ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2020 р. Справа №921/387/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Кравчук Н.М.

Плотніцького Б.Д.

Секретар судового засідання Матіїшин Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі, вих. №066-03/2098 від 14.06.2019 (вх. № 01-05/2216/18 від 18.06.2019)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.04.2019 (повне рішення складено 20.05.2019)

у справі №921/387/18 (суддя Стадник М.С.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", м. Київ, в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі, м.Тернопіль,

до Приватного підприємства "Продекспорт", м.Тернопіль,

про стягнення 69 765 816,82 грн. за Кредитним договором №6606К44 від 06.09.2006р., з яких 27 074 664,72 грн. несплачені відсотки за період з 01.10.2015р. по 31.08.2018р., 6 000 365,35 грн. комісія за управління кредитом (0,3%), 84 000,00 грн. комісія за управління кредитом (щомісячна фіксована сума), 5 002 261,59 грн. 3% річних за прострочення сплати основного боргу, 2 667 739,23 грн. 3% річних за прострочення сплати процентів, 446 920,09 грн. 3% річних за прострочення сплати комісії, 16 972 462,20 грн. втрати від інфляції за прострочення сплати основного боргу, 9 378 682,25 грн. втрати від інфляції за прострочення сплати процентів, 1 223 319,36 грн. втрати від інфляції за прострочення сплати комісії, 746 362,91 грн. пені за прострочення сплати процентів, 166 705,39 грн. пені за прострочену комісію (0,3%), 2 333,73 грн. пені за прострочену комісію (фіксована сума).

за участю представників:

від позивача: Кічула В.М. адвокат;

від відповідача: Осів П.В. адвокат;

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Продекспорт" 69 765 816,82 грн. заборгованості за Кредитним договором №6606К44 від 06.09.2006, з яких: 27 074 664,72 грн. - несплачені відсотки, 6 000 365,35 грн. - комісія за управління кредитом (0,3%), 84 000,00 грн. - комісія за управління кредитом (щомісячна фіксована сума), 5 002 261,59 грн. - 3% річних за прострочення сплати основного боргу, 2 667 739,23 грн. - 3% річних за прострочення сплати процентів, 446 920,09 грн. - 3% річних за прострочення сплати комісії, 16 972 462,20 грн. - втрати від інфляції за прострочення сплати основного боргу, 9 378 682,25 грн. - втрати від інфляції за прострочення сплати процентів, 1 223 319,36 грн. - втрати від інфляції за прострочення сплати комісії, нараховані за період з 01.10.2015 по 31.08.2018; 746 362,91 грн. - пеня за прострочення сплати процентів, 166 705,39 грн. - пеня за прострочену комісію (0,3%), 2 333,73 грн. - пеня за прострочену комісію (фіксована сума), нараховані за період з 01.11.2017 по 31.08.2018.

Позовна заява мотивована тим, що неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору №6606К44 від 06.09.2006 в частині погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісії за управління кредитом, комісії за внесення змін до умов кредитного договору встановлено рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3, яким задоволено позовні вимоги Банку та стягнуто з ПП "Продекспорт" за кредитним договором №6606К44 від 06.09.2006 68 971 635,34 грн., з них: заборгованість за кредитом в сумі 57 146 337,36 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 8 166 341,47 грн., несплачена комісія за управління кредитом в сумі 771 330,63 грн., комісія за зміну умов договору - 600,00 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань - 2 887 025,88 грн., що нараховані Банком станом на 17.10.2013. Оскільки відповідачем дане рішення не виконане в повному обсязі, заборгованість за кредитним договором не погашена, Банком за період з 01.10.2015 по 31.08.2018 нараховані відсотки за користування кредитом, комісії за управління кредитом та 3% річних, втрати від інфляції та пеня за прострочення сплати основного боргу, процентів та комісій, що є предметом розгляду даного спору.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22.04.2019 у справі №921/387/18 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи вказане рішення у справі, суд першої інстанції виходив з наступного:

- відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, положення абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються, а права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, оскільки звернення з позовом про стягнення повної суми кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору;

- згідно умов Кредитного договору №6606К44 від 06.09.2006, з врахуванням Додаткових угод, які є невід`ємною його частиною, кінцевий термін (строк) кредитування Позичальника встановлений до 30.04.2013, інший термін кредитування, порядок та строки повернення суми кредиту поза межами терміну кредитування сторонами не встановлювався;

- Банк звернувся з позовом до суду 16.07.2013 про стягнення повної суми заборгованості, яка виникла по договору, а тому на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі;

- позивач, звернувшись з позовом, скористався своїм правом на стягнення повної суми заборгованості по Кредитному договору та такими діями, на власний розсуд, змінив п. 8.1 умов договору щодо його чинності до дати повного виконання сторонами зобов`язань за договором, зокрема і строку повернення усієї суми кредиту. Рішенням суду від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 про стягнення заборгованості підтверджені такі зміни, і таке рішення виконується у порядку, передбаченому нормами Закону України "Про виконавче провадження";

- з врахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, вимоги позивача про стягнення нарахованих за період з 01.10.2015 по 31.08.2018 процентів за користування кредитом у сумі 27 074 664,72 грн., які нараховані поза межами строку кредитування, встановленого Кредитним договором (30.04.2013р.), суперечать ст. 1050 ЦК України та не підлягають до задоволення. Також не підлягають до задоволення і вимоги позивача про стягнення нарахованих за період з 01.10.2015 по 31.08.2018: 6 000 365,35 грн. комісії за управління кредитом (0,3%) та 84 000,00 грн. комісії за управління кредитом (щомісячна фіксована сума), заявлені у відповідності до Додаткових угод від 05.10.2007 та від 17.10.2013, враховуючи припинення дії Кредитного договору за волевиявленням позивача та його право тільки на стягнення коштів у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України;

- у зв`язку з відмовою у позові щодо стягнення суми нарахованих відсотків та комісії, відсутні правові підстави для стягнення нарахованих на них за період з 01.10.2015 по 31.08.2018: 2 667 739,23 грн. 3% річних за прострочення сплати процентів, 9 378 682,25 грн. втрат від інфляції за прострочення сплати процентів, 446 920,09 грн. 3% річних за прострочення сплати комісії, 1 223 319,36 грн. втрат від інфляції за прострочення сплати комісій, 746 362,91 грн. пені за прострочення сплати процентів, 166 705,39 грн. пені за прострочену комісію (0,3%), 2 333,73 грн. пені за прострочену комісію (фіксована сума), які є похідними від основної суми заявлених зобов`язань;

- також, не підлягають до задоволення заявлені до стягнення за період з 01.10.2015 по 31.08.2018 за прострочення сплати основного боргу (57 146 337,36 грн.): 5 002 261,59 грн. 3% річних та 16 972 462,20 грн. втрат від інфляції, оскільки заявляючи в цій частині вимоги, позивач має довести суму позики, яка стягнута рішенням суду, але не повернута позивачу станом на дату звернення до суду, на яку позивач нарахував 3% річних та інфляційні втрати. Однак із наданих позивачем матеріалів виконавчого провадження не можливо встановити в якій частині виконано рішення суду, а з матеріалів справи вбачається, що Банк самостійно розподіляв платежі в рахунок погашення боргу по процентах, комісіях, інших платежах, неправомірно нараховував відсотки після дати прийняття рішення та поза межами строку кредитування, а за рахунок поступлених коштів покрив нараховані поточні платежі після прийняття рішення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.04.2019 у справі №921/387/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю.

Зокрема, позивач зазначає, що:

- суд першої інстанції безпідставно застосував у даній справі правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, оскільки у даній справі Банком не використано право на дострокове повернення усієї суми кредиту, а пред`явлення позову до суду відбулося після закінчення встановленого Банком строку для погашення тіла кредиту. Отже, Банком не було змінено умов основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом;

- укладений між сторонами Кредитний договір є чинним і передбачає нарахування відсотків після закінчення терміну, встановленого на погашення тіла кредиту, а саме до дати повного погашення заборгованості за кредитом, а Додатковою угодою №6606К44-33 від 09.12.2013 до договору, яка укладена після закінчення терміну, встановленого для погашення тіла кредиту, визначено розмір нарахування відсотків. Відтак нараховані та заявлені до стягнення за період з 01.10.2015 по 31.08.2018 відсотки за користування кредитом та комісії за управління кредитом є правомірними, Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №913/11/18;

- безпідставним є твердження суду про те, що заявлені Банком до стягнення 3% річних та втрати від інфляційних процесів є похідними від основної суми заявлених зобов`язань, оскільки базою нарахування 3% річних та інфляційних є стягнуті рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/13 суми та наявні на час виготовлення розрахунків прострочені зобов`язання по тілу кредиту, відсотках та комісіях;

- долучені до матеріалів справи розрахунки та виписки по рахунках підтверджують погашення заборгованості лише по кредитних договорах №6605К48 від 13.07.2005, №6606К35 від 19.07.2006, №6609К5 від 01.06.2009 та №6609К9 від 01.07.2009 та наявність заборгованості за кредитним договором №№6606К44 від 06.09.2006. Доказів сплати заборгованості відповідачем не подано, а тому Банк має право нараховувати відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних та втрати від інфляції;

- Банком не здійснювалось жодних неправомірних дій, оскільки всі платежі, які здійснювались позичальником, були направлені на погашення його заборгованості відповідно до черговості, встановленої в кредитних договорах. Позичальник самостійно сплачував кошти на відповідні рахунки, а зарахування Банком поступлених від позичальника коштів на погашення нарахованих поточних платежів після прийняття рішення суду не порушувало жодних норм права.

Приватне підприємство "Продекспорт" у поданих суду відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях проти доводів апеляційної скарги заперечив, просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.04.2019 у справі №921/387/18 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, відповідач погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування до правовідносин між сторонами у даній справі правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц щодо можливості нарахування процентів лише в межах строку кредитування, та зазначає, що Банк не має права нараховувати проценти поза строком кредитування, тобто після 30.04.2013, в тому числі за період з 01.10.2015 по 31.08.2018, а у позичальника відсутній обов`язок сплати таких процентів, відповідно вимоги банку про стягнення донарахованих процентів, донараховних комісії за управління кредитом, та пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення їх сплати, які нараховані після закінчення строку дії кредитування, є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Окрім того, відповідач зазначає, що позивачем не доведено розміру заборгованості по кредитному договору №6606К44 від 06.09.2006, оскільки у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 не встановлено окремо розміру заборгованості по даному кредитному договору, а стягнуто загальну суму тіла кредиту, процентів, комісії та пені по 8-ми кредитних договорах, у зв`язку з чим неможливо встановити розподіл банком сплачених коштів на виконання вказаного рішення суду.

Крім того, відповідач звертає увагу суду, що рішенням Господарського суду Тернопільської області від 05.10.2018 у справі №921/1018/15-г/7, яке набрало законної сили, відмовлено у позові ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі до ПП "Продекспорт" про стягнення заборгованості за кредитним договором №6604К44 від 06.09.2006, зокрема, процентів, нарахованих за період з 17.10.2013 по 30.09.2015, у зв`язку із не підтвердженням належними доказами заборгованості по договору та незаконністю нарахування Банком процентів після закінчення строку кредитування.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі на рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.04.2019 у справі №921/387/18.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.07.2019 розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 05.08.2019

Розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав, зазначених у відповідних ухвалах суду.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 зупинено апеляційне провадження у справі № 921/387/18 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/1120/16.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 поновлено провадження у справі №921/387/18, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 06.07.2020.

Після поновлення провадження у справі розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав, зазначених у відповідних ухвалах суду. Також позивачем долучено до матеріалів справи розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих з врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

В судовому засіданні 19.10.2020 за згодою представників сторін було оголошено перерву до 02.11.2020.

В судове засідання прибули представники сторін, які підтримали свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях, висловили свої міркування з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 06.09.2006 між ВАТ "Укрексімбанк" (далі - Банк) та ПП "Продекспорт" (далі - Позичальник) укладено кредитний договір№6606К44 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредит у сумі 5 500 000,00 доларів США під 11% річних з кінцевим терміном погашення кредиту 06.09.2011.

Відповідно до п. 3.5.1 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку проценти за користування Кредитом у валюті кредиту, які Банк нараховує щомісячно на суму фактичної заборгованості за Кредитом із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року у валюті кредиту, та підлягають сплаті кожного місяця.

Відповідно до п.4.1 Кредитного договору Позичальник сплачує Банкові плату за управління кредитом, яка нараховується у гривнях за офіційним курсом НБУ на дату нарахування і підлягає сплаті щомісяця не пізніше останнього банківського дня кожного місяця, а також плату за зміну умов договору за ініціативою Позичальника.

За змістом п.п. 7.1-7.4 Кредитного договору за невиконання зобов`язань щодо сплати кредиту згідно з графіком погашення, сплати процентів, сплати платежів за управління кредитом, зміну умов договору, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості і до дати повного погашення заборгованості.

Згідно з п.3.7.4. Кредитного договору якщо сума, що вноситься на погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та інших плат недостатня для їх оплати, то платежі здійснюються у черговості, встановленій п. 3.7.4 Кредитного договору: прострочені проценти за користування кредитом; прострочена плата за управління кредитом; прострочені суми плати за зобов`язання; прострочені плати за зміну умов Договору (за ініціативою Позичальника); проценти за користування кредитом; плата за управління кредитом; плата за зобов`язання; плата за зміну умов Договору (за ініціативою Позичальника); прострочена заборгованість по основному боргу за кредитом; строкові платежі з погашення строкої заборгованості за кредитом; пені; дострокові платежі за кредитом.

У разі невиконання зобов`язань по договору, які викладені у розділі 6.1 договору, Банк повідомляє Позичальника, що непогашена частина кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, інші платежі підлягають достроковому поверненню протягом 10-ти банківських днів з моменту одержання повідомлення (п. 6.2 (б) Кредитного договору);

Пунктом 8.1 Кредитного договору визначено, що договір набуває чинності з дати його підписання та залишається чинним до дати повного виконання сторонами зобов`язань за договором.

В подальшому між сторонами було підписано ряд додаткових угод до Кредитного договору.

Зокрема, додатковими угодами від 28.02.2007 №6606K44-1, від 27.06.2007 №6606K44-2, від 01.08.2007 №6606K44-4, від 05.10.2007 №6606K44-5, від 11.12.2007 №6606K44-6, від 01.07.2008 №6606K44-7, від 07.10.2008 №6606K44-8, від 05.01.2009 №6606K44-10, від 06.05.2009 №6606K44-13, від 24.07.2009 №6606K44-14, від 19.01.2010 №6606K44-19 змінено валюту кредитування, ліміт кредиту, процентну ставку, порядок нарахування та сплати процентів, строк погашення кредиту: валюта швейцарські франки та євро; ліміт кредитної лінії: для заборгованості у швейцарських франках у сумі еквівалентній 5 500 000,00 доларів США, для заборгованості у євро у сумі еквівалентній 1 028 000,00 доларів США, а згідно Додаткової угоди від 11.12.2007 №6606K44-6: 6 588 293,53 (для заборгованості у швейцарських франках) та 648 731,42 (для заборгованості у євро); процентна ставка за кредитом у швейцарських франках 9,5% річних з 01.08.2007р. до 30.06.2008р., 10,5% річних з 01.07.2008р. по 30.06.2009р., 14,5% річних з 01.10.2008р. по 30.06.2009р., 12% річних з 01.07.2009р. по 30.06.2010р.; процентна ставка за кредитом у євро 11,25% річних, з 01.10.2008р. 15,25% річних, з 01.01.2010р. по 30.06.2010р. 6,6% річних, з 01.07.2010р. та до кінця терміну дії Договору 15,25% річних; кінцевий термін погашення кредиту 06.09.2012р.

Додатковими угодами від 05.02.2010 №6606K44-20, від 22.07.2010 №6606K44-22, від 27.12.2011 №6606K44-25 змінено валюту кредиту: на період 05.02.2010р. євро, долари США та швейцарські франки, на період з 06.02.2010р. та до кінця терміну дії Договору євро та долари США; встановлено ліміт кредитної лінії для заборгованості у євро 648 731,42; для заборгованості у швейцарських франках у сумі еквівалентній 6 583 293,53; для заборгованості у доларах США екв. 6 583 293,53 по відповідному крос-курсу на дату проведення конверсії, а згідно Додаткової угоди від 08.02.2010р. №6606K44-21: 648 731,42 (для заборгованості у євро) та 6 269 803,37 (для заборгованості у доларах США); змінено процентну ставку за кредитом: у євро 6,6% річних з 01.07.2010р. по 30.09.2010р., 12% річних з 01.10.2010р. та до кінця терміну дії Договору; у доларах США 8,1% річних з 01.07.2010р. по 30.09.2010р., 11% річних з 01.10.2010р. та до кінця терміну дії Договору.

Додатковою угодою від 27.06.2012 №6606К344-28 змінено кінцевий термін погашення Кредиту до 30.09.2012, а додатковою угодою від 28.09.2012 №6606К44-29 до 30.04.2013р.

Додатковою угодою від 26.10.2012 №6606K44-30 встановлено ліміт кредитної лінії для заборгованості у євро 648 731,42; для заборгованості у доларах США 6 269 803,37, при цьому, сума заборгованості у гривневому еквіваленті не може перевищувати 60 940 055,97 грн.

Додатковою угодою №6606К44-32 від 17.10.2013 змінено Валюту Кредиту на національну валюту України (гривню) та встановлено Ліміт кредитної лінії 57 146 337,36 грн., проценти за користування Кредитом у розмірі 0,1% річних на період з 01.09.2013р. по 30.11.2013р., 16% річних на період з 01.12.2013р., при цьому, нового терміну погашення кредиту не встановлено; а також відкрито для Позичальника рахунки: № НОМЕР_1 - прострочена заборгованість за Кредитом та № НОМЕР_2 - рахунок для сплати процентів за користування Кредитом, плат та інших платежів за договором.

У зв`язку із спливом терміну (строку) кредитування (30.04.2013р.) та з не поверненням Позичальником у встановлений договором термін (строк) суми кредиту, відсотків та інших платежів, 16.07.2013 Банк звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом про стягнення всієї суми заборгованості за кредитними договорами: №6606К35 від 19.07.2006, №6606К38 від 27.07.2006, №6606К44 від 06.09.2006, №6607К23 від 05.11.2007, №6609К5 від 01.06.2009, №6609К9 від 01.07.2009, №18105К15/2102 від 13.07.2005 та №6605К48 від 13.07.2005, договорами поруки №18105Р1 від 13.07.2005 та №6605Р8 від 13.07.2005.

Зокрема по Кредитному договору №6606К44 від 06.09.2006, який є предметом даного спору, Банком заявлено, згідно розрахунків до позовної заяви станом на 01.07.2013 та станом на 17.10.2013, з врахуванням додаткової угоди від 17.10.2013: тіла кредиту в сумі 57 146 337,36 грн., відсотки за кредитом в сумі 8 166 341,47 грн., сума несплаченої комісії за управління кредитом 771 330,63 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язань 2 887 025,88 грн., комісії про зміну умов договору 600,00 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3, яке набрало законної сили 15.11.2013, позов банку задоволено та вирішено стягнути 197 504 593,91 грн.:

- з ПП "Продекспорт" та ЗАТ "Агропродукт" солідарно на користь АТ "Укрексімбанк" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі заборгованість за кредитними угодами №18105К15/2102 від 13.07.2005 та №6605К48 від 13.07.2005, договорами поруки №18105Р 1 від 13.07.2005 та №6605Р8 від 13.07.2005 41 003 252,65 грн заборгованості за кредитом; 5 426 712,21 грн заборгованості за несплаченими відсотками; 574 509,51 грн заборгованості за несплаченими комісіями; 1 353 420,28 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, всього 48 357 894,65 грн;

- з ПП "Продекспорт" на користь АТ "Укрексімбанк" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі заборгованість за кредитними договорами №6606К35 від 19.07.2006, №6606К38 від 27.07.2006, №6606К44 від 06.09.2006, №6607К23 від 05.11.2007, №6609К5 від 01.06.2009, №6609К9 від 01.07.2009 124 807 829,86 грн заборгованості за кредитом; 16 288 803,93 грн заборгованості за несплаченими відсотками; 1 476 358,37 грн заборгованості за несплаченими комісіями; 6 573 707,10 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, всього 149 146 699,26 грн.

На виконання вказаного рішення 15.11.2013 видано накази.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 28.11.2013 виконання рішення суду від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 розстрочено згідно графіку погашення у загальній сумі 197 504 593,91 грн невиконаного рішення станом на 28.11.2013: - 25.12.2013 1 500 000,00 грн; 25.01.2014 1 500 000,00 грн; 25.02.2014 1 500 000,00 грн; 25.03.2014 1 500 000,00 грн; 25.04.2014 1 500 000,00 грн; 25.05.2014 1 500 000,00 грн; 25.06.2014 1 500 000,00 грн; 25.07.2014 1 500 000,00 грн; 25.08.2014 1 500 000,00 грн; 25.09.2014 1 500 000,00 грн; 25.10.2014 1 500 000,00 грн. та 25.11.2014 181 004 593,90 грн.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26.01.2015, виконання рішення від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 розстрочено шляхом сплати залишку несплаченої заборгованості в сумі 181 004 593,91 грн. згідно графіка: - січень 2015р. 5 100 000 грн; - лютий 2015р 1 700 000 грн; - березень 2015р. 1 700 000 грн; - квітень 2015р. 1 700 000 грн; - травень 2015р. 1 700 000 грн; - червень 2015р. 1 700 000 грн; - липень 2015р. 1 700 000 грн; - серпень 2015р. 1 700 000 грн; - вересень 2015р. 1 700 000 грн; - до 25.10.2015 (включно) 162 304 593,91 грн.

Ухвалою суду від 04.11.2016 визнано наказ від 15.11.2013 у справі №921/730/13-г/3 (про солідарне стягнення заборгованості із ПП "Продекспорт" (позичальник) та ЗАТ "Агропродукт" (поручитель)) таким, що не підлягає виконанню, та видано накази на виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 щодо кожного боржника окремо із зазначенням застереження про солідарне стягнення.

Проте, як стверджує позивач, вищезазначене рішення суду виконано не було.

З огляду на наведене, Банк звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом про стягнення з Позичальника відсотків, комісії за управління кредитом та комісії за внесення змін до Кредитного договору, нарахованих за період з 17.10.2013 по 30.09.2015, на загальну суму 11 513 307,10 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 05.10.2018 у справі №921/1018/15-г/7, яке набрало законної сили, у задоволенні вказаного позову Банку було відмовлено.

Враховуючи подальше невиконання відповідачем рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 Банк звернувся до суду із даним позовом.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями статей 599, 629 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст.612 ЦК України).

Судом встановлено, що між сторонами відбулись правовідносини з кредитування на підставі кредитного договору № 6606К44 від 06.09.2006.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до вимог частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, з врахуванням укладеної між сторонами додаткової угоди від 28.09.2012 №6606К44-29 кінцевим терміном погашення кредиту є 30.04.2013.

В зв`язку з неналежним виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, Банк 16.07.2013 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 позов банку задоволено та стягнуто 197 504 593,91 грн:

- з ПП "Продекспорт" та ЗАТ "Агропродукт" солідарно на користь АТ "Укрексімбанк" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі заборгованість за кредитними угодами №18105К15/2102 від 13.07.2005 та №6605К48 від 13.07.2005, договорами поруки №18105Р 1 від 13.07.2005 та №6605Р8 від 13.07.2005 41 003 252,65 грн заборгованості за кредитом; 5 426 712,21 грн заборгованості за несплаченими відсотками; 574 509,51 грн заборгованості за несплаченими комісіями; 1 353 420,28 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, всього 48 357 894,65 грн;

- з ПП "Продекспорт" на користь АТ "Укрексімбанк" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі заборгованість за кредитними договорами № 6606К35 від 19.07.2006, № 6606К38 від 27.07.2006, № 6606К44 від 06.09.2006, № 6607К23 від 05.11.2007, № 6609К5 від 01.06.2009, № 6609К9 від 01.07.2009 124 807 829,86 грн заборгованості за кредитом; 16 288 803,93 грн заборгованості за несплаченими відсотками; 1 476 358,37 грн заборгованості за несплаченими комісіями; 6 573 707,10 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, всього 149 146 699,26 грн.

Вказане рішення набрало законної сили.

Як стверджує позивач, станом на момент звернення до суду з даним позовом, рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі № 921/730/13-г/3 в частини стягнення заборгованості за кредитною угодою №6606К44 від 06.09.2006 відповідачем не виконано. За таких обставин Банк нарахував та заявив до стягнення з відповідача за період з 01.10.2015 по 31.08.2018 відсотки за користування кредитом, комісії за управління кредитом, 3% річних, втрати від інфляції, а також за період з 01.11.2017 по 31.08.2018 пені за прострочення сплати процентів та комісії.

Проте, колегія суддів звертає увагу на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 навела висновок про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В зв`язку з чим, Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини 4 статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 наведено висновки про те, що відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що вона вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, за правомірне користування кредитними коштами (в межах строку дії кредитного договору) стягуються проценти на підставі частини 1 статті 1048 ЦК України, а за неправомірне користування кредитними коштами (поза межами строку дії кредитного договору) на підставі положень частини 2 статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання скаржника на правову позицію, викладену у справі Верховного Суду №913/11/18 від 13.12.2018, колегія суддів відхиляє, оскільки Велика Палата Верховного Суду у справі №912/1120/16 відступила від такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Відтак, за вищезазначеними правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, зі спливом строку кредитування припиняється право позикодавця нараховувати проценти за кредитом.

Зважаючи на те, що позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 27 074 664,72 грн. несплачених відсотків, 6 000 365,35 грн. комісії за управління кредитом (0,3%), 84 000,00 грн. комісії за управління кредитом (щомісячна фіксована сума), які нараховані за період з 01.10.2015 по 31.08.2018, тобто після закінчення строку кредитування (30.04.2013), суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вказаних позовних вимог.

При цьому суд апеляційної інстанції відхиляє покликання апелянта на додаткову угоду №6606К44-33 від 09.12.2013, якою змінено розмір процентів за користування кредитом, оскільки така укладена поза межами строку дії кредитного договору.

У зв`язку з відмовою у позові щодо стягнення нарахованих після закінчення строку кредитування відсотків та комісій суд апеляційної інстанції погоджується також з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача нарахованих за період з 01.10.2015 по 31.08.2018 2 667 739,23 грн. 3% річних за прострочення сплати процентів, 9 378 682,25 грн. втрат від інфляції за прострочення сплати процентів, 446 920,09 грн. 3% річних за прострочення сплати комісії, 1 223 319,36 грн. втрати від інфляції за прострочення сплати комісій, а також нарахованих за період з 01.11.2017 по 31.08.2018 746 362.91 грн. пені за прострочення сплати процентів, 166 705,39 грн. пені за прострочену комісію (0,3%) та 2 333,73 грн. пені за прострочену комісію (фіксована сума), які є похідними від основної суми заявлених зобов`язань.

При цьому суд апеляційної інстанції відхиляє покликання апелянта на те, що заявлені Банком до стягнення 3% річних та втрати від інфляційних процесів не є похідними від основної суми заявлених зобов`язань, оскільки базою нарахування 3% річних та інфляційних є стягнуті рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/13 суми та наявні на час виготовлення розрахунків прострочені зобов`язання по тілу кредиту, відсотках та комісіях з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як зазначає Банк, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі № 921/730/13-г/13 стягнуто, зокрема, по Кредитному договору №6606К44 від 06.09.2006, який є предметом даного спору, 57 146 337,36 грн. тіла кредиту, 8 166 341,47 грн. відсотків, 771 330,63 грн. несплаченої комісії за управління кредитом, 600,00 грн. комісії за зміну умов договору.

Однак, з доданих до позовної заяви розрахунків позовних вимог вбачається, що позивачем нараховано 3% річних та втрати від інфляції за прострочення сплати процентів та комісій не на суми, які були стягнуті рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі № 921/730/13-г/13, а на проценти та комісії, нараховані позивачем поза межами строку кредитування.

При цьому, суд зазначає, що рішенням Господарського суду Тернопільської області від 05.10.2018 у справі №921/1018/15-г/7, яке набрало законної сили, відмовлено у позові ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі до ПП "Продекспорт" про стягнення відсотків, комісії за управління кредитом та комісії за внесення змін до Кредитного договору, нарахованих за період з 17.10.2013 по 30.09.2015, на загальну суму 11 513 307,10 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 5 002 261,59 грн. 3% річних та 16 972 462,20 грн. втрат від інфляції, нарахованих за прострочення сплати основного боргу (57 146 337,36 грн.) за період з 01.10.2015 по 31.08.2018, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, яка передбачає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. А тому наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України за спірний період.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто, таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, якщо основне зобов`язання боржником не виконано.

Відповідно до статті 129 Конституції України 13 ГПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією з основних засад судочинства.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Отже, принцип змагальності не лише наділяє осіб, які беруть участь у справі, відповідними правами, але і покладає на них обов`язки подати наявні у них докази на підтвердження своїх вимог.

Отже, заявляючи в цій частині вимоги, позивач повинен довести суму боргу по кредиту, яка стягнута рішенням суду, але не повернута позивачу станом на дату звернення до суду, на яку позивач нарахував 3% річних та інфляційні втрати. Суд вважає, що сам по собі преюдиціальний факт на певну суму заборгованості однозначно та беззаперечно не свідчить про обґрунтованість таких нарахувань.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення суду від 31.10.2013 у справі № 921/730/13-г/3 видано 15.11.2013 накази, якими охоплено суму зобов`язань по 8-ми кредитних договорах без розмежування зобов`язань по кожному із них, на загальну суму 197 504 593,91 грн. (тіло кредиту, відсотки, комісії, пеня).

У період з 15.11.2013 по 26.01.2015 (дата прийняття ухвали про розстрочку виконання рішення) залишок суми складав 181 004 593,914 грн. (без розмежування по кредитних договорах та несплачених платежах, стягнутих рішенням суду), а 16 500 000,00 грн. (без зазначення по яких кредитних угодах та яких платежах здійснена оплата на виконання рішення суду) сплачено боржником самостійно.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 у заяві про примусове виконання рішення стягувач зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Отже, законодавець у Закону України "Про виконавче провадження" у редакціях, чинних на момент вчинення виконавчих дій, покладає на стягувача обов`язок повідомити виконавця про сплачені суми, оскільки від суми виконання залежать виконавчі дії, які вчиняє виконавча служба у межах виконавчих проваджень, зокрема, накладення арешту на кошти та майно у сумі стягнення, встановлення суми виконавчого збору від суми стягнення.

Проте, пред`являючи до виконання вищезазначені накази у період з 12.11.2014 по 19.04.2018, банк не повідомив державного виконавця про часткове виконання боржником рішення суду у розрізі, як стверджує банк, виконаних чотирьох кредитних договорів. Зокрема, у наказі про солідарне стягнення не враховано виконання рішення щодо кредитного договору № 6605К48 від 13.07.2005, а у іншому наказі № 6606К35 від 19.07.2006, № 6609К5 від 01.06.2009, № 6609К9 від 01.07.2009.

Даний факт підтверджується постановами про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти боржника у межах виконавчих проваджень, відкритих на виконання рішення суду, згідно яких виконавче провадження вчиняється без врахування сум здійснених платежів.

Тобто, із наданих позивачем матеріалів виконавчого провадження неможливо встановити, в якій частині виконано рішення суду.

Щодо поданих виписок по рахунках, які, на думку Банку, підтверджують факт часткового виконання рішення суду від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 по 4-ьох кредитних договорах, то, проаналізувавши їх, суд зазначає, що вони не є належними та допустимими доказами, які би підтвердили залишок заборгованості по спірному кредитному договору станом на момент подання даного позову, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, додатковими угодами від 17.10.2013 до усіх кредитних договорів (вісім), у зв`язку із зміною валюти кредитування, внесено зміни у рахунки, відкриті для позичальника щодо кожного кредитного договору, та відкрито нові рахунки: рахунок, на який обліковується прострочена заборгованість та рахунок для сплати процентів, комісій та інших платежів. З останнього банк самостійно розподіляв платежі в рахунок погашення боргу по процентах, комісіях, інших платежах, що підтверджується виписками, з яких вбачаються розбіжності між сумою стягнення та погашення.

Дані розбіжності стали наслідком неправомірних дій банку в частині нарахування відсотківта комісій поза межами строку кредитування та після прийняття рішення у справі №921/730/13-г/3. Виписками підтверджено, що крім сум, стягнутих рішенням по відсотках та комісіях, Банк за рахунок поступлених коштів покрив нараховані поточні платежі після прийняття рішення.

В матеріалах справи наявні докази оплати відповідачем процентів та комісії, нарахованих позивачем за спірним кредитним договором поза межами строку кредитування, а саме за період з 19.11.2013 по 06.11.2014.

Тобто, із наданих позивачем виписок по рахунках неможливо встановити в якій частині і на яку суму виконано рішення суду.

Щодо суми тіла кредиту по кредитному договору №6606К44 від 06.09.2006, який є предметом даної справи, то позивачем не надано доказів на підтвердження невиконання рішення суду від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 в цій частині, а саме:

- не надано даних по виконавчих провадженнях по рішенню суду від 31.10.2013 у справі № 921/730/13-г/3 у розрізі 8-ми кредитних договорів із доказами повідомлення банком державного виконавця про суми погашених зобов`язань, зокрема, по вищезазначених 4-х угодах, у межах цих проваджень;

- не надано доказів на обґрунтування вчинених банком операцій по рахунках № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 на яких обліковуються нараховані, прострочені та сплачені відсотки, щодо нарахування відсотків по кредиту після прийняття рішення суду у справі №921/730/13-г/3 та поза межами строку кредитування, та зарахування на їх погашення, зокрема, сплачених боржником у період з 19.11.2013 по 06.11.2014 84 977,80 грн., що випливає із даних виписок за період з 01.11.2013 по 07.04.2017.

Як зазначалося вище, додатковою угодою від 17.10.2013 до кредитного договору №6606К44, у зв`язку із зміною валюти кредитування, внесено зміни у рахунки, відкриті для позичальника щодо даного договору, та відкрито нові рахунки: рахунок № НОМЕР_1 , на який обліковується прострочена заборгованість та рахунок № НОМЕР_2 для сплати процентів, плат та інших платежів за договором. З останнього банк самостійно розподіляв платежі в рахунок погашення боргу по процентах, комісіях, інших платежах, зокрема, і щодо суми 84 977,80 грн.

Таким чином, Банком не доведено належними та допустимими доказами розміру заборгованості відповідача по кредитному договору №6606К44 від 06.09.2006, а відтак і правомірності нарахування на основну суму боргу 3% річних та втрат від інфляції.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову у задоволені позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.

Керуючись ст.ст.269,270,275,276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.04.2019 у справі №921/387/18 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

3. Порядок та строк оскарження встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Плотніцький Б.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 10.11.2020