УХВАЛА

м. Київ

09.11.2020Справа № 910/16320/20
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інститут портфельних інвестицій», яке діє в інтересах та за рахунок Венчурного закритого недиверсифікованого пайового інвестиційного фонду «Дивіденд»

про забезпечення позову до подання позовної заяви,

Суддя Приходько І.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інститут портфельних інвестицій», яке діє в інтересах та за рахунок Венчурного закритого недиверсифікованого пайового інвестиційного фонду «Дивіденд», звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову до подання позову, в якій просить:

- вжити заходів забезпечення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інститут портфельних інвестицій», яке діє в інтересах та за рахунок Венчурного закритого недиверсифікованого пайового інвестиційного фонду «Дивіденд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , за участі третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Укрбудмонтаж» про переведення прав та обов`язків покупця шляхом заборони ОСОБА_1 та/або ОСОБА_4 відчужувати, обтяжувати будь-якими зобов`язаннями або іншім чином передавати, частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Укрбудмонтаж» в розмірі 247 500,00 грн або будь-яку її частину, за винятком її відчуження на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інститут портфельних інвестицій», яке діє в інтересах та за рахунок Венчурного закритого недиверсифікованого пайового інвестиційного фонду «Дивіденд» до завершення розгляду справи;

- вжити заходів забезпечення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інститут портфельних інвестицій», яке діє в інтересах та за рахунок Венчурного закритого недиверсифікованого пайового інвестиційного фонду «Дивіденд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , за участі третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Укрбудмонтаж», про переведення прав та обов`язків покупця шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації здійснювати реєстраційні дії, пов`язані з переходом прав на частку або обтяженням будь-якими зобов`язаннями частки ОСОБА_1 та/або ОСОБА_4 , у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Укрбудмонтаж» в розмірі 247 500,00 грн або будь-яку її частину, за винятком її відчуження на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інститут портфельних інвестицій», яке діє в інтересах та за рахунок Венчурного закритого недиверсифікованого пайового інвестиційного фонду «Дивіденд» та внесенням відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до завершення розгляду справи.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник, зокрема, зазначає, що керуючись ч. 5 ст. 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», він (як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Укрбудмонтаж») має намір звернутися до суду із позовом про переведення прав покупця за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Укрбудмонтаж». Вказуючи на те, що наразі частка перебуває у фактичному володінні ОСОБА_4 , заявник також зазначає, що планує пред`явити вимогу в порядку ст. 387 ЦК України про витребування частки з чужого незаконного володіння зазначеної особи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно з частиною 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Отже, з положень частини 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд відзначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку, зокрема, обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову до подання позовної заяви заявник, зокрема, зазначає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 07.02.2020 було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капітал ТОВ «БК «Укрбудмонтаж», згідно якого ОСОБА_4 придбав частку у статутному капіталі Товариства з порушенням переважного права заявника.

Заявник вказує на те, що зазначені обставини були встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 у справі №910/2388/20, яким, зокрема, визнано недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 07.02.2020.

Враховуючи наведене, заявник наполягає на тому, що існує значна ймовірність, що 26.10.2020 рішення суду у справі №910/2388/20 набуде чинності та, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, спірна частка повернеться ОСОБА_1 , а відтак ОСОБА_1 знову набуде можливості розпорядитись спірною часткою з порушенням переважного права заявника. В той же час, заявник зазначає, що існує можливість того, що частка буде повторно перепродана ОСОБА_4 або третім особам без повернення її ОСОБА_1 .

Також заявник вказує на те, що ОСОБА_1 вже вчиняються дії, спрямовані на відчуження спірних часток в статутному капіталі Товариства з порушенням переважного права заявника. У зв`язку з цим існує значна імовірність, що до подання позову або за час розгляду справи в суді, ОСОБА_1 або ОСОБА_4 буде здійснено наступні перепродажі частки, що унеможливить або значно утруднить виконання рішення суду, у разі його постановления на користь позивача.

В цій частині суд зауважує, що обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову до подання позовної заяви та вказуючи на обставини того, що ОСОБА_1 «вже вчиняються дії, спрямовані на відчуження спірних часток в статутному капіталі Товариства з порушенням переважного права позивача», заявник, не підтверджує такі доводи жодними належними, допустимими та достовірними доказами. В тому числі не надає доказів того, що ОСОБА_1 та/або ОСОБА_4 вчиняються реальні дії щодо наступної перепродажі частки, про що окремо зазначає заявник. Також заявником не надано жодних доказів на підтвердження того, що після набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/2388/20 ОСОБА_1 має очевидний намір розпоряджатися спірною часткою у статутному капіталі Товариства саме з порушенням переважного права заявника.

Наявність судового спору по справі №910/2388/20 та встановлені під час даного спору обставини не можуть безумовно свідчити про те, що права та інтереси заявника у майбутньому мають бути порушеними саме вищезазначеними особами та саме у той спосіб, який наводить в якості прикладу заявник. При цьому, судом враховано, що станом на момент розгляду даної заяви рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/2388/20 не набрало законної сили у встановленому законом порядку.

Таким чином, за відсутності належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження викладених у заяві про забезпечення позову обставин, наведені доводи заявника є такими, що ґрунтуються на припущеннях та носять виключно евентуальний характер.

Разом з тим, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, всупереч наведених вимог закону, заявник в обґрунтування поданої ним заяви не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову, а обставини, наведені ним, не є такими, що в розумінні ст. 136 Господарського процесуального кодексу України свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення позивача можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких позивач звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову про які просить заявник.

Таким чином, приймаючи до уваги відсутність будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що незабезпечення позову саме в такий спосіб, який було визначено заявником, порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Зважаючи на те, що у період з 26.10.2020 по 06.11.2020 суддя Приходько І.В. перебувала на лікарняному, розгляд заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви здійснювався у першій робочий день після виходу судді з лікарняного - 09.11.2020.

Разом з тим, частиною 3 статті 138 ГПК України встановлено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Натомість, як встановлено судом, заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви було подано заявником 23.10.2020, тоді як згідно відомостей з КП «Діловодство спеціалізованого суду» станом на 09.11.2020 позовну заяву з попередньо визначеним предметом спору та аналогічним суб`єктним складом стороною подано не було.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інститут портфельних інвестицій», яке діє в інтересах та за рахунок Венчурного закритого недиверсифікованого пайового інвестиційного фонду «Дивіденд» про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.В. Приходько