ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

16.11.2020 Справа № 920/1138/20

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі

судді Резніченко О.Ю.,

розглянув матеріали заяви б/н від 13.10.2020

за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

до боржника - фізичної особи-підприємця Уманської Людмили Володимирівни,

про видачу судового наказу про стягнення 154679 грн 35 коп.

Суть питання, що вирішується ухвалою суду.

11.11.2020 заявник звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника 30000 грн заборгованості за кредитом, 50127 грн 79 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4430 грн 44 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, 70121 грн 56 коп. пені по договору банківського обслуговування б/н від 18.07.2013, який складається з заявки про відкриття поточного рахунку, заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів банку.

Після дослідження матеріалів заяви, суд дійшов висновку, що заявнику необхідно відмовити у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких суд дійшов вищезазначеного висновку. Законодавство, що підлягає застосуванню.

Наказне провадження є специфічною формою захисту прав кредитора за допомогою письмових доказів проти сторони боржника, яка не виконує або неналежним чином виконує свої зобов`язання.

Порядок та форма звернення з заявою про видачу судового наказу до господарського суду визначені Господарським процесуальним кодексом України (надалі - ГПК України), зокрема, розділом II «Наказне провадження».

Аналіз норм, які регламентують наказне провадження, у сукупності з нормами За гальної частини ГПК України дають підста ви для висновку про те, що на нього повною мірою поширюються вимоги закону про те, що судовий наказ повинен відповідати вимогам законності та обґрунтованості.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Згідно з ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій формі.

Належність права вимоги не є свідченням відсутності спірних правовідносин між сторонами, однак в силу очевидності права вимоги заявника відсутній спір про наявність самого права. У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог. Безспірні вимоги заявника у наказному провадженні - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних господарсько- правових відносин.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами.

Крім того, на думку суду, безспірність передбачає не лише те, що боржник не оспорює вимог заявника, оскільки боржник має право подати заяву про скасування судового наказу, а й те, що у суду не повинно виникати обґрунтованого сумніву у наявності спору про право та факту належності права вимоги. Отже, вимоги завника повинні бути докумен тально підтвердженими та безспірними, тобто не може викликати сумнівів ні момент настання права вимоги, ні сума грошових коштів.

Суд звертає увагу на те, що одним з питань, які підлягають дослідженню при видачі судового наказу є питання стосовно того, які саме докази в конкретному випадку можуть вважатися належним підтвердженням існування грошової заборгованості, адже суд має право відмовити у видачі судового наказу, якщо з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги (ст. 152 ГПК України).

Щодо доказів, які можуть вважатися належним підтвердженням заборгованості в наказному провадженні, то такі докази оцінюються судом у кожному конкретному випадку. При видачі судового наказу фактичні обставини спра ви встановлюються у спрощеному вигляді, тобто перевіряються наявність певних обставин, пов`язаних із характером заяв лених вимог, документальні підтвердження цих вимог.

Позивач обґрунтовує грошову заборгованість та право вимоги наступними доказами: заявленим о присоединении к условиям и правилам предоставления банковских услуг от 18.07.2013; Витягом з «Умов та правил надання банківських послуг» б/н та б/д; довідкою про розміри встановлених кредитних лімітів; розрахунком заборгованості; виписками по рахунку (додатки до заяви про видачу судового наказу).

На думку суду, у даному випадку зявник має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ті умови, які надані до матеріалів заяви.

Суд звертає увагу, що наданий заявником Витяг з Умов не містить посилань на дату редакції зазначених умов, не має підтвердження, що саме з витягом із цих Умов був ознайомлений боржник. Заява боржника не містить даних про процентну ставку та умов про встановлення відповідальності у вигляді пені, штрафів за порушення зобов`язання.

Отже, витяг із Умов не містить підпису відповідача та не може бути розцінений як частина договору, укладеного 18.07.2013 шляхом підписання заяви.

Таким чином, заявником не надано суду доказів, що сторони погодили розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також умов сплати процентів та відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань, а тому відсутні підстави, у даному випадку, стверджувати про безспірність заявленої заявником вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Суд дійшов висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів, відповідно до ст.ст. 73-74 ГПК України, що підтверджують безспірність заборгованості боржника за укладеним між сторонами письмовим договором. Тому із поданої заяви не вбачається виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу. Отже, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 156 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Крім того, заявник не позбавлений права звернутись до суду з даними вимогами у порядку позовного провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 147, 150, 152, 154, 175 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у видачі судового наказу за заявою б/н від 13.10.2020 Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ) до фізичної особи-підприємця Уманської Людмили Володимирівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

Додаток: заява на 4 аркушах, разом з додатками на 96 аркушах, в тому числі платіжне доручення ZZ422D15F8 від 12.10.2020; заява про отримання процесуальних документів в електронному вигляді.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Дана ухвала може бути оскаржена в порядку, встановленому ст. ст. 255-257 ГПК України.

Ухвала підписана суддею 16.11.2020.

Суддя О.Ю. Резніченко