СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2020 р. Справа №922/2698/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача - Хафнер Ю.В., свідоцтво КВ№2137 від 27.06.2019 року, довіреність б/н від 29.10.2020 року;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - не з`явився;

відповідача - Новохацька Н.Є., посвідчення №2177 від 20.12.2017 року, довіреність б/н від 11.09.2020 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Фінанс», м.Київ, (вх.№2603Х/1-40) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.09.2020 року у справі №922/2698/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Фінанс», м.Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ашан Україна Гіпермаркет», м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Планета Молл+», смт. Мала Данилівка,

про стягнення 3671339,55 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлант Фінанси» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним одностороннє розірвання Товариством з обмеженою відповідальністю «Планета Молл+» договору оренди частини торгового-розважального комплексу, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант Фінанс» 13 квітня 2015 року;

- визнати відсутність права Товариства з обмеженою відповідальністю «Планета Молл+» нараховувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Атлант Фінанс» орендну плату за чає реконструкції та/або капітального ремонту торговельно-розважального комплексу, що знаходиться за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт. Мала Данилівка, вулиця Кільцевий шлях, 4-а;

- усунути перешкоди в користуванні Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант Фінанс» приміщенням, яке є предметом договору оренди частини торгового - розважального комплексу, укладеного 13 квітня 2015 року, а саме: усунути перешкоди в користуванні частиною торговельно-розважального комплексу, що знаходиться за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт. Мала Данилівка, вулиця Кільцевий шлях, 4-а, шляхом заборони власнику приміщення Товариству з обмеженою відповідальністю «Планета Молл+», до завершення строку дії договору оренди, здійснювати реконструкцію та/або перепланування приміщення без згоди Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Фінанс»;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Планета Молл+» (; 62341, Харківська область, Дергачівський район, смт. Мала Данилівка, вулиця Кільцевий шлях, будинок 4а) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Фінанс» (; 04073, м. Київ, пр-т. С.Бандери, 15-а) упущену вигоду в розмірі 3671339,55 грн.

Судові витрати просить покласти на відповідача.

07.09.2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Фінанс» надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Планета Молл+» укладати із будь-якими третіми особами договори оренди приміщення (його частини), яке є предметом договору оренди частини торгово-розважального комплексу укладеного 13.04.2015 року із ТОВ «Атлант Фінанс»;

- накласти арешт на грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Планета Молл+», в межах суми заявлених позовних вимог в розмірі 3671339,55 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.09.2020 року у справі №922/2698/20 (суддя Шарко Л.В., повний текст складено та підписано 16.09.2020 року) у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Фінанс» про вжиття заходів забезпечення позову (вх.№20545 від 07.09.2020 року) - відмовлено.

Позивач з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.09.2020 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву позивача та вжити заходи забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що ТОВ «Планета Молл+» вважає договір оренди розірваним, а, отже, вільним себе від зобов`язань перед ТОВ «Атлант Фінанс». ТОВ «Планета Молл+» здійснює реконструкцію ТРЦ та, зокрема, приміщення і в процесі реконструкції зменшує площу приміщення з 13567,95 кв.м. до 7000 кв.м. ТОВ «Планета Молл+» публічно шукає орендарів для ТРЦ після завершення реконструкції останнього. Тобто, якщо ТОВ «Планета Молл+» укладе новий договір оренди щодо приміщення або його частини із новим орендарем, то виконання рішення на користь ТОВ «Атлант Фінанс» в даній справі буде ускладнено або взагалі унеможливлено. Це обґрунтовано тим, що укладення договору оренди із новим орендарем унеможливить користування приміщенням після відкриття ТРЦ і, можливо, потребуватиме від ТОВ «Атлант Фінанс» оскарження цього нового договору в судовому порядку. До моменту вирішення такого спору ТОВ «Атлант Фінанс» не зможе користуватися приміщенням з об`єктивних причин. Отже, навіть у випадку задоволення позову в даній справі ТОВ «Атлант Фінанс» доведеться докласти суттєвих зусиль для поновлення свого порушеного права.

На думку апелянта, для забезпечення ефективного захисту порушеного права ТОВ «Атлант Фінанс» позов має бути забезпечений шляхом заборони ТОВ «Планета Молл+» укладати нові договори оренди щодо приміщення або його частини.

Також ТОВ «Атлант Фінанс» у позові заявляє вимогу про стягнення з ТОВ «Планета Молл+» упущеної вигоди, яка полягає в позбавленні ТОВ «Атлант Фінанс» можливості отримувати орендну плату від свого суборендаря (третя особа у справі). Дана вимога обґрунтована тим, що на підставі договору суборенди ТОВ «Атлант Фінанс» щомісячно отримував від свого суборендаря орендну плату в розмірі 713402,81 грн. (відповідно до п.3.2 договору суборенди в редакції договору про внесення змін до договору суборенди №l від 01.06.2019 року. Однак, враховуючи фактичне закриття ТРЦ та припинення користування приміщенням з 16.03.2020 року з вини ТОВ «Планета Молл+», ТОВ «Атлант Фінанс» після 15.03.2020 року не має підстав для нарахування орендної плати суборендарю. Підстави для такого нарахування відсутні з огляду на положення ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України. З урахуванням наведеного, ТОВ «Атлант Фінанс» з вини ТОВ «Планета Молл+» було позбавлено права отримати від суборендаря орендні платежі в сумі 3671339,55 грн. за період з 16.03.2020 року по 19.08.2020 року (станом на дату подання позову), які позивач розраховував отримати на підставі договору суборенди. Це, в свою чергу, стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом. Водночас, ТОВ «Атлант Фінанс» має підстави вважати, що ТОВ «Планета Молл+» буде ухилятись від виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Як вбачається із даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ТОВ «Планета Молл+» утворене 17.12.2019 року а його статутний капітал становить лише 14 грн. Отже, капіталізація ТОВ «Планета Молл+» викликає сумніви. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ТОВ «Планета Молл+» володіє лише ТРЦ та супутніми будівлями за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт. Мала Данилівка, вулиця Кільцевий шлях, 4-а. Іншого нерухомого майна за ТОВ «Планета Молл+» не зареєстровано. Разом з тим, задоволення вимог ТОВ «Атлант Фінанс» за рахунок реалізації ТРЦ в межах виконавчого провадження буде неефективним способом захисту прав, адже потребуватиме значних зусиль та часу. ТОВ «Атлант Фінанси» вважає, що ТОВ «Планета Молл+» буде чинити перешкоди у виконані рішення суду у випадку задоволення позову і таке твердження позивача обґрунтовано поведінкою відповідача за весь час спору. Так, ТОВ «Планета Молл+» системно ігнорує виконання договірних зобов`язань; із квітня 2020 року ухиляється від отримання будь-якої кореспонденції від позивача; вчиняє дії на викрадення документів ТОВ «Атлант Фінанс».

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 року відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача; відповідачу та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача встановлено строк на протязі якого вони мають право подати відзиви на апеляційну скаргу, а також встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі; справу призначено до розгляду в судове засідання, а також роз`яснено учасникам справи їх право на участь в судовому засіданні та шляхи реалізації такого права.

27.10.2020 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10309), в якому зазначає, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її обґрунтованою та законною, прийнятою при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення норм права, у зв`язку з чим просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Як зазначає відповідач, в якості забезпечення позову позивач просить заборонити відповідачу укладати договори оренди приміщення, яке є предметом спірного договору оренди, з іншими особами, проте, позов не може бути забезпечений таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Стосовно способу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать відповідачу, відповідач зауважує, що позивачем не надано доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування арешту коштів, зокрема, вчинення будь-яких дій які б могли свідчити про дійсну небезпеку утруднення чи неможливості виконання судового рішення про стягнення коштів, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

28.10.2020 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача надійшов відзив (вх.№10337), який є ідентичним за змістом тексту апеляційної скарги позивача та в якому підтримує позицію апелянта.

Крім того, від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача надійшла заява (вх.№10338), в якій просить провести засідання суду без участі представника.

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, з огляду на клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, а також приписи ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності представника Товариство з обмеженою відповідальністю «Ашан Україна Гіпермаркет».

У судовому засіданні 04.11.2020 року представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні. Крім того, представник позивача надав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна у підтвердження того, що відповідачем вчинено дії на передачу в оренду приміщення, яке є предметом оренди за спірним договором.

Представник відповідача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві та зазначив, що позивач орендує частину приміщення на першому поверсі торгово-розважального комплексу і спірне приміщення в оренду іншим особам не передавалося, натомість було передано в оренду іншу частину приміщення першого поверху, що не входить до предмету спірного договору.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За загальним правилом, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована вірогідність утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення виконання судового рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує положення міжнародного договору, а саме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що передбачає право на справедливий суд.

Під терміном справедливий судовий розгляд розуміється у тому числі забезпечення реального виконання рішення, на що Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу держав - членів Ради Європи. Обов`язок забезпечення механізмів реалізації права на справедливий суд покладено на держави-учасниці Конвенції. Одним з механізмів забезпечення реального виконання можливого рішення суду є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Також, відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту»: кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Тому вжиття обраних судом заходів до забезпечення позову відповідає вимогам статей 6 та 13 Конвенції та зобов`язанням, взятим на себе Україною щодо забезпечення права на справедливе судочинство та виконання судових рішень.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

З наведеного вбачається, що необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду.

Частиною 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

ТОВ «Атлант Фінанс» не погоджується із розірванням договору оренди та вважає його діючим і саме з цих підстав позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною односторонньої відмови від договору оренди. Ця позиція, за твердженнями позивача, зводиться до того, що ТОВ «Атлант Фінанс» не порушував умови договору оренди щодо сплати орендних платежів, оскільки на час будівельних робіт в приміщенні, які, за твердженнями позивача, неконтрольовано здійснюються з вини ТОВ «Планета Молл+», орендар звільнений від оплати на підставі ст. 762 Цивільного кодексу України. Таким чином, на думку позивача, ТОВ «Атлант Фінанс» законно не сплачує орендні платежі, у зв`язку з чим ТОВ «Планета Молл+» не мало підстав для розірвання договору оренди. Однак, на думку позивача, до остаточного вирішення даного судового спору ТОВ «Планета Молл+» може здати приміщення або його частину в оренду третім особам. Таким чином, в заяві про забезпечення позову позивач зазначає про те, що у разі, якщо ТОВ «Планета Молл+» укладе новий договір оренди щодо приміщення або його частини із новим орендарем, то виконання рішення на користь ТОВ «Атлант Фінанс» у даній справі буде ускладнено або взагалі унеможливлено.

В обґрунтування необхідності накладення арешту на суму 3671339,55 грн. позивач зазначає про те, що він має обґрунтовані підстави вважати, що ТОВ «Планета Молл+» буде ухилятись від виконання рішення суду у випадку задоволення позову в частині стягнення на користь позивача упущеної вигоди в сумі 3671339,55 грн., яка полягає в позбавленні позивача можливості отримувати орендну плату від свого суборендаря.

Тобто, заявник обґрунтовує свою заяву тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в частині користування спірними приміщеннями та стягнення упущеної вигоди в розмірі 3671339,55 грн.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу вказав, що беручи до уваги зміст позовних вимог, забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем, є недопустимим. Місцевий господарський суд зазначив, що позивачем не надано доказів, які б могли свідчити про дійсну небезпеку утруднення чи неможливості виконання судового рішення про стягнення коштів, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. Таким чином, Господарський суд Харківської області визнав заяву необґрунтованою через не надання доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з заяви про вжиття заходів забезпечення позову, позивачем у справі оспорюється вчинене відповідачем одностороннє розірвання договору оренди, що має наслідком припинення орендних відносин між сторонами, отже - предмет спору стосується чинності договору оренди. При цьому в якості забезпечення позову позивач просить заборонити відповідачу укладати договори оренди приміщення, яке є предметом спірного договору оренди, з іншими особами.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №911/364/19, забезпечення позову в обраний позивачем спосіб шляхом заборони відповідачам в особі будь-яких їхніх органів, посадових осіб, працівників вчиняти будь-які дії, спрямовані на користування та/або передачу у користування третім особам спірних приміщень, а також заборони будь-яким чином перешкоджати позивачу у здійсненні володіння та користування приміщеннями, фактично є вирішенням по суті спору про усунення перешкод у користуванні позивачем спірними приміщеннями, що прямо заборонено відповідно до частини 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

Беручи до уваги зміст позовних вимог, забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем, прямо заборонений процесуальним законодавством, що виключає можливість його задоволення. При цьому, місцевий господарський суд вірно вказав, що при наявності прямої заборони на вжиття відповідних заходів забезпечення позову, не мають значення наведені позивачем фактичні обставини та докази, які, на його думку, мали б спонукати до вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів також зазначає, що позов не може бути забезпечений таким способом, оскільки фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

Стосовно наданої позивачем довідки-інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна у підтвердження того, що відповідачем вчинено дії на передачу в оренду приміщення, яке є предметом оренди за спірним договором, то колегія суддів відзначає, що така довідка не підтверджує передання саме спірного приміщення в оренду іншій особі.

Щодо способу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать відповідачу, то умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування такого заходу забезпечення як арешт коштів. Обов`язок доказування наявності вказаних обставин покладається на заявника.

Проте позивачем не надано доказів чи то неплатоспроможності відповідача, чи то здійснення відповідачем дій, спрямованих на виведення коштів з банківських рахунків, які б могли свідчити про дійсну небезпеку утруднення чи неможливості виконання судового рішення про стягнення коштів, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

Стаття 13 Господарського процесуального кодексу України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 Господарського процесуального України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 86 цього ж кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, а зводяться до необхідності надання правової оцінки договору оренди і дослідженню з точки зору відповідності чинному законодавству дій відповідача щодо розірвання договору та їх правових наслідків. Проте з`ясування цих обставин стосується суті спору і не може мати місце при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Фінанс» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала Господарського суду Харківської області від 11.09.2020 року у справі №922/2698/20 має бути залишена без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 269, 271, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант Фінанс» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.09.2020 року у справі №922/2698/20 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2020 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя І.А. Шутенко