СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2020 р. Справа № 5023/10655/11

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Хачатрян В.С. , суддя Шутенко І.А.

за участю секретаря судового засідання Беккер Т.М.

та представників:

позивача - Голінний А.М. (ліквідатор, свідоцтво №1407 від 16.07.2013) - в режимі відеоконференції;

відповідача - Ґедзь Д.І. (довіреність №546-13 від 04.07.2020, наказ №290-к від 01.08.2019);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційні скарги Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" (вх.№2090Х/1-43) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" (вх.№2103Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 15.07.2020 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Усатий В.О., суддя Яризько В.О., суддя Савченко А.А., повний текст складено 21.07.2020) у справі №5023/10655/11 (922/2770/19)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор", м. Київ

до Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева", м. Харків

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Господарського суду Харківської області розглядається справа №5023/10655/11 про банкрутство ДП "Завод імені В.О. Малишева".

Позивач -Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр "Ротор", м. Київ, 27.08.2019 звернулось до господарського суду Харківської області, з позовною заявою до відповідача - Державного підприємства "Завод ім. Малишева", м. Харків, про стягнення безпідставно нарахованих коштів у розмірі 600000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що кошти, перераховані позивачем на виконання умов Договору № 23/22Н-04-98/дп від 20.01.2004, не були використані відповідачем у зв`язку з тим, що вказаний договір було розірвано рішенням господарського суду Харківської області від 13.06.2017 по справі № 922/1281/17, залишеним без змін постановами судів апеляційної та касаційної інстанції.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.07.2020 у справі №5023/10655/11 (922/2770/19) (колегія суддів у складі: головуючий суддя Усатий В.О., суддя Яризько В.О., суддя Савченко А.А.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" на користь ТОВ Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" 200 000,00 грн. та 3000 грн. судового збору за звернення з позовом у даній справі.

В іншій частині вимог відмовлено.

ДП "Завод імені В.О. Малишева" із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 15.07.2020 у справі №5023/10655/11 (922/2770/19) та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення 600000,00 грн., витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції від 04.11.2012) та на виконання ухвали від 18.01.2013 Господарського суду Харківської області по справі №5023/10655/11 ДП «ЗІМ» списано заборгованість перед ТОВ «НДТЦ «Ротор» у розмірі 400 000,00 грн. за договором, у зв`язку із чим станом на сьогоднішній день згідно даних бухгалтерського обліку відсутня заборгованість відповідача перед позивачем, що підтверджується довідкою вих. №1134/17 від 11.11.2019.

Вважає, що оскільки договір №23/22Н-04-98дп було укладено між позивачем та відповідачем 20.01.2004, тобто до моменту попущення провадження у справі №5023/10655/11 про банкрутство ДП «ЗІМ», то вимоги товариства про стягнення з підприємства коштів у розмірі 200 000,00 грн. є конкурсними. Проте, товариством не було заявлено грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, у зв`язку з чим ТОВ НДТЦ «Ротор» втратило статус конкурсного кредитора та, відповідно, включення його вимог до реєстру.

19.08.2020 витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду для розгляду справи №5023/10655/11 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Ільїн О.В., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 у справі №5023/10655/11 (922/2770/19) у зв`язку з тим, що апеляційна скарга оформлена з порушенням вимог ст. 258 Господарського процесуального кодексу, а саме: апелянтом не надано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, залишено без руху апеляційну скаргу відповідача на підставі статті 256 та пп. 2, 3 ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу та надано апелянту строк для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Апелянт подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження (вх.№8361 від 07.09.2020 року), посилаючись на те, що повний текст рішення відповідач отримав 27.07.2020 (а.с.242, том 2), що підтверджується також роздруківкою трекінгу з сайту Укрпошти. Відтак, вважає що пропущення строку відбулося з поважних причин.

Ухвалою Східного апеляційного суду від 10.09.2020 задоволено клопотання Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" про поновлення строку на подання апеляційної скарги, строк на подання апеляційної скарги поновлено. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" на рішення господарського суду Харківської області від 15.07.2020 у справі №5023/10655/11 (922/2770/19). Призначено справу до розгляду на 13.10.2020 о 12:30.

ТОВ Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" із вказаним рішенням суду першої інстанції також не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 15.07.2020 у справі №5023/10655/11 (922/2770/19) в частині відмови в задоволенні позову в сумі 400000,00 грн. та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про помилковість висновків місцевого суду щодо підтвердження Факту виконання робіт на загальну суму 400 000 грн. та наявності факту виконаного зобов`язання в частині суми 400 000 грн.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази якими підтверджено виконання Відповідачем на користь Позивача робіт в межах взятих на себе зобов`язань по договору від 20.01.2004 року № 23Н/22-04-98дп, а також факт передачі виготовленої продукції (чи-то повної готовності, чи в межах вартості перерахованих коштів) Позивачу, що також входить в обсяг зобов`язань Відповідача по договору № 23Н/22-04-98дп від 20.01.2004 року.

19.08.2020 витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду для розгляду справи №5023/10655/11 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Ільїн О.В., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 у справі №5023/10655/11 (922/2770/19) у зв`язку з тим, що апеляційна скарга оформлена з порушенням вимог ст. 258 Господарського процесуального кодексу, а саме: апелянтом не надано доказів сплати судового збору, залишено без руху апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області на підставі п. 2 ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу та надано апелянту строк для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" подало заяву про усунення недоліків (вх.№8532 від 10.09.2020) в якій просить долучити до матеріалів справи квитанцію №0.0..1 від 04.09.2020 на суму 9000,00 грн.

Ухвалою Східного апеляційного суду від 10.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" (вх.№2103) на рішення господарського суду Харківської області від 15.07.2020 у справі №5023/10655/11 (922/2770/19). Об`єднано апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" (вх.№2103) та апеляційну скаргу Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" (вх.№2090) на рішення господарського суду Харківської області від 15.07.2020 у справі №5023/10655/11 (922/2770/19) в одне апеляційне провадження для сумісного розгляду. Призначити справу до розгляду на 13.10.2020 о 12:30 годині

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2020, у зв`язку з відпусткою судді Ільїна О.В. визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В. (суддя-доповідач), суддя Шутенко І.А., суддя Хачатрян В.С.

ДП "Завод імені В.О. Малишева" подав відзив на апеляційну скаргу ТОВ "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" (вх.№9044 від 23.09.2020), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

ТОВ "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" подав відзив на апеляційну скаргу ДП "Завод імені В.О. Малишева" (вх.№9134 від 25.09.2020), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалою Східного апеляційного суду від 12.10.2020 розгляд справи №5023/10655/11 (922/2770/19), перенесено на 10.11.2020 о 12:00 год. Доручено Господарському суду Черкаської області (18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, зал №1) забезпечити проведення відеоконференції у справі №5023/10655/11 (922/2770/19), розгляд якої відбудеться 10.11.2020 о 12:00 год в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №115.

В судове засідання 10.11.2020 з`явились представники сторін, які підтримують свої позиції, викладені в апеляційних скаргах та відзивах.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноважених представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до позовної заяви позивачем стверджується, що з рахунку ТОВ "НДТЦ "Ротор" на рахунок ДП "Завод імені В.О. Малишева" перераховано грошові кошти в загальній сумі 800 000 грн, а саме:

- 19.03.2004 в розмірі 200 000 грн з призначенням платежу : "Аванс за виготовлення траншейної машини договір 23/22Н-04-98 від 20.01.2004";

- 11.06.2004 в розмірі 10 000 грн з призначенням платежу : "Аванс за виготовлення траншейної машини договір 23/22Н-04-98 від 20.01.2004";

- 16.07.2004 в розмірі 190 000 грн з призначенням платежу : "Аванс за виготовлення траншейної машини договір 23/22Н-04-98 від 20.01.2004";

- 24.12.2008 в розмірі 200 000 грн з призначенням платежу "часткова оплати за виготовлення машини МП згідно з рах 397Н від 15.12.2008";

- 26.12.2008 в розмірі 200 000 грн з призначенням платежу "часткова оплати за виготовлення машини МП згідно з рах 397Н від 15.12.2008".

Позивач вказує у позовній заяві про те, що в межах іншої справи №922/465/19 позивачем заявлено до стягнення 200 000 грн, які були перераховані 19.03.2004 року, тому у справі №922/2770/19 заявлені вимоги стосуються перерахованих ТОВ "НДТЦ "Ротор" на рахунок ДП "Завод імені В.О. Малишева" : 11.06.2004 10 000 грн; 16.07.2004 190 000 грн; 24.12.2008 - 200 000 грн; 26.12.2008 - 200 000 грн.

Зважаючи на те, що у платежах 24.12.2008 року 200 000 грн та 26.12.2008 року 200 000 грн відсутні посилання на договір № 23/22Н-04-98 від 20.01.2004, а є лише посилання на рахунки, то місцевий суд поставив питання позивачу: "чи були інші договірні відносини між сторонами, окрім договору №23/22Н-04-98 від 20.01.2004?"

На запитання суду першої інстанції представником позивача надано відповідь: "що відповідно до документації ТОВ "НДТЦ "Ротор" інших договірних відносин з ДП "Завод імені В.О. Малишева" позивач не мав".

Натомість, в судовому засіданні 15.07.2020 представник ДП "Завод імені В.О. Малишева" зазначив, що між сторонами були інші договірні стосунки.

Однак, суд зазначає, що відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, жодних доказів на підтвердження зазначений тверджень відповідачем не надано, а матеріали справи не містять. Крім того, судом зауважено на тому, що згідно положень процесуального закону встановлено певний порядок та строк протягом якого сторони можуть подавати відповідні докази.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами першої, апеляційної та касаційної інстанції при розгляді справи № 922/1281/17

"20.01.2004 між позивачем - Державним підприємством "Завод імені В.О. Малишева" (Виконавець) та відповідачем - Товариством обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" (Замовник) укладено договір № 23/22Н-04-98дп (далі за текстом - Договір), відповідно до умов якого Замовник доручив, а Виконавець взяв на себе зобов`язання виготовити та передати у власність Замовника продукцію в номенклатурі, цінах, кількості та в строки, визначені календарним планом, а Замовник зобов`язується прийняти продукцію та оплатити її вартість."

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.06.2017, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 та постановою Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 922/1281/17 розірвано договір № 23/22Н-04-98/дп від 20.01.2004. Копії зазначених судових рішень знаходяться в матеріалах справи та містяться в єдиному державному реєстрі судових рішень.

Між тим, на виконання умов договору, крім іншого, ТОВ Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" було перераховано ДП "Завод імені В.О. Малишева":

- 11.06.2004 10 000 грн призначення платежу "аванс за виготовлення траншейної машини Договір 23/22Н-04-98/дп від 20.01.2004";

- 16.07.2004 190 000 грн призначення платежу "аванс за виготовлення траншейної машини Договір 23/22Н-04-98/дп від 20.01.2004";

- 24.12.2008 200 000 грн призначення платежу "часткова оплата за виготовлення машини МП згідно рах. № 397Н від 15.12.2008";

- 26.12.2008 призначення платежу "часткова оплата за виготовлення машини МП згідно рах. № 397Н від 15.12.2008".

Перерахування коштів підтверджується банківськими виписками по рахунках ТОВ НДТЦ "Ротор".

Постановою Господарського суду м. Києва від 13.11.2013 по справі №5011-28/10974-2012 ТОВ НДТЦ "Ротор" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Ронського Р.М. В подальшому ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.11.2015 по справі № 5011-28/10974-2012 призначено ліквідатором ТОВ НДТЦ "Ротор" арбітражного керуючого Голінного Андрія Михайловича.

Ліквідатор ТОВ НДТЦ "Ротор" звернувся з позовом до ДП "Завод імені В.О. Малишева", в якому просить суд стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти на підставі статті 1212 ЦК України у розмірі 600 000 грн, оскільки підстава, на якій отримані відповідачем зазначені кошти відпала (договір розірвано в судовому порядку).

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами перерахування грошових коштів у розмірі 600 000 грн саме на виконання умов договору 23/22Н-04-98 від 20.01.2004, який розірвано у судовому порядку 13.06.2017, що є підставою для задоволення даного позову. Проте, відмовляючи у стягнення 400 000 грн., судом вказано, що під час розгляду справи №922/1281/17 судами встановлено факт виконання ДП "Завод імені В.О. Малишева" робіт за договором №23/22Н-04-98дп від 20.01.2004 на суму 400 000 грн ДО моменту його розірвання, тому позовні вимоги в частині стягнення 400 000 грн не підлягають задоволенню.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При цьому, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Так, як встановлено та зазначено вище, предметом позову у даній справі є матеріально правова вимога про стягнення грошових коштів у розмірі 600 000 грн, сплачених на виконання умов договору виконання робіт № 23/22Н-04-98дп від 20.01.2004, укладеному між ДП "Завод ім. В.О. Малишева" (виконавець) та ТОВ НДТЦ "Ротор" (замовник).

Як встановлено та зазначено вище, договір, на виконання умов якого ТОВ НДТЦ "Ротор" сплачені вказані кошти, розірвано в судовому порядку 13.06.2017.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

За змістом ст.ст. 524, 533-535 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12).

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 у справі №910/8399/17, від 03.09.2018 у справі №910/5811/16.

Таким чином, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим (зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 № 6-113цс14).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідні висновки про застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 №6-100цс15 та постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 927/468/17, від 07.05.2018 у справі № 921/512/17-г.

Зважаючи на те, що правова підстава (договір № 23/22Н-04-98дп від 20.01.2004) відпала (розірвано у судовому порядку), то вимога ліквідатора про повернення сплачених за таким договором грошових коштів на підставі статті 1212 ЦК України законна та обґрунтована.

Доводи ДП "Завод ім. В.О. Малишева", висловлені у відзиві та в судовому засіданні стосовно того, що договірний характер правовідносин, що існували між сторонами і на підставі яких виникло право вимоги та обов`язок повернення коштів, виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України, судова колегія відхиляє.

Хоча чинний договір і є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей), така підстава може бути в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. В цьому випадку позовна вимога про повернення майна або стягнення коштів при неможливості повернення обґрунтовується саме ст. 1212 ЦК України, а повернення відбувається на підставі ст. 1213 ЦК України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18.

Щодо доводів апеляційної скарги ДП «Завод ім. В.О. Малишева» про списання конкурсної заборгованості перед позивачем, колегія суддів зазначає, що за змістом договору від 20.01.2004 року № 23/22Н-04-98дп у ДП «Завод ім. В.О. Малишева» були відсутні грошові зобов`язання перед ТОВ «НДТЦ «РОТОР», оскільки суть зобов`язання полягала у виконанні відповідних робіт.

Грошові зобов`язання щодо сплати (повернення) коштів випливають виключно з факту розірвання договору за рішенням суду.

Таким чином, грошове зобов`язання в ДП «Завод ім. В.О. Малишева» перед ТОВ «НДТЦ «РОТОР» виникло не з факту перерахування коштів, а у зв`язку з розірванням договору на підставі рішення суду у справі №922/1281/17 від 17.10.2017.

Отже, вказане грошове зобов`язання не могло виникнути до порушення справи №5023/10655/11 про банкрутство, отже вимоги ТОВ «НДТЦ «РОТОР» не можуть бути конкурсними, відтак не можуть вважатись погашеними, а отже не могли бути списаними ДП «Завод ім. В.О. Малишева».

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ДП «Завод ім. В.О. Малишева», відхиляються колегією суддів, як безпідставні, необґрунтовані та такі, що стосуються виключно переоцінки доказів.

Щодо доводів апеляційної скарги ТОВ «НДТЦ «РОТОР», судова колегія зазначає про таке.

Місцевий суд дійшов висновку, що до моменту розірвання договору виконавцем ДП "Завод імені В.О. Малишева" частково виконані зобов`язання за договором, а саме щодо виготовлення "машины МТ" на суму 400 000 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи додатком № 2 до додаткової угоди № 6 до договору № 23/22Н-04-98дп від 20.01.2004 (а.с. 25 т. 1 зворотній бік аркуша), в якому значиться, що виготовлення "машины МТ" виконано на суму 400 000, що складає 50% від її вартості.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що факт виконання ДП "Завод імені В.О. Малишева" робіт за договором № 23/22Н-04-98дп від 20.01.2004 на суму 400 000 грн ДО моменту його розірвання встановлено судовими рішеннями під час розгляду вимог про розірвання договору:

так, у постанові Харківського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 у справі №922/1281/17 (4 аркуш постанови) встановлено, що "аванс за виготовлення машины МТ (50% від вартості) замовником виконано в сумі 400 000 грн."

Відтак, суд першої інстанції послався на частину 4 статті 653 ЦК України, згідно якої сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Висновку про те, відсутні правові підстави вимагати виконане за припиненим зобов`язанням до моменту його припинення викладений у постанові Верховного Суду у справі № 910/1332/17 від 11.11.2018.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що судом під час розгляду справи №922/1281/17 встановлено факт виконання ДП "Завод імені В.О. Малишева" робіт за договором № 23/22Н-04-98дп від 20.01.2004 на суму 400 000 грн ДО моменту його розірвання, тому позовні вимоги в частині стягнення 400 000 грн не підлягають задоволенню.

Проте, судова колегія вважає помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи такі висновки суду першої інстанції.

По-перше, місцевий суд прийняв до уваги, як належний доказ виконання робіт по договору додаток № 2 до додаткової угоди № 6 до договору №23/22Н-04-98дп від 20.01.2004 (а.с. 25 т. 1 зворотній бік аркуша), в якому значиться, що виготовлення "машины МТ" виконано на суму 400 000, що складає 50% від її вартості.

Натомість, колегія суддів наголошує, що згідно з умовами договору №23/22Н-04-98дп від 20.01.2004 замовник (ТОВ «НДТЦ «РОТОР») доручив виконавцю (ДП «Завод ім. В.О. Малишева»), а виконавець зобов`язується виготовити та передати у власність замовника продукцію в номенклатурі, цінах та в строки визначені календарним планом.

Пунктом 2.5. Договору передбачено, що днем закінчення виконавцем своїх обов`язків по договору є дата підписання акту приймання-здачі продукції.

Згідно п. 2.7. Договору погоджено сторонами, що днем виконання обов`язків Виконавцем по договору є дата прийому машини генеральним замовником на трасі діючого трубопроводу.

В матеріалах справи відсутній підписаний між сторонами акт приймання-здачі продукції. Представником ДП «Завод ім. В.О. Малишева» в судовому засіданні зазначено, що факт виконання робіт підтверджується лише додатком №2 до додаткової угоди №6 до договору №23/22Н-04-98дп від 20.01.2004.

Відтак, колегія суддів наголошує, що факт виконання робіт та факт передачі виготовленої машини позивачу не підтверджено належними та допустимим доказами.

По-друге, колегія суддів зазначає, що рішеннями судів у справі №922/1281/17 не було встановлено факту виконання зобов`язань відповідача, що є ключовим при дослідженні обставин стягнення/не стягнення виконаного за розірваним договором, а апеляційним судом в постанові від 17.10.2017 у справі №922/1281/17 встановлено лише виконання авансу за виготовлення машини траншейної 50 %. тобто сплату коштів Позивачем в сумі 400 000 грн. (водночас факт виконання робіт у відповідному обсязі не встановлювався та не досліджувався, як і не було встановлено факту передачі у власність Позивача результату виконаної роботи).

Натомість, у вказаній постанові від 17.10.2017 у справі №922/1281/17 зазначено, що: «Крім того, відсутність будь-яких документів, які б засвідчували передачу відповідачем позивачу товарно-матеріальних цінностей по Договору №23/22Н-04-98дп від 20.01.2004, та сплату коштів, свідчить про те, що право власності на матеріальні цінності по цьому Договору до ТОВ НДТЦ «Ротор», м. Київ не переходило. Вищевказаним у сукупності також спростовуються твердження відповідача про те, що машина траншейна - МТ (незавершене виробництво) є майном банкрута - ТОВ НДТЦ «Ротор».», що також свідчить про помилковість висновків суду у даній справі.

За таких обставин, місцевий суд дійшов помилкового висновку щодо встановлення факту виконання ДП "Завод імені В.О. Малишева" робіт за договором № 23/22Н-04-98дп від 20.01.2004 на суму 400 000 грн до моменту його розірвання, відтак неправомірно відмовив в позові в частині стягнення з відповідача на користь позивача 400000 грн.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги ТОВ Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" до Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" в частині стягнення з відповідача 400000,00 грн є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо відмови в задоволенні апеляційної скарги ДП «Завод ім. В.О. Малишева», задоволення апеляційної скарги ТОВ НДТЦ «Ротор» та часткового скасування рішення господарського суду Харківської області від 15.07.2020 у справі №5023/10655/11 з прийняття в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Керуючись статтями 129, 269, п. 2 ч.1 ст.275, п. 3 ч.1 статті 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 15.07.2020 у справі №5023/10655/11 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) на користь ТОВ Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" (01010, м. Київ, вул. Суворова, 1 ) 400 000,00 грн.

В задоволенні апеляційної скарги Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) на користь ТОВ Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" (01010, м. Київ, вул. Суворова, 1 ) 6000,00 грн судового збору за подання позовної заяви та 9000,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16.11.2020.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя В.С. Хачатрян

Суддя І.А. Шутенко