ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Суми

09.11.2020 Справа № 920/151/20
Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. за участі секретаря судового засідання Галашан І.В., розглянувши заяву представника відповідача - Комунального підприємства «Теплогарант» (вул. Садова, буд. 39А, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ідентифікаційний код 32325215) від 09.10.2020 № 521 (вх. № 3132к від 13.10.2020) про відстрочення виконання судового рішення у справі № 920/151/20

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 20077720),

до відповідача: Комунального підприємства «Теплогарант» (вул. Садова, буд. 39А, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ідентифікаційний код 32325215),

про стягнення 199 488,15 грн на підставі договору № 6111/1718-КП-29 постачання природного газу від 19.09.2017, укладеного між сторонами,

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідача - не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Сумської області від 04.06.2020 у справі № 920/151/20 ухвалено позовні вимоги задовольнити частково; стягнути з Комунального підприємства «Теплогарант» (вул. Садова, буд. 39а, м. Конотоп, Сумська область, 41615, ідентифікаційний код 32325215) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 20077720) пеню в сумі 85 975,16 грн, 3 % річних у сумі 15 749,76 грн, інфляційні втрати у сумі 11 788,08 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 992,32 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 ухвалено рішення Господарського суду Сумської області від 04.06.2020 у справі № 920/151/20 скасувати та прийняти нове рішення, відповідно до якого позовні вимоги задовольнити частково; стягнути з Комунального підприємства «Теплогарант» (вул. Садова, буд. 39а, м. Конотоп, Сумська область, 41615, ідентифікаційний код 32325215) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 20077720) пеню в сумі 85 975,16 грн, 3 % річних в сумі 15 749,76 грн, інфляційні втрати в сумі 11 788,08 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 992,32 грн.

26.10.2020 на примусове виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 судом першої інстанції видано відповідний судовий наказ.

13.10.2020 відповідач подав заяву від 09.10.2020 № 521 (вх. № 3132к від 13.10.2020) про відстрочення виконання рішення у справі № 920/151/20, відповідно до якої просить суд відстрочити виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 у справі № 920/151/20 до 28.09.2021.

Заява вмотивована тим, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, зокрема, за перший квартал 2020 року чистий фінансовий збиток підприємства становить 481 тисяч гривень, за аналогічний період попереднього року сума збитку становила 2 мільйони 250 тисяч гривень; дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги складає 29 млн. 581 тис. грн, поточна кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги становить 52 млн. 303 тис. грн, заборгованість за розрахунками з оплати праці складає 184 тис. грн. На стадії розгляду в судах перебуває ряд справ за позовами КП «Теплогарант» до боржників про стягнення боргів за спожиті послуги з постачання теплової енергії, а саме: 1) в господарський судах: справа № 910/10764/20 до ТОВ «Слобожанська фармацевтична компанія»» про стягнення 119 717,53 грн боргу за спожиту теплову енергію, справа № 920/1254/19 до ТОВ «НВО «Червоний металіст» про стягнення 154 024,40 грн. боргу за спожиту теплову енергію; 2) до місцевого суду з початку 2020 року подано 244 заяви до населення про видачу судових наказів на загальну суму 3 302 108,62 грн боргів, на стадії розгляду перебуває 99 заяв на загальну суму 1 317 933,37 грн боргів. На стадії примусового виконання у органах виконавчої служби перебуває 213 виконавчих проваджень, відкритих за судовими наказами про стягнення на користь КП «Теплогарант» з населення боргів на загальну суму 2 958 758,02 грн та 9 виконавчих документів на загальну суму 684 744,67 грн про стягнення боргів з юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Кошти, які надходять в ході примусового виконання судових наказів складають в середньому 20-30 тис. грн на місяць. Регулярні розрахунки споживачів за теплову енергію відбуваються у опалювальному періоді, початок якого припадає на жовтень 2020 року.

Також відповідач зазначає, що в провадженні Господарського суду Сумської області перебуває чотири справи за позовом АТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму 9 198 355,66 грн. Вирішення зазначених справ по суті, набуття рішеннями законної сили, і як наслідок відкриття виконавчих проваджень про стягнення цих коштів призведе до банкрутства відповідача, оскільки враховуючи фінансовий стан, він не має 9 млн. грн на їх виконання.

Відповідач звертає увагу суду на те, що він з питанням врегулювання заборгованості підприємств теплоенергетики та спожиті енергоносії та нарахованих на дану заборгованість штрафних санкцій, звертався до Міністерства розвитку громад та територій України листом за вих. № 253 від 21 квітня 2020 року та отримав відповідь за вих. № 7/10.2/13578-20 від 06.08.2020 про те, що Мінрегіоном розроблено та подано на реєстрацію до Верховної Ради України законопроект № 3508 від 20.05.2020р. «Проект Закону про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення», яким передбачається списання з дня набрання чинності цим Законом пені, штрафів, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на заборгованість в тому числі за спожитий природний газ, яка виникала етапом на 1 травня 2020 року.

Враховуючи викладене, як зазначає відповідач, він не має матеріальних ресурсів на одночасну сплату на користь позивача 116 505,32 грн коштів на виконання рішення суду у цій справі, а матиме таку змогу лише у опалювальному сезоні 2020-2021рр., коли на рахунки підприємства у достатній кількості будуть надходити кошти за вироблену та поставлену теплову енергію.

Ухвалою суду від 30.10.2020 у справі № 920/151/18 постановлено прийняти заяву відповідача про відстрочення виконання судового рішення до розгляду; призначити її розгляд в судове засідання на 09.11.2020, 12:00.

Учасники справи своїх представників в засідання суду 09.11.2020 не направили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені судом належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернуто на адресу суду відділенням поштового зв`язку.

Від відповідача до суду засобами електронного та поштового зв`язку надійшло клопотання від 05.11.2020 № 593 (вх. № 9775/20 від 06.11.2020) та засобами поштового зв`язку вх. № 9852/20 від 10.11.2020 (під час виготовлення судом повного тексту цієї ухвали) про відкладення розгляду заяви, відповідно до якого відповідач просить суд відкласти розгляд заяви на іншу дату у зв`язку з лікарняним його представника.

Проте суд, розглянувши це клопотання, дійшов висновку про його необгрунтованість та відмовляє в його задоволенні з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства, крім іншого, є своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду.

Частиною другої статті 331 ГПК України визначено, що заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Отже, враховуючи вищевстановлений чинним господарським процесуальним законодавством строк розгляду заяви про відстрочення виконання судового рішення, обізнаність сторін про дату, час й місце судового розгляду, підстави для відкладення розгляду зазначеної заяви відповідача про відстрочення виконання рішення згідно наведеної норми у суду відсутні.

Крім того, до поданого суду клопотання відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження поважних причин неявки представника в судове засідання 09.11.2020, а зазначено про знаходження юрисконсульта Лазаренко О.О. на лікуванні з зобов`язанням надати лікарняний лист, без відповідного документарного підтвердження, зокрема, довідкою з медичного закладу тощо. Крім того, заявником не мотивовано та не підтверджено неможливість забезпечення участі в підготовчому засіданні у цій справі іншого представника відповідача.

12.11.2020 від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення б/д, б/н (вх. № 9985/20), де останній просить суд відмовити у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення у цій справі, посилаючись на те, що заявником не вказано жодної підстави, яку можна оцінити як виняткову обставину неможливості виконання рішення суду строком в один рік.

Суд, розглянувши заяву представника відповідача про відстрочення виконання рішення суду від 16.09.2019 у справі № 920/181/18, визнав її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Згідно з зазначеною нормою, надання заявникові відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення. При цьому, матеріальний стан визначено як обставину, яка також враховується судом, але стосовно саме фізичної, а не юридичної особи згідно приписів ст. 331 ГПК України.

Як вбачається з вищевказаної норми, питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частини третя, четверта статі 331 ГПК України).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України» зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Із підстав, умов та меж надання відстрочення виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання відстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У зв`язку з тим, що відстрочка виконання рішення продовжує період відновлення порушеного права позивача, при її наданні необхідно враховувати закріплені в нормах національного матеріального права та Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, допустимі межі надання такої відстрочки.

Наведений відповідачем у заяві про відстрочення виконання рішення перелік обставин, а саме: складне фінансове становище, недостатність тарифів, неможливість здійснення господарської діяльності у повному, належному обсязі, значну заборгованість контрагентів та населення не є тими обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідач, як юридична особа, що здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик, враховуючи принципи, закріплені в статті 6 Цивільного кодексу України, взяв на себе відповідні зобов`язання (прийняти природний газ та здійснити своєчасний/повний розрахунок з постачальником), і об`єктивно усвідомлював усі можливі ризики ведення господарської діяльності та виконання зобов`язань за договором.

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Також, відповідач не обґрунтовує та документально не підтверджує обставин, з настанням яких поліпшиться його майновий стан.

Згідно положень статті 42 Господарського кодексу України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику (пункт 1, абзац 4 статті 44 Господарського кодексу України).

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 19.02.2018 у справі № 910/15430/16, від 27.04.2018 у справі № 910/313/17 та від 02.05.2018 у справі № 910/3816/16.

У рішенні від 29.06.2004 Європейський суд з прав людини у справі «Півень проти України» дійшов висновку, що державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не можна прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як «виняткові обставини».

За висновками суду, представлені відповідачем докази скрутного фінансового становища, а є тільки одним з елементів, які свідчать про незадовільний фінансовий стан підприємства.

Водночас, згідно з положеннями частини першої статті 115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником:

- майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу;

- продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності;

- одержаних доходів;

- іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

У відповідності до положень чинного законодавства, останньому як юридичній особі можуть належати не лише отримані доходи, а й майно - суто нерухомі та рухомі речі - будівлі, споруди, земельні ділянки, засоби виробництва, активи, однак і грошові кошти, цінні папери, майнові права, тощо.

У силу приписів статей 73, 74, 76-79, 331 ГПК України, підставою для встановлення відстрочки виконання рішення суду може бути доведена належними та допустимими доказами обставина, яка робить виконання такого рішення неможливим саме один рік з моменту ухвалення. Більше того, заявник має довести повну відсутність грошових коштів та майна за рахунок якого можливо задовільнити вимоги.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

У той же час, зважаючи на те, що 1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); 2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); 3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - Суд) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (справа «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Сгеесе), від 19 березня 1997 року, пункт 40, ReportsofJudgmeNtsaNdDecisioNs 1997-II); 4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (справа «ІммобільяреСаффі» проти Італії», № 22774/93, пункт 74, ЕСНR 1999-V), а також беручи до уваги, те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, «легітимні сподівання» на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, пункт 43), Вищий господарський суд України вважає, що з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача, як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Савіцький проти України» від 26.07.2012 зазначено, що суд повторює, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

У свою чергу довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Розглянувши заяву відповідача про відстрочення виконання рішення суду у даній справі, господарський суд дійшов висновку, що обставини, на які останній посилається в її обґрунтування, не є тими обставинами, з якими закон пов`язує можливість задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду.

На підставі вищевикладеного, господарський суд у задоволенні заяви відповідача - Комунального підприємства «Теплогарант» (вул. Садова, буд. 39А, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ідентифікаційний код 32325215) від 09.10.2020 № 521 (вх. № 3132к від 13.10.2020) про відстрочення виконання судового рішення у справі № 920/151/20 відмовляє за необґрунтованістю.

Керуючись статтями 233-235, 255, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання відповідача - Комунального підприємства «Теплогарант» (вул. Садова, буд. 39А, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ідентифікаційний код 32325215) від 05.11.2020 № 593 (вх. № 9775/20 від 06.11.2020 та вх. № 9852/20 від 10.11.2020) про відкладення розгляду заяви - відмовити.

2. У задоволенні заяви відповідача - Комунального підприємства «Теплогарант» (вул. Садова, буд. 39А, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ідентифікаційний код 32325215) від 09.10.2020 № 521 (вх. № 3132к від 13.10.2020) про відстрочення виконання судового рішення у справі № 920/151/20 - відмовити.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею її повного тексту - 16 листопада 2020 року.

4. Ухвала може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду у строки та в порядку, встановлені статтями 253-259 Господарського процесуального кодексу України.

5. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Повний текст ухвали підписано суддею 16 листопада 2020 року.

Суддя Ю.А. Джепа