ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року Справа № 903/494/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є.

судді Петухов М.Г.

секретар судового засідання Орловська Т.Й.

за участю представників:

позивача: не з"явився

відповідача: Малишко С.О. адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2020 року у справі № 903/494/20 (суддя Слободян О. Г., м.Луцьк, повний текст складено 11.09.2020 року)

за позовом Державне комунальне підприємство "Луцьктепло"

до ОСОБА_1

про стягнення 125323 грн. 75 коп.

В С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції.

1. Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 125323 грн. 72 коп., з яких: 88507 грн. 65 коп. суми основного боргу по оплаті за відпущену теплову енергію та гарячу воду, 5770 грн. 47 коп. інфляційних втрат, 3765 грн. 28 коп.- 3% річних, 27280 грн. 35 коп. пені.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно умов договору купівлі- продажу (постачання) теплової енергії № 4-6 від 28.11.2014р. в частині оплати відпущеної теплової енергії та договору про надання послуг по гарячому водопостачанню №4-292 від 28.11.2014р. в частині оплати наданих послуг по постачанню гарячої води.

3. Рішенням Господарського суду Волинської області від 11.09.2020 року у справі №903/494/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного комунального підприємства "Луцьктепло" 125323 грн. 72 коп., з яких: 88507 грн. 65 коп. суми основного боргу по оплаті за відпущену теплову енергію та надану гарячу воду, 5770 грн. 47 коп. інфляційних втрат, 3765 грн. 28 коп.- 3%річних, 27280 грн. 35 коп. пені., а також 2102 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Рішення господарського суду мотивоване тим, що на день розгляду спору заборгованість відповідача перед позивачем за відпущену йому теплову енергію в сумі 55038 грн. 37 коп. та надану в його приміщення гарячу воду в сумі 33469 грн. 28 коп. згідно договору №4-6 від 28.11.2014 р. купівлі-продажу (постачання) теплової енергії та договору №4-292 від 28.11.2020 р. про надання послуг по гарячому водопостачанню, що разом становить 88507 грн. 65 коп., не погашена, не оспорена, підтверджена матеріалами справи та підлягає до стягнення. За таких обставин, нарахована позивачем пеня згідно договору купівлі-продажу (постачання) теплової енергії №4-6 від 28.11.2014 р. в розмірі 19316 грн. 72 коп. за період з 16.12.2019 р. по 15.06.2020 р. та пеня згідно договору про надання послуг по гарячому водопостачанню №4-292 від 28.11.2020 р. в розмірі 7963 грн. 63 коп. за період з 13.12.2019 р. по 12.06.2020 р. є підставними та підлягають до стягнення. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання згідно договору купівлі-продажу (постачання) теплової енергії №4-6 від 28.11.2014 р. та договору про надання послуг по гарячому водопостачанню №4-292 від 28.11.2020 р., відповідачу нараховано 5770 грн. 47 коп. інфляційних втрат та 3765 грн. 28 коп. 3% річних за періоди з 01.12.2017 р. по 15.06.2020 р. та з 02.04.2018 р. по 12.06.2020 р., які є підставними та підлягають до стягнення.

ІІ. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

5. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2020 року у справі №903/494/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ДКП «Луцьктепло» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 відмовити повністю.

6. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що йому не було відомо про розгляд даної справи, оскільки він не проживає за адресою: АДРЕСА_1 на яку надсилались судом першої інстанції судові рішення, у зв`язку з розірванням шлюбу і відповідно не отримував жодних документів по даній справі. Судові рішення отримувала за адресою реєстрації відповідача колишня дружина ОСОБА_2 . Як зазначає відповідач адреса його фактичного проживання є АДРЕСА_2 , що підтверджується копією будинкової книги, яка додана до апеляційної скарги.

7. Поряд з цим, відповідач з рішенням Господарського суду Волинської області від 11.09.2020 року не погоджується та вважає його ухваленим без дослідження усіх необхідних даних та доказів, з порушенням норм матеріального права. Так, на думку відповідача при розгляді справи не було досліджено чи належить на праві власності ОСОБА_1 приміщення офісу та кафе за адресою: АДРЕСА_3 у яке здійснювалось постачання теплової енергії та гарячої води.

8. Відповідач зазначає, що 19.07.2016 року ОСОБА_1 здійснив продаж приміщення (кафе-бару) площею 257,0 кв.м. в будинку АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т.П. 19.07.2016 року, Р №2198. Приміщення офісу за адресою: АДРЕСА_3 , площею 140, 8 кв.м., також вибуло із права власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рязанцевою Т.Б. 29.05.2017 року, Р №455. Дана обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.10.2020 року за №226760956. Власником нежитлового приміщення площею 140,8 кв.м. є ОСОБА_4 .

9. За таких обставин, відповідач вважає, що не може нести відповідальність за надані послуги по теплопостачанню та наданню гарячої води з листопада 2017 року по даний час, оскільки з липня 2016 року він не являється власником приміщення кафе-бару площею 257 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 , а з травня 2017 року не являється власником офісу (нежитлового приміщення) площею 140,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 .

ІІІ. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечень інших учасників справи.

10. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.20р. у справі № 903/494/20 та розгляд апеляційної скарги призначено на 11 листопада 2020 року.

11. 04 листопада 2020 року на адресу суду від Державного комунального підприємства "Луцьктепло" надійшов відзив в якому просить суд залишити рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2020 у справі за позовом ДКП «Луцьктепло» до ОСОБА_1 про стягнення 125323,72 грн. без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

12. В судовому засіданні 11.11.2020 року адвокат відповідача підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та надав суду відповідні пояснення. Зазначив, що з листопада 2017 року по час подання позовної заяви ДКП «Луцьктепло» постачало теплову енергію та гарячу воду у приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , однак не власнику ОСОБА_1 , а іншим власникам, які і повинні нести відповідальність по оплаті за надану теплову енергію та гарячу воду.

13. В судове засідання 11.11.2020 року Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" своїх представників не направили, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

14. Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

15. Згідно ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

16. Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

17. Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників Державного комунального підприємства "Луцьктепло".

18. Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

ІV. Мотивувальна частина постанови.

19. Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_1 - Малишко С.О. в судовому засіданні 11.11.2020, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2020 року у справі № 903/494/20 скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити, виходячи з наступного.

20. Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2014 між Державним комунальним підприємством "Луцьктепло" (теплопостачальна організація) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач) укладено договір № 4-6 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії (далі по тексту - договір №4-6)(а.с. 7-8).

21. Відповідно до п. 1.1. договору №4-6, теплопостачальна організація відпускає теплову енергію у вигляді гарячої води (далі - теплову енергію) Споживачу, який зобов`язаний оплатити прийняту теплову енергію та дотримуватися передбаченого Договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію системи теплоспоживання (тепловикористального обладнання).

22. Згідно п.1.2. договору №4-6, теплова енергія використовується споживачем через тепловикористальні установки для підтримання належного температурного режиму (обігрівання) належних йому приміщень (централізованого опалення).

23. Пунктом 1.5. договору №4-6 розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

24. Згідно п.2.2.13. договору №4-6, споживач зобов`язується своєчасно здійснювати оплату теплової енергії, В разі несвоєчасної оплати сплачувати на вимогу Теплопостачальної організації штрафні санкції.

25. Відповідно до п.2.2.15 договору №4-6 від 28.11.2014 споживач зобов`язаний у випадку відчуження приміщення та/або передачі об`єктів теплопостачання на баланс іншого власника, вчасно (протягом 10 календарних днів) повідомити про це теплопостачальну організацію з наданням відповідних підтвердних документів для внесення відповідних змін до договору. В разі невиконання передбаченого цим пунктом обов`язку споживач несе всі пов`язані з цим негативні наслідки.

26. Пунктом 2.2.16 договору №4-6 передбачено, що споживач зобов`язаний своєчасно з`являтися до Теплопостачальної організації або направити свого уповноваженого представника для отримання рахунків на оплату теплової енергії, надання Теплопостачальній організації показників приладів обліку теплової енергії у строки, встановлені договором.

27. Відповідно до пунктів .3.1, 3.1.1, 3.2, 3.3 договору №4-6, споживач оплачує Теплопостачальній організації вартість теплової енергії за встановленими тарифами згідно з показами приладів обліку (з врахуванням фактично спожитої теплової енергії До кінця розрахункового місяця), які надаються Споживачем до 20 числа розрахункового місяця в Теплопостачальну організацію.

28. Рахунок за відповідний місяць, наданий споживачу Теплопостачальною організацією, с одночасно актом приймання-передачі теплової енергії. Споживач зобов`язується щомісячно сплачувати за теплову енергію в наступному порядку:

- передоплату - до 01 числа розрахункового місяця, яка обраховується відповідно до розрахункового середньомісячного теплового навантаження згідно Додатку № 1 до Договору. Теплопостачальна організація може надавати Споживачу рахунок на оплату. Такий рахунок вручається Споживачу особисто або надсилається йому поштовим відправленням за вказаною у цьому Договорі адресою до 25-го числа місяця включно, що передує розрахунковому. У разі неотримання рахунку у вказаний у цьому пункті строк, Споживач (його представник) має право прибути для отримання рахунку в приміщення Теплопостачальної організації не пізніше 28-го числа місяця, що передує розрахунковому;

- остаточний розрахунок - до 01 числа місяця наступного за розрахунковим, на підставі рахунку, який вручається Споживачу, особисто або надсилається йому поштовим відправленням за вказаною у цьому Договорі адресою до 25-го числа (включно) розрахункового місяця. У разі неотримання рахунку у вказаний у цьому пункті строк, Споживач (його представник) зобов`язаний прибути в приміщення Теплопостачальної організації не пізніше 28-го числа розрахункового місяця. Нез`явлення Споживача (його представника) до встановленої дати у Теплопостачальну організацію для отримання рахунку не є підставою для відмови від оплати за теплову енергію.

29. Пунктом 5.4 укладеного між сторонами договору купівлі- продажу (постачання) теплової енергії №4-6 від 28.11.2014р. визначено, що при порушенні строку оплати теплової енергії споживач сплачує теплопостачальній організації пеню в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 100% від суми боргу.

30. Згідно розділу 6 «Строк дії договору» договору №4-6, договір діє з врахуванням ч.3 ст.631 ЦК України з 23.10.2014 року і діє безстроково. Дія даного договору припиняється: за згодою сторін; за рішенням суду; у разі відключення приміщення споживача від мереж централізованого опалення у порядку, визначеному законодавством України; у разі повної ліквідації юридичної особи споживача.

31. Пунктом 7 договору №4-6 сторони передбачили, що у всьому іншому, не передбаченому договором, сторони керуються нормами «Правил користування тепловою енергією», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року « 1198; «Правил технічної експлуатації теплових установок і тепломереж», а також інших нормативно-правових актів.

32. Додатком №1 до договору №4-6 сторони погодили приміщення в яке буде подаватися опалення, а саме: приміщення офісу загальною площею 140,8 кв.м. та кафе-бару загальною площею 257,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_3.(а.с. 9).

33. 28 листопада 2014 року між Державним комунальним підприємством "Луцьктепло" (теплопостачальна організація) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач) укладено договір №4-292 про надання послуг по гарячому водопостачанню(далі за текстом - договір №4-292)(а.с.37).

34. Пунктом 1.1. договору №4-292 сторони передбачили, що теплопостачальна організація надає споживачу послугу по гарячому водопостачанню (далі - послуга), а споживач приймає та оплачує її на умовах і в терміни, передбачені договором та додатками до нього.

35. Згідно п. 2.1.1. договору №4-292, теплопостачальна організація зобов`язується надавати споживачу послугу по постачанню гарячої води - щоденно з 6:00 год. до 24:00 год. за винятком: аварійних ситуацій, відсутності енергоресурсів, недостатнього тиску холодної води та періоду проведення планово-попереджувального ремонту котелень та теплових мереж згідно з графіком, затвердженим виконавчим комітетом Луцької міської ради.

36. Відповідно до п.2.2.8 договору №4-292 від 28.11.2014 споживач зобов`язаний у випадку передачі об`єктів або їх частини на баланс іншого власника вчасно повідомити теплопостачальну організацію та переукласти договір.

37. Відповідно до пунктів 3.1., 3.1.1. договору №4-292 та додатку 1 до договору споживач оплачує теплопостачальній організації вартість наданої йому послуги по чинних тарифах згідно з показниками лічильника.

38. Пунктом 3.1.3. договору №4-292, сторони передбачили, що рахунок за відповідний місяць, наданий споживачу теплопостачальною організацією, є одночасно актом надання послуг.

39. Згідно п. 3.1.4 договору №4-292, споживач зобов`язується проводити передоплату за послуги в розмірі 100% вартості послуги, визначеної згідно з Додатком 1 до Договору в термін до 01 числа розрахункового місяця.

40. Згідно п.4.4. укладеного між сторонами договору про надання послуг по гарячому водопостачанню №4-292 при порушенні строку оплати послуг Теплопостачальної організації Споживач сплачує їй пеню в розмірі 1% від суми простроченого боргу за кожен день прострочки платежу.

41. Пунктом 5.1 договору №4-292 передбачено, що договір діє з рахуванням ч.3 ст.631 ЦК України з 01.10.2014 року і діє безстроково. Дія договору припиняється в разі відключення приміщення від мереж гарячого водопостачання у порядку, визначеному законодавством України.

42. Додатком №1 до договору №4-292 сторони погодили приміщення відповідача в які будуть надаватися послуга по постачанню гарячої води, а саме: офісне приміщення за адресою АДРЕСА_3; приміщення кафе-бару за адресою АДРЕСА_3(а.с. 38).

43. На виконання умов договору №4-6 купівлі- продажу (постачання) теплової енергії від 28.11.2014 року за період з листопада 2017 року по лютий 2020 року позивачем нараховано відповідачу 55038 грн. 37 коп. за відпущену йому теплову енергію, призначену для опалення належних відповідачу приміщень. Вказане підтверджується виставленими рахунками за теплову енергію(а.с. 20-36) за наступні періоди: листопад 2017 року на суму 2581,84 грн., грудень 2017 року на суму 4437,36 грн., січень 2018 року 5629,97 грн., лютий 2018 року на суму 3993,45 грн., березень 2018 року на суму 5629,93 грн., квітень 2018 року на суму - 157,39 грн., тобто 0,00 грн., листопад 2018 року на суму 2899,25 грн., грудень 2018 року на суму 5208,76 грн., січень 2019 року на суму 4093,32 грн., лютий 2018 року на суму 4775,88 грн., березень 2018 року на суму 2425,38 грн., квітень 2019 року на суму 166,20 грн., травень 2019 року на суму 177,16 грн., листопад 2019 року на суму 3017,11 грн., грудень 2019 року на суму 3502,92 грн., січень 2020 року на суму 3299,62 грн., лютий 2020 року на суму 3357,61 грн.(а.с. 20-36).

44. Також, за період з квітня 2018 року по серпень 2019 року позивачем нараховано відповідачу 33469 грн. 28 коп. за надану в приміщення відповідача гарячу воду згідно договору №4-292 про надання послуг по гарячому водопостачанню від 28.11.2020 року. Вказане підтверджується виставленими рахунками за гарячу воду (а.с. 39-46) за настпні періоди: квітень 2018 року на суму 105,73 грн., грудень 2018 року на суму 4512,46 грн., січень-лютий 2019 року на суму 8166,46 грн., березень 2019 року на суму 4083,23 грн., квітень 2019 року на суму 4083,23 грн., травень 2019 року на суму 4083,23 грн., червень 2019 року на суму 4083,23 грн., липень-серпень 2019 року на суму 4351,71 грн.(а.с. 39-46).

45. Отже, в порушення умов договору №4-6 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії від 28.11.2014 року та договору №4-292 про надання послуг по гарячому водопостачанню від 28.11.2020 року відповідачем не здійснено розрахунків за відпущену йому теплову енергію та надану в його приміщення гарячу воду, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 88507 грн. 65 коп.

46. 15 липня 2019 року позивач надіслав на адресу відповідача претензії №2964/08 та №2963/08 щодо погашення заборгованості(а.с.50-53), які залишені відповідачем без задоволення.

47. Позивачем з`ясовано, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26.04.2019 року було внесено запис №8006651 про припинення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

48. Водночас, позивачем врахований правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17 в якому вказано, що господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем. Отже, справа підлягає розгляду в господарському суді.

49. Враховуючи вищевикладене, Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 125323 грн. 72 коп., з яких: 88507 грн. 65 коп. суми основного боргу по оплаті за відпущену теплову енергію та гарячу воду, 5770 грн. 47коп. інфляційних втрат, 3765 грн. 28 коп.- 3% річних, 27280 грн. 35 коп. пені

50. Рішенням Господарського суду Волинської області від 11.09.2020 року у справі №903/494/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло 125323 грн. 72 коп., з яких: 88507 грн. 65 коп. суми основного боргу по оплаті за відпущену теплову енергію та надану гарячу воду, 5770 грн. 47 коп. інфляційних втрат, 3765 грн. 28 коп.- 3%річних, 27280 грн. 35 коп. пені. Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до стягнення.

51. З матеріалів справи вбачається, що 26.04.2019 року було внесено запис №8006651 про припинення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

52. Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

53. Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

54. Відповідно до положень частини 2 цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

55. Відповідно до положень статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

56. Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

57. Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

58. З огляду на положення частини 1 статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

59. Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 та від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18.

60. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з тим, що позов у даній справі поданий Державним комунальним підприємством "Луцьктепло" до ОСОБА_1 про стягнення 125323 грн. 72 коп., з яких: 88507 грн. 65 коп. суми основного боргу по оплаті за відпущену теплову енергію та гарячу воду, 5770 грн. 47коп. інфляційних втрат, 3765 грн. 28 коп.- 3% річних, 27280 грн. 35 коп. пені., підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки позовні вимоги ґрунтується на невиконанні відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно умов договору купівлі- продажу (постачання) теплової енергії № 4-6 від 28.11.2014р. в частині оплати відпущеної теплової енергії та договору про надання послуг по гарячому водопостачанню №4-292 від 28.11.2014р. в частині оплати наданих послуг по постачанню гарячої води, укладених відповідачем в статусі фізичної особи-підприємця.

61. Судом апеляційної інстанції встановлено, що укладений договір № 4-6 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії та договір №4-292 про надання послуг по гарячому водопостачанню за своїм змістом та правовою природою є договорами енергопостачання, які підпадають під правове регулювання норм §5 "Постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу" глави 54 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, норм §3 "Енергопостачання" глави 30 розділуІ Господарського кодексу України та спеціального законодавчого акту - Закону України "Про теплопостачання".

62. Відповідно до частин 1, 2 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

63. За змістом статті 1 Закону України "Про теплопостачання" споживачем теплової енергії визнається особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Зазначене кореспондує з положеннями Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, за змістом яких споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єкт підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

64. Згідно з нормами статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

65. В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

66. Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

67. З аналізу правовідносин, що склалися між учасниками справи судом апеляційної інстанції встановлено, що спір виник відносно неоплати за відпущену теплову енергію призначену для опалення приміщень, а саме: офісу загальною площею 140,8 кв.м. та кафе-бару загальною площею 257,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 згідно умов договору №4-6 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії від 28.11.2014 року за період з листопада 2017 року по лютий 2020 року та використаної гарячої води у вказаних приміщеннях згідно умов договору №4-292 про надання послуг по гарячому водопостачанню за період з квітня 2018 року по серпень 2019 року.

68. Однак, відповідач вважає, що не може нести відповідальність за надані послуги по теплопостачанню та наданню гарячої води з листопада 2017 року по даний час, оскільки з липня 2016 року він не являється власником приміщення кафе-бару площею 257 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 , а з травня 2017 року не являється власником офісу (нежитлового приміщення) площею 140,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 .

69. В спростування позовних вимог відповідач до апеляційної скарги додає примірник договору купівлі-продажу відповідно до якого 19.07.2016 року ОСОБА_1 здійснив продаж приміщення (кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») площею 257,7 кв.м. в будинку АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_3 , даний договір посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т.П. 19.07.2016 року та зареєстрований в реєстрі за №2198(а.с. 79-82).

70. Приміщення офісу за адресою: АДРЕСА_3 , площею 140,8 кв.м., також вибуло із права власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рязанцевою Т.Б. 29.05.2017 року та зареєстровано в реєстрі за №455. Власником нежитлового приміщення площею 140,8 кв.м. є ОСОБА_4 . Дана обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.10.2020 року за №226760956(а.с. 83-85).

71. Приписами статті 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2).

72. Згідно статті 77 наведеного Кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч.2).

73. Частинами третьою та восьмою статті 80 вказаного Кодексу передбачено, що відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

74. Відповідно до статті 269 зазначеного Кодексу, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

75. В обґрунтування неможливості подання вищевказаних доказів до суду першої інстанції відповідач зазначає, що йому не було відомо про розгляд даної справи, оскільки він не проживає за адресою: АДРЕСА_1 на яку надсилались судом першої інстанції судові рішення, у зв`язку з розірванням шлюбу і відповідно не отримував жодних документів по даній справі. Судові рішення отримувала за адресою реєстрації відповідача колишня дружина ОСОБА_2 . Як зазначає відповідач адреса його фактичного проживання є АДРЕСА_2 , що підтверджується копією будинкової книги, яка додана до апеляційної скарги(а.с.88-89).

76. Колегія суддів відзначає, що згідно абзацу другого ч. 1 ст. 176 ГПК України, якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не є підприємцем, суд відкриває провадження протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

77. Однак, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції враховуючи ту обставину, яка викладена в позовній заяві, що відповідач у даній справі на дату подання позовної заяви до суду - не є підприємцем, а є у статусі фізичної особи, що підтверджується записом №8006651 від 26.04.2019 року в ЄДРПОУ про припинення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, не виконав обов`язок передбачений абз.2 ч.1 ст. 176 ГПК України та не отримав інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

78. Реалізація принципу змагальності сторін в господарському процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

79. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

80. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог господарського судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

81. У рішенні ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» зазначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

82. Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19 квітня 1994 року у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).

83. З огляду на обставини цієї справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розгляд справи судом першої інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи позбавило сторону відповідача права бути заслуханою, що свідчить про невиконання судом першої інстанції гарантій щодо справедливого і публічного розгляду справи, визначених статтею 6 Конвенції.

84. Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд в силу вимог статті 269 ГПК України дійшов висновку про наявність підстав для прийняття вищевказаних доказів, щодо відчуження приміщень відповідача, оскільки з`ясовано, що відповідач не отримувавши судові рішення у даній справі не мав можливості подати ці докази до суду першої інстанції, з причин, що унеможливлювали подання відповідачем цих доказів до місцевого господарського суду, які об`єктивно не залежали від нього.

85. Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що у період з листопада 2017 року по лютий 2020 року як споживання теплової енергії так і використання гарячої води за період з квітня 2018 року по серпень 2019 року здійснювалось не відповідачем, а іншими фізичними особами, а саме: громадянином ОСОБА_3 , як власником нежитлового приміщення - (кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1») площею 257,7 кв.м. в будинку АДРЕСА_3 та громадянином ОСОБА_4 , як власником приміщення офісу за адресою: АДРЕСА_3 , площею 140,8 кв.м.

86. Вказане підтверджується наявністю договору купівлі-продажу відповідно до якого 19.07.2016 року ОСОБА_1 здійснив продаж приміщення (кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1») площею 257,7 кв.м. в будинку АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_3 , даний договір посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т.П. 19.07.2016 року та зареєстрований в реєстрі за №2198(а.с. 79-82) та договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рязанцевою Т.Б. 29.05.2017 року та зареєстровано в реєстрі за №455. Згідно якого власником нежитлового приміщення площею 140,8 кв.м. є ОСОБА_4 . Дана обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.10.2020 року за №226760956(а.с. 83-85).

87. Поряд з цим, колегія суддів відхиляє твердження позивача, що об`єкти зазначені у додатку №1 до договору №4-6 від 28..2014 та в додатку №1 до договору №4-292 від 28.11.2014 відрізняються від приміщень вказаних у вищезгаданих договорах купівлі-продажу, оскільки судом апеляційної інстанції за ідентифікуючими ознаками (площею та адресою місцезнаходження) встановлено, що кафе-бар загальною площею 257,0 м2 та офіс загальною площею 140,8 м2 в будинку АДРЕСА_3 є одними і тими самими об`єктами нерухомості.

88. Судом апеляційної інстанції також не приймаються до уваги посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на приписи п.2.2.15 укладеного 28.11.2014 між позивачем ДКП "Луцьктепло" та відповідачем - ФОП ОСОБА_1 договору № 4-6 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії та приписи п.2.2.8 договору №4-292 про надання послуг по гарячому водопостачанню у зв`язку з чим позивач обґрунтовує правомірність позовних вимог за наявністю підстав для стягнення заборгованості 125323 грн. 72 коп., з яких: 88507 грн. 65 коп. суми основного боргу по оплаті за відпущену теплову енергію та гарячу воду, 5770 грн. 47коп. інфляційних втрат, 3765 грн. 28 коп. - 3% річних, 27280 грн. 35 коп. пені саме з відповідача, враховуючи наступне.

89. Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання визначаються Законом України «Про теплопостачання», який регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

90. Згідно статті 3 Закону України «Про теплопостачання» відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

91. Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії безпосередньо регулюються Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198 (далі - Правила), які є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.

92. Відповідно до пункту 3 зазначених Правил, споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності.

93. Таким чином, колегія суддів відзначає, що даний критерій є визначальним у правовідносинах, що склалися між учасниками справи на підставі договору № 4-6 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії та договору №4-292 про надання послуг по гарячому водопостачанню, оскільки з матеріалів справи вбачається що ОСОБА_1 не може нести відповідальність за надані послуги по теплопостачанню та наданню гарячої води з листопада 2017 року по даний час, оскільки з липня 2016 року він не є власником приміщення кафе-бару площею 257 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 , а з травня 2017 року не є власником офісу (нежитлового приміщення) площею 140,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 .

94. Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов про стягнення заборгованості за відпущену теплову енергію призначену для опалення приміщень, а саме: офісу загальною площею 140,8 кв.м. та кафе-бару загальною площею 257,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 згідно умов договору №4-6 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії від 28.11.2014 року за період з листопада 2017 року по лютий 2020 року та використаної гарячої води у вказаних приміщеннях згідно умов договору №4-292 про надання послуг по гарячому водопостачанню за період з квітня 2018 року по серпень 2019 року в розмірі 125323 грн. 72 коп., з яких: 88507 грн. 65 коп. суми основного боргу по оплаті за відпущену теплову енергію та гарячу воду, 5770 грн. 47 коп. інфляційних втрат, 3765 грн. 28 коп. - 3% річних, пред`явлений до неналежного відповідача.

95. У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України та інших підзаконних нормативно-правових актів, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

96. Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2020 року у справі № 903/494/20 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

97. Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

98. Згідно ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

99. Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що доводи скаржника про порушення норм матеріального права під час прийняття оскаржуваного рішення знайшли своє підтвердження.

100. За таких обставин справи, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржене апелянтом рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2020 року у даній справі підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

101. Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що спір в даній справі виник внаслідок неправильних дій ОСОБА_1 пов`язаних з неналежним виконанням свого обов`язку, встановленого п.2.2.15 укладеного 28.11.2014 між позивачем ДКП "Луцьктепло" та відповідачем - ФОП ОСОБА_1 договору № 4-6 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії та п.2.2.8 договору №4-292 про надання послуг по гарячому водопостачанню, якіми передбачено обов`язок відповідача вчасно повідомляти теплопостачальну організацію в данному випадку Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" про відчуження приміщення та/або передачі об`єктів теплопостачання на баланс іншого власника, що змусило позивача звернутися до Господарського суду Волинської області за захистом свого порушеного права.

102. Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

103. При цьому пунктом 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України врегульовано, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

104. На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, пов`язаних з неналежним виконанням свого обов`язку, встановленого договорами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність покладення на відповідача витрат зі сплати судового збору в сумі 2102 грн. 00 коп. за подання позовної заяви, виходячи з ціни позову та висновку суду про відмову у задоволенні позову.

105. Поряд з цим, колегія суддів враховуючи приписи пункта 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та обставини виникнення спору в даній справі дішла висновку, що судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції варто покласти на апелянта.

Керуючись частиною 9 статті 129, статтями 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2020 року у справі №903/494/20 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2020 року у справі №903/494/20 скасувати та ухвалити нове рішення:

"У задоволенні позову Державного комунального підприємства "Луцьктепло" до ОСОБА_1 про стягнення 125323 грн. 72 коп., з яких: 88507 грн. 65 коп. суми основного боргу по оплаті за відпущену теплову енергію та гарячу воду, 5770 грн. 47 коп. інфляційних втрат, 3765 грн. 28 коп.- 3% річних, 27280 грн. 35 коп. пені, відмовити.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Державного комунального підприємства "Луцьктепло" (43021, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Гулака-Артемовського, буд. 20, ) 2102 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви."

4. Доручити Господарському суду Волинської області видати відповідний наказ.

5. Справу №903/494/20 повернути Господарському суду Волинської області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "12" листопада 2020 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.