ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"16" листопада 2020 р. м. Ужгород Справа № 907/730/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши заяву Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода", м. Ужгород про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника - Ужгородського виробничого підприємства "Синевір" Українського товариства глухих заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 113790,21 грн

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" звернулося до Господарського суду Закарпатської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника - Ужгородського виробничого підприємства "Синевір" Українського товариства глухих заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 113790,21 грн.

Дослідивши матеріали заяви Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" № 1469 від 28.10.2020 про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у його видачі з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Як визначено у ст.148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 5 частини 2 ст.150 ГПК України визначено, що у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 150 ГПК України, до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Так, судом встановлено, що заявник у поданій до суду заяві посилається на Типовий договір оприлюднений на сайті підприємства, який є публічним договором та договором приєднання у розумінні ст. 634 ЦК України. У підтвердження своїх вимог заявник додає копії рахунків.

Заявником не додано доказів на підтвердження факту виникнення договірних відносин щодо централізованого водопостачання та водовідведення, а відтак заявнику необхідно було долучити відповідну заяву-приєднання боржника до заяви про видачу судового наказу. Однак, дана заява-приєднання відсутня, що свідчить про не доведеність заявником факту приєднання боржника до договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Проте, суд зазначає, що такі вимоги заявника не можуть бути розглянуті судом в порядку наказного провадження, оскільки між сторонами відсутній договір, укладений у письмовій (в тому числі електронній) формі, а під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

В той же час, оскільки між сторонами не було укладено договір у письмовій формі, при розгляді вимог заявника суду необхідно встановити факт надання послуг, що є неможливим при розгляді заяв у наказному провадженні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, оскільки є достатні підстави вважати, що дані вимоги не є безспірними.

Згідно з ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 152 ГПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву про видачу судового наказу подано з порушеннями вимог статті 150 ГПК України; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 ГПК України.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

Суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (ч. 2 ст. 153 ГПК України).

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 ГПК України).

Керуючись ст. ст. 76-78, 86, 148, 150, 152-154, 232 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" № 1469 від 28.10.2020 про видачу судового наказу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду на підставі ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.В. Андрейчук