ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року Справа № 903/495/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Петухов М.Г. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Новосельська О.В.,

представники учасників справи:

позивач- Данилік Ф.Я.;

відповідач 1- Сорока В.Г.;

відповідач 2- не з`явився;

третя особа- не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача- ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Волинської області від 29.09.2020, повний текст якої скла-дено 30.09.2020, у справі №903/495/20 (суддя Слободян О.Г.)

за позовом ОСОБА_1 м.Луцьк

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ»

м.Ковель Волинської обл.

2. Волинської обласної спілки споживчих товариств м.Луцьк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідачів-

Приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу

Огей Наталія Миколаївна м.Луцьк

про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

Ухвалою господарського суду Волинської області від 29.09.2020 закрито провадження у справі №903/495/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» (надалі в тексті Товариство) та Волинської обласної спілки споживчих това-риств (надалі в тексті Спілка), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідачів Приватний нотаріус Огей Н.М. (надалі в тексті Нотаріус) про скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію обтяжень та іпотеку.(арк.справи 171-173).

Не погоджуючись із ухвалою, Позивач звернувся до апеляційного господарського суду із скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Волинської області від 29.09.2020 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.(арк.справи 178-182).

Обґрунтовуючи скаргу Позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового вис-новку про непідсудність вказаної справи господарському судочинству. Позивач вважає, що позаяк основний договір, зобов`язання за яким забезпечено іпотекою, укладено двома юридичними осо-бами, та за усталеною практикою Великої Палати спір щодо договору акцесорного, забезпечу-вального, додаткового до основного, має розглядатися за тими ж правилами, що і спір за основним договором, у даному випадку у господарському судочинстві. Спір, в якому фізична особа оспо-рює похідне зобов`язання від основного зобов`язання, що виникло між двома юридичними особа-ми належить розглядати в порядку господарського судочинства. Отже, до юрисдикції господар-ських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Оскарження реєстраційної дії державного реєстратора з реєстрації похідного зобов`язання (іпотеки), що виникло між двома юридичними особами належить розглядати в порядку господарського судочинства. Не звернувши уваги на наве-дені обставини, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій справі.

Разом із апеляційною скаргою Позивач подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору, яке обґрунтовує скрутним матеріальним становищем.(арк.справи 18-190).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2020 відкрито апе-ляційне провадження за скаргою Позивача. Крім того, відстрочено скаржнику сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.(арк.справи 204).

27.10.2020 на адресу апеляційного суду надійшов відзив Товариства, у якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.(арк.справи 209-211).

У судовому засіданні апеляційної інстанції 10.11.2020 Позивач підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та надав пояснення. Представник Відповідача-1 заперечив проти задо-волення апеляційної скарги та наголошував на обґрунтованості та законності ухвали суду першої інстанції.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на участь в судовому засіданні, проте явка представників не визнавалась обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Волинської області із позовом до ТзОВ «Ковельська ОТБ» та Приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Огей Наталії Миколаївни, в якому просив скасувати записи про реєстрацію іпотеки та обтяжень, номери: 46781103; 46781014; 4678109; 46780992 від 08.05.2019, вчинені приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Огей Наталією Миколаївною на підставі договору іпотеки від 08.05.2019. Також, просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.04.2019 року по справі №159/1792/19 задоволено заяву Позивача про забезпечення позову та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна: склад О-1, загальна площа 1 047 м2. Реєстраційний № об`єкта нерухомого майна: 1, адреса: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення, склад Д-1 загальна площа 1205.91 м2. Реєстраційний № об`єкта нерухомого майна: 1, Адреса: АДРЕСА_1 , власником яких є ТзОВ «Ковельська ОТБ». Проте, всупереч ухвалі про забезпечення позову, 06.05.2019 року ТзОВ «Ковельська ОТБ» уклала договір поворотної фінансової допомоги (позики) з Волинською облспоживспілкою в розмірі 200 000 грн. та 08.05.2019 сторонами укладено іпо-течний договір, згідно якого для забезпечення повернення позики в сумі 200 000 грн. в іпотеку передано майно, на яке накладено арешт. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Огей Наталією Миколаївною до Реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесені записи про реєстрацію іпотеки та реєстрацію обтяжень на майно, яке перебуває під арештом: №46781103 від 08.05.2019; №46781014 від 08.05.2019, № 46781091 від 08.05.2019, №46780992 від 08.05.2019. Об`єкти нерухомості на час прийняття спірних рішень перебували під забороною на відчуження, відтак іпотекодавець не мав право вільно розпоряджатися цим неру-хомим майном, адже про встановлену судом заборону відчужувати зазначене майно йому було відомо. На момент прийняття спірних рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень були відомості про арешт майна ухвала Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.04.2019 у справі №159/1792/19. Державний реєстратор не використала відомості з вказаного реєстру та здійснила спірні записи.(арк.справи 1-6).

Ухвалою господарського суду Волинської області від 13.07.2020 відкрито провадження у справі №903/495/20.(арк.справи 44-45).

28.07.2020 Позивач надав господарському суду Волинської області клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, в якому зазначив, що визначаючи коло відповіда-чів помилково визначив Відповідачем 2 приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Огей Наталію Миколаївну. Оскільки оспорювані записи здійснені про реєстрацію обтяжен-ня та іпотеку в користь Волинської обласної спілки споживчих товариств, тому остання має бути залучена в якості Відповідача. Позивач просив суд замінити первісного відповідача Приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Огей Наталію Миколаївну на належного відпо-відача Волинську обласну спілку споживчих товариств.(вул.Ковельська, 13, м.Луцьк, ).(арк.справи 85-86).

Ухвалою господарського суду Волинської області від 04.08.2020 замінено первісного Від-повідача Приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Огей Наталію Мико-лаївну на належного Відповідача Волинську обласну спілку споживчих товариств.(арк.справи 98-99).

Крім того, 31.07.2020 ОСОБА_1 надав суду першої інстанції заяву про зміну предмета позову, в якій просить прийняти дану заяву та скасувати рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Огей Н.М. Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номери: 46781103, 46781014, 46781091, 46780992 від 08.05.2019, а також вирішити питання розподілу судових витрат.(арк.справи 87-90). Суд першої інстанції прийняв зая-ву Позивача про зміну предмета позову.(арк.справи 99).

03.09.2020 Відповідач-1 подав клопотання про закриття провадження у справі, оскільки По-зивач у справі ОСОБА_1 є фізичною особою. Таким чином дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.(арк.справи 117-117).

Ухвалою від 03.09.2020 господарський суд першої інстанції залучив до участі у справі приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Огей Наталію Миколаївну як Третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідачів.(арк. справи 130-131).

Як вже зазначалось, ухвалою від 29.09.2020 господарський суд Волинської області закрив провадження у справі №903/495/20.(арк.справи 171-173).

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що Позивач у справі є фізична особа, яка не набула статусу суб`єкта підприємницької діяльності, яка не є стороною договору іпотеки та спір не містить ознак корпоративного спору, тому суд першої інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі п.1.ч.1.ст.231 ГПК України.

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна та не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до п.п.1,2,4 ст.269 Господарського процесуального кодексу України (надалі в тек-сті ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково по-даними доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено пору-шення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або не-правильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.255 ГПК України, окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, про закриття провадження у справі. Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передба-ченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особи-востей, визначених цією статтею.(ст.271 ГПК України).

Звертаючись із апеляційною скаргою, Позивач вважає, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основ-ного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Оскарження реєстраційної дії державного реєстратора з реєстрації похідного зобов`язання (іпотеки), що виникло між двома юридичними особами належить розглядати в порядку господарського судочинства. Однак, не звернувши уваги на наведені обставини, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій справі.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів звертає увагу, що критеріями розмежу-вання судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, пред-мет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким кри-терієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК Украї-ни) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернути-ся до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (надалі в тексті ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розг-ляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Так, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком справ, розгляд яких прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку пев-ного судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невиз-наними.

При цьому слід враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності провад-жень, а отже, і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того ж предмета, але судами різних юрисдикцій.

Разом з тим за приписами частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу Украї-ни (надалі в тексті ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неуперед-жене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорю-ваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського су-ду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушен-ням.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судо-чинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Разом з тим, відповідно до частин 1 та 2 статті 19 Цивільного процесуального кодексу Ук-раїни суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійс-нюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства та-кож вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Так, за змістом пунктів 1, 15 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Положеннями п.3 ч.1 ст.20 ГПК України до юрисдикції господарських судів віднесені спра-ви у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що законодавець надав можливість звернення до господарських судів учасникам (засновникам, акціонерам, членам) юри-дичної особи, які можуть бути як юридичними особами, так і фізичними особами, які не є підприємцями.

Даною нормою віднесено до юрисдикції господарських судів справи у спорах, що вини-кають з корпоративних відносин між юридичною особою та учасником, у тому числі учасником який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

Згідно п.6 ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди також розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі зем-лю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відтак, для віднесення справи до своєї юрисдикції, господарському суду необхідно визна-чити, чи є правовідносини господарськими, а спір господарським, зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду за умов участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин і, по-друге, спору про право, що виникає з відповід-них відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено процесуальним законом.

Разом з тим, Позивачем у даній справі є фізична особа, яка не набула статусу суб`єкта підприємницької діяльності. При цьому вказаний спір не є таким, що виник з корпоративних відносин, в якому фізична особа, яка не є підприємцем, може бути стороною в господарському суді.

Предметом спору у даній справі є скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а не визнання недійсним основного чи похідного зобов`язання.

Таким чином, оскільки Позивач у справі не є стороною договору іпотеки від 08.05.2019, укладеного Відповідачами; не є учасником ТзОВ «Ковельська ОТБ» чи Волинської облспожив-спілки, які уклали договір іпотеки.

Крім цього, спір про визнання недійсним договору іпотеки від 08.05.2019, на підставі якого прийняті оскаржувані рішення про реєстрацію, розглядався в порядку цивільного судочинства у справі №159/5585/19.

Суд першої інстанції правомірно відхилив посилання Позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14.04.2020 у справі №295/5047/18, оскільки в даному випадку спір не стосується правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, яке виникло між двома юридичними особами, а також стороною похідного зобов-язання (договору іпотеки) не є позивач фізична особа та у постанові від 07.04.2020 у справі №904/3657/18, в якій не встановлено підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з непідсудністю справи в порядку господарського судочинства, оскільки спір має ознаки корпора-тивного, а тому розглядається в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1, абз.2 ч.3 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Якщо провад-ження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

При цьому, суд першої інстанції роз`яснив, що даний спір підлягає розгляду в порядку циві-льного судочинства.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у даній справі з підстав п.1 ч.1 ст.231 ГПК України, оскільки Позивач у справі є фізичною особою, яка не набула статусу суб`єкта підпри-ємницької діяльності, не є стороною договору іпотеки та спір не містить ознак корпоративного спору.

Крім того, з огляду на відстрочку сплати судового збору скаржнику до ухвалення судового рішення у справі ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2020 (арк.справи 204), колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 в доход Державного бюджету 2 102 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

З огляду на викладене, апеляційна скарга Позивача не підлягає задоволенню, тому ухвалу суду першої інстанції належить залишити без змін.

Розглянуто всі вимоги апеляційної скарги, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпо-середньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуванї ухвали, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.34, 86, 129, 232, 233, 240, 271, 275, 276, 282, 284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Волинської області від 29.09.2020 у справі №903/495/20 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в доход Державного бюджету 2 102 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

3. Доручити місцевому господарському суду видачу відповідного наказу.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верхов-ного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

5. Матеріали справи №903/495/20 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.