким, що вчинено з метою захисту прав банкрута та кредиторів у справі про банкрутство, у межах наданих Законом про банкрутство повноважень, з урахуванням мети ліквідаційної процедури (задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банкрута).

Враховуючи, що договір купівлі - продажу квартири від 27.12.2012 за реєстровим № 3402 визнано у судовому порядку недійсним, спірне майно вибуло з володіння власника (ліквідатора) поза його волею, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для витребування вищевказаного майна в порядку п.3.ч.1 ст. 388 ЦК України у добросовісного набувача гр. ОСОБА_1

ЩОДО ЗАЯВИ ПРО ЗАСТОСУВАННЯ СТРОКУ ПОЗОВНОЇ ДАВНОСТІ.

Представник добросовісного набувача гр. ОСОБА_1 адвокат Березовський Є.В. у письмовому відзиві на заяву ліквідатора (керуючого реалізацією) про витребування майна ( вх. № 23458 від 08.10.2020) заявив про застосування строку позовної давності та просив суд відмовити в задоволенні цієї заяви.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Суд зазначає, що ухвалою суду від 23.01.2020 прийнято уточнену заяву ліквідатора (керуючого реалізацією) про витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності та скасування державної реєстрації. Цією ж ухвалою суд залучив до розгляду даної заяви, зокрема, ОСОБА_1 , яке на даний час власником спірного майна ( об`єкта житлової нерухомості).

Таким чином, ОСОБА_1 є учасником у справі про банкрутство ФОП Онугхи Т.Ю., оскільки її власний інтерес «заінтересованої особи» полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у її власності та від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Така правова позиція Верховного суду України викладена в Постановах Великої Палати у справі №6-605цс16 від 25.05.2016 року та від 18.04.2018 у справі №439/212/14-ц).

Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 має всі права на звернення до суду з письмовою заявою про застосування до спірних відносин строку позовної давності, оскільки здійснює захист своїх прав як діючий власник об`єкта житлової нерухомості у разі його витребування ліквідатором (керуючим реалізацією) у порядку ст.267 ЦК України.

Проте, можливість судового захисту суб`єктивного права особи в разі його порушення, визнання або оспорювання, серед іншого, обумовлена строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовною давністю (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

До вимог про визнання недійсними договорів, витребування майна на підставі ст.ст. 203, 215, 387, 388 ЦК України, застосовується загальна позовна давність у три роки. Така правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17.10.2018 у справі № 362/44/17, від 07.11.2018 у справі № 372/1036/15-ц, від 20.11.2018 у справі № 907/50/16, від 05.12.2018 у справі №522/2201/15-ц та відображена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 911/926/17, від 23.01.2019 у справі № 916/2130/15, від 23.01.2019 у справі № 910/2868/16, від 30.04.2020 у справі № 5023/5847/11.

Отже, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Позовна давність як цивільно-правова категорія наділена такими ознаками:

1) має юридичний склад;

2) позначає сплив строку;

3) має правоприпиняючий характер, оскільки припиняє право на позов у матеріальному розумінні (право на задоволення позову);

4) застосовується у випадках порушення цивільних прав та інтересів особи;

5) встановлюється щодо вимог, які мають майновий характер, і деяких нематеріальних благ, передбачених законом;

6) застосовується лише за ініціативою сторони спору.

Застосування позовної давності (в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)) забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ для того, щоб те або інше обмеження права на суд (в тому числі лімітування цього права часовими рамками) вважалося виправданим, мають бути додержані такі умови:

1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду в такий спосіб чи такою мірою, що б зводити нанівець саму сутність цього права;

2) таке обмеження повинно мати легітимну мету;

3) має бути забезпечене належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою (пункт 51 рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" за заявами № 22083/93, 22095/93; пункт 31 рішення від 04.12.1995 у справі "Беллет проти Франції" (Bellet v. France) за заявою № 23805/94, пункт 75 рішення від 07.12.2010 у справі "Seal v. The United Kingdom" за заявою № 50330/07), а саме:

- строк позовної давності не повинен бути очевидно й надмірно коротким (unduly short) (пункт 76 рішення від 18.03.2008 у справі "Dacia S.R.L. v/ Moldova" за заявою № 3052/04);

- застосування позовної давності має бути передбачуваним (пункт 76 рішення від 20.05.2010 у справі "Lelas v. Croatia" за заявою №55555/08);

- механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також мусить корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункт 52 рішення від 20.12.2007 у справі "Phinikaridou v. Cyprus" за заявою № 23890/02).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалась або повинна була довідатись про це порушення) обставини

Для суб`єкта підприємницької діяльності, як сторони правочину (договору) днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину, оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права за цим правочином.

Така правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 07.02.2019 у справі № 910/2966/18.

Суд зазначає, що порушення права банкрута (укладення правочину на аукціоні 27.12.2012 з продажу майна Онугхи Т.Ю. об`єкта житлової нерухомості) та підтвердження такого порушення судовим рішенням (ухвала господарського суду Харківської області від 10.04.2019) не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи (банкрута). Перебіг позовної давності щодо вимоги ліквідатора (керуючого реалізацією) про витребування майна з чужого незаконного володіння почався від дня порушення права особи (право банкрута було порушене 27.12.2012, з моменту проведення аукціону з продажу майна), а не від дня коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням (ухвала господарського суду Харківської області від 10.04.2019) .

Крім того, початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення арбітражного керуючого до суду із заявою про захист інтересів боржника. Тому при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон про банкрутство в редакції до 19.01.2013 (положення якого втратили чинність), ні чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником, витребування майна з чужого незаконного влолдіння). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 11.02.2020 № 10/5026/2012).

Припинення повноважень ліквідатора арбітражного керуючого Запорожець І.С. та призначення ліквідатором у цій справі арбітражного керуючого Белікова О.П. (ухвала господарського суду Харківської області від 19.02.2014), припинення обов`язків ліквідатора Белікова О.П. у справі та призначення ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Караченцева Ю.Л. (ухвала господарського суду Харківської області від 20.05.2017) не перериває строку позовної давності при витребуванні майна у добросовісного набувача.

Таким чином, початком перебігу строку позовної давності для юридичної або фізичної особи є днем, коли уповноважена особа на представництво її інтересів дізналась/могла довідатись про оспорюваний правочин, а не в залежності від подальшої зміни відповідної особи (призначення іншого арбітражного керуючого у справі про банкрутство).

З огляду на викладене, перебіг строку позовної давності щодо вимог ліквідатора (керуючого реалізацією) Караченцева Ю.Л. про витребування майна та визнання права власності на спірне нерухоме майно за банкрутом розпочався 27.12.2012, з моменту проведення аукціону та укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 та закінчився 27.12.2015. Проте ліквідатор звернувся до суду із заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння 04.08.2017. Отже, арбітражний керуючий Караченцев Ю.Л. звернувся до суду про витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності та скасування державної реєстрації із пропуском строків позовної давності майже в 1 рік та 8 місяців.

ЩОДО ПОВАЖНОСТІ ПРИЧИН ПРОПУЩЕННЯ ПОЗОВНОЇ ДАВНОСТІ

Під час розгляду уточненої заяви ліквідатора (керуючого реалізацією) ним було заявлене клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності на звернення із заявою витребування майна з чужого незаконного володіння. Вищезазначене клопотання арбітражний керуючий Караченцев Ю.Л. обґрунтовує наступним:

- відсутні необхідні правові підстави для обґрунтування вимог про витребування до визнання угоди купівлі-продаж недійсною;

- здійснювався тривалий збір доказів по справі;

- неможливість ліквідатора передбачити зміну судової практики у 2019 році у частині застосування строків позовної давності до вимог про витребування майна і рахування початку спливу строків позовної давності з моменту вибуття цього майна від власника.

Проаналізувавши вищенаведені обґрунтування щодо застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, надані ліквідатором пояснення щодо поважності пропуску строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст.267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Закон не наводить переліку поважних причин, за наявності яких може бути поновлено строк позовної давності, і покладає розв`язання цього питання безпосередньо на юрисдикційний орган - суд, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог з врахуванням всіх обставин справи на підставі здійсненої оцінки поданих сторонами доказів.

Водночас питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Правова позиція щодо застосування статті 267 Цивільного кодексу України та необхідності з`ясування питання поважності чи неповажності причин пропуску позовної давності наведена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2014 року у справі № 3-14гс14 та від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2471цс15.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного (господарського) законодавства та судочинства, до поважних причин пропуску позовної давності мають бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала право відповідної вимоги та об`єктивно унеможливили звернення цієї особи за судовим захистом у період дії позовної давності.

По-перше: ліквідатор зазначає, що право на звернення до суду з заявою про витребування майна з чужого незаконного заволодіння виникло в 2017 році, після визнання ухвалою господарського суду Харківської області від 12.06.2017 недійсним договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1.

Проте, як вже було зазначено раніше, порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи (банкрута). Отже, право ліквідатора (керуючого реалізацією) на витребування майна з чужого незаконного володіння виникло з 27.12.2012.

По-друге. Ліквідатор зазначає, що однією із причин пропуску строку є зміна судової практики у 2019 році у частині застосування строків позовної давності до вимог про витребування майна.

З цього приводу суд зазначає, перебіг строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України відліковується з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу, а не з моменту набуття добросовісним набувачем права власності.

Саме ця остання правова позиція Великої Палати Верховного суду від 26.11.2019 у справі №914/334/16 має враховуватись судами під час вирішення тотожних спорів, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17.

По-третє. Посилання арбітражного керуючого Караченцева Ю.Л. стосовно тривалого збирання доказів для встановлення незаконного вибуття спірного майна банкрута не є поважними причинами пропуску строку позовної давності у відповідності до вимог ЦК та Постанов Верховного Суду від 13.05.2014 у справі № 3-14гс14 та від 17.02.2016 у справі №6-2471цс15.

Приймаючи до уваги те, що заява ліквідатора (керуючого реалізацією) арбітражного керуючого Караченцева Ю.Л. про витребування майна банкрута є обґрунтованою, проте заявником пропущений трирічний строк для звернення до суду за захистом своїх порушених прав та не наведено на думку суду обґрунтованих підстав пропуску, а заінтересованою особою гр. ОСОБА_1 заявлено про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності щодо вимоги ліквідатора (керуючого реалізацією) арбітражного керуючого Караченцева Ю.Л. про витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності та скасування державної реєстрації та відмовити в задоволенні вищевказаної заяви ліквідатора.

ЩОДО ВИМОГИ ПРО ВИЗНАННЯ ПРАВА ВЛАСНОСТІ.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом зазначеної статті судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за статтею 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України є саме оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути таке право за рішенням суду.

Враховуючи викладене вище, а також те, що за результатом розгляду заяви ліквідатора (керуючого реалізацією) судом відмовлено у витребуванні майна з чужого володіння у добросовісного набувача, останній не є власником спірного нерухомого майна, в зв`язку з чим у ліквідатора не виникає право на визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК України.

ЩОДО ВИМОГИ ПРО СКАСУВАННЯ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ

Суд зазначає, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Приймаючи до уваги, що Онугха Т.Ю. , в інтересах якої звернувся арбітражний керуючий Караченцев Ю.Л., не є власником спірного об`єкта житлової нерухомості та відмову останньому у задоволенні вимоги щодо витребування майна від добросовісного набувача, суд вважає, що у ліквідатора (керуючого реалізацією) відсутні правові підставі щодо вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису: "Реєстраційний номер об`єкта майна: 1; Об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості: Так; Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м.): 64,8, житлова площа (кв.м.): 40,8; Опис: трикімнатна; Адреса: АДРЕСА_2 ", "Номер запису про право власності: 33225403".

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22-32, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19 січня 2013 року), ст.ст.1, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст.256, 257, 267, 388, 392 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12, 232-235 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви керуючого реалізацією (ліквідатора) про витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності та скасування державної реєстрації (вх. №2629 від 04.08.2017) з урахуванням уточнень - відмовити.

2. Ухвалу направити банкруту, керуючому реалізацією, кредиторам, ТОВ "ОТП Факторинг Україна", ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвалу підписано 09.11.2020

Суддя Міньковський С.В.