СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2020 р. Справа № 905/2395/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Пуль О.А. , суддя Фоміна В.О.

за участю секретаря судового засідання Гончарова О.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - Косовненко Є.О., довіреність від 17.03.20 р. № 9-5-0.63-1446/2-20;

третьої особи - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача -Приватного підприємства "Сельком", м. Маріуполь Донецька область (вх. № 2306 Д/2-5) на рішення господарського суду Донецької області від 29.07.2020 у справі № 905/2395/19 (суддя Харакоз К.С., повний текст рішення складено та підписано 10.08.2020)

за позовом Приватного підприємства "Сельком", м.Маріуполь, Донецька область

до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, м. Маріуполь, Донецька область,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Першотравневої районної державної адміністрації Донецької області, смт. Мангуш, Донецька область,

про визнання переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки, визнання незаконної відмови у поновленні договору, визнання укладеною додаткової угоди, визнання поновленим договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство "Сельком" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, згідно з яким (з урахуванням уточненої позовної заяви №б/н від 14.02.2020) просить суд:

1) Визнати за Приватним підприємством "Сельком" переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки від 12.11.2009 р, із змінами на кадастрові земельні ділянки :04:000:1171 площею 13,4485 га - рілля та :04:000:1172 площею 43,8091 га рілля, зареєстрованого у Першотравневому райвідділі ДРФ ДП "Центр ДЗК", про що здійснено у книзі записів державної реєстрації договори оренди землі вчинено запис 12.11.2009 р. за № 02 із додатками;

2) Визнати незаконною відмову у поновленні договору, викладену у листі-повідомлені від 05.12.2019 № 11-7036/0-1767/0/37-19 Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області;

3) Визнати укладеною додаткову угоду 2 від 12.11.2019 до договору оренди земельної ділянки від 12.11.2009 із змінами та додатками;

4) Визнати поновленим договір оренди земельної ділянки від 12.11.2009 р. із змінами та додатками.

Підставами звернення до суду в позовній заяві зазначено порушення передбаченого ч.1 ст.33 Закону України "Про оренду землі" переважного права позивача на поновлення договору оренди землі від 12.11.2009, укладеного між позивачем та Першотравневою районною державною адміністрацією, дотримання позивачем вимог щодо порядку реалізації переважного права на поновлення спірного договору оренди земельної ділянки, передбачених умовами Договору та положеннями статті 33 Закону України "Про оренду землі", а також наявність передбачених ч. 6 зазначеної статті умов для поновлення спірного Договору на тих самих умовах та на той самий строк.

Зокрема, позивачем зазначено, що на його звернення від 09.10.2019 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з пропозицією про поновлення договору оренди землі від 12.11.2009 року ним 12.12.2019 було отримано лист-повідомлення про припинення Договору оренди землі, з підстав звернення позивача з пропуском місячного терміну до спливу дії Договору оренди землі, а також відсутності додатку - проекту додаткової угоди. Позивач наголошує на тому, що висловлена в зазначеному листі відмова відповідача у подовженні Договору в цілому не може вважатися законною та обґрунтованою, оскільки позивач звернувся до відповідача без пропуску місячного терміну до дати спливу дії Договору оренди землі, а саме - 09.10.2019 та до заяви було додано проект додаткової угоди про поновлення (продовження) Договору оренди землі на 49 років зі ставкою орендної плати у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земель, яку в реквізиті додатку заяви не було виділено окремим пунктом через те, що вона є невід`ємною частиною Договору оренди землі, копію якого і було додано до заяви та зазначено в додатку до заяви.

Також позивач в позовній заяві посилається на те, що спірний Договір оренди землі є продовженим на той самий строк та на тих самих умовах на підставі ч. 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі»,оскільки він продовжує користуватися земельною ділянкою, яка є об`єктом оренди за цим Договором за цільовим призначенням, сплачує за її користування орендну плату в повному обсязі та виконує інші договірні обов`язки за відсутності протягом місяця після закінчення строку Договору письмового повідомлення орендодавця про заперечення у його поновленні.

Рішенням господарського суду Донецької області від 29.07.2020 у справі № 905/2395/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано з тих підстав, що всупереч частини 3 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) позивач -орендар земельної ділянки не виконав умови реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі, а саме, не виконав обов`язок щодо повідомлення орендодавця про намір поновити договір оренди землі за три місяці до закінчення строку дії договору, як це передбачено умовами Договору та не додав до заяви проекту додаткової угоди.

Також суд зазначив, що позивач в своїй заяві від 09.10.2019 №79 запропонував відповідачу поновити (продовжити) договір оренди землі від 12.11.2009 на інший строк ніж було встановлено у Договорі, а саме на 49 років, замість 10 років, в той час як лист відповідача №П-7036/0-1767/0/37-19 від 05.12.2019 про припинення договору оренди землі свідчить про недосягнення домовленості щодо такої істотної умови договору, як строк його дії, у зв`язку з чим відповідно до ч.4 статті 33 Закону України "Про оренду землі" ( в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), переважне право позивача на укладення договору оренди землі припинилося.

Позивач із вказаним судовим рішенням не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на ненадання судом першої інстанції належної оцінки діям відповідача щодо законності відмови у поновленні спірного Договору оренди землі та незаконним діям стосовно наступних обставин справи:

1) неправомірна електронна реєстрація відповідачем заяви відповідача про поновлення Договору не в день надходження заяви 09 жовтня 2019 року, а у більш пізню дату-15 жовтня 2019 року;

2) підлог документів (посилання у відмові в поновленні Договору на ненадання до відповідної заяві позивача проекту додаткової угоди, яку в дійсності було додано);

3) встановлення законних підстав для необхідності наявності агропаспортів, в тому числі оригіналів, на спірні земельні ділянки;

4) зволікання в укладенні додаткової угоди.

Крім цього скаржник зазначає про ненадання оцінки судом першої інстанції тому факту, що позивач після закінчення строку Договору продовжує користуватися земельними ділянками, які є об`єктом оренди, а відповідач протягом місяця після закінчення зазначеного строку не направив позивачу листа-заперечення стосовно поновлення Договору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 для розгляду справи №905/2395/19 сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Фоміна В.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Сельком", м. Маріуполь Донецька область (вх. № 2306 Д/2-5) на рішення господарського суду Донецької області від 29.07.2020 у справі № 905/2395/19 та призначено розгляд справи на 19.10.2020 р. о 14:15 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 за клопотанням директора ПП "Сельком" Параскєвіна В.А. відкладено розгляд справи на 09 листопада 2020 року о 14:15 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань № 104.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2020, у зв`язку із знаходженням на лікарняному судді Білоусової Я.О., для розгляду справи № 905/2395/19 сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В.О.

Позивач та третя особа, які належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, представників для участі в ньому не направили.

Від керівника позивача - директора ПП "Сельком" Параскєвіна В.А. 02.11.2020 через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 10492 від 02.11.2020), яке обґрунтовано неможливістю прибуття в судове засідання 09.11.2020 через знаходження на лікарняному, а також переведенням підприємства на дистанційну роботу через збільшення на території підприємства хворих із визначеною ознакою гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Колегія суддів відмовляє в задоволенні зазначеного клопотання, зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд апеляційної скарги вже відкладався за клопотаннямм керівника позивача ухвалою від 19.10.2020, в той час як відповідно до п. 2 ч. 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Крім цього, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 (з урахуванням змін і доповнень) судочинство в Україні на час ухвалення цієї постанови здійснюється в умовах карантину.

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

Участь представників учасників справи у засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою згідно із законом (статті 202, 216 Господарського процесуального кодексу України); не визнавалася вона такою й судом.

При цьому керівник позивача не наводить обґрунтування неможливості участі в судовому засіданні представника.

Колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не обмежено кількість представників сторони.

Крім того, колегія суддів зазначає, що само по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів.

Згідно з частиною 4 статті 197 Господарського процесуального кодексу України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

На виконання Закону України від 30.03.2020 №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та відповідно до пункту 10 частини 1 статті 152, частини 5 статті 153 Закону України "Про судоустрій і статус судів" Державна судова адміністрація України наказом від 08.04.2020 №169 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду. Проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду може бути здійснено за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

Таким чином, позивач, бажаючи взяти участь у судовому засіданні, проте не маючи такої можливості у зв`язку з карантинними заходами, відповідно до приписів статті 197 Господарського процесуального кодексу України мав право взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції у приміщенні суду, а також поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Проте відповідного клопотання заявлено не було.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

При цьому, судом врахований принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Як зазначено вище, учасників справи було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, сторони мали можливість висловити свою додаткову позицію засобами електронного зв`язку. На час розгляду апеляційної скарги жодних пояснень та доповнень до апеляційної скарги не надходило. Також, явку представників сторін було визнано судом не обов`язковою.

Відповідно до частини 11 статті 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

"Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Керуючись наведеними приписами процесуального законодавства, приймаючи до уваги викладені в листі Ради суддів України від 16 березня 2020 року № 9рс-186/20 рекомендації щодо запровадження особливого режиму роботи судів на період карантинних заходів, які передбачають у тому числі можливість здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін, постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", Закону України № 530-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", рекомендації ради Суддів України щодо карантинних заходів, метою яких є збереження здоров`я працівників та мінімізація негативного впливу на здійснення трудових обов`язків, зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю позивача та третьої особи.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.11.2020 проти апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без змін.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, зважаючи на таке.

Між ПП "Сельком" та Першотравневою районною державною адміністрацією Донецької області укладено договір оренди земель від 12.11.2009, відповідно до п. 1. якого, Орендодавець, відповідно до розпорядження голови Першотравневої районної державної адміністрації від 12.10.2009 року №501 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки з кадастровими номерами :04:000:1171 площею 13,4485 га - рілля, та :04:000:1172 площею 43,8091 га - рілля для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Ялтинської ради за межами населеного пункту за актом прийому передачі та прийому в оренду.

Відповідно до п. 6 розділу "Строк дії Договору" договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення договору повідомити письмово про намір продовжити його дію.

Додатковою угодою №1 б/н та б/д до Договору оренди землі п.7 Договору викладено в новій редакції "Орендна плата вноситься орендарем у вигляді та у розмірах: 397 гривні за один гектар за рік (що складає 3% від середньої грошової оцінки сільськогосподарських земель у Донецькій області на 2011 рік).

Договір був підписаний представниками сторін, скріплений їх печатками.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків,визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Приписами ч.4 ст.4 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на момент укладання спірного правочину) встановлено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України в межах повноважень, визначених законом.

За змістом Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" частину четверту статті 4 Закону України "Про оренду землі" викладено в такій редакції: "Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування". Вказаний закон набрав чинності 01.01.2013 р.

Постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015р. затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру за приписами п.1 якого державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з підп. 31 п.4 вказаного Положення, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Також, відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України" №14 від 03.02.2015 затверджено положення "Про Головне управління Держгеокадастру в області", за змістом абз.1 ч.1 якого, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Згідно з підп. 13 п.4 вказаного Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Приймаючи до уваги вищенаведене, господарський суд першої інстанції правомірно зазначив, що розпорядником земель за спірним договором оренди є Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із заявою №79 від 09.10.2019 про поновлення (подовження) договору оренди землі від 12.11.2009 року на 49 років. В заяві повідомлено про згоду на перегляд окремих умов та встановлення орендної плати на рівні 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

В заяві зазначені додатки, що додаються: 1) копія Статуту (місце реєстрації, повноваження директора та загальні положення); 2) копія витягу ПП "СЕЛЬКОМ"; 3) копії документів уповноваженої особи та доручення (копія наказу про прийняття на посаду директора); 4) витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку(оригінал); 5) копія договору оренди земельної ділянки; 6) клопотання сільської ради про доцільність поновлення договору оренди; 7) агрохімічний паспорт поля (а.с. 18).

Суд першої інстанції обгрунтовано відхилив викладені у відзиві доводи відповідача, що із заявою про продовження договору оренди землі позивач звернувся 15.10.2019 року (дата реєстрації заяви відповідачем), пославшись на те, що вони суперечать відомостям штампу про отримання відповідачем з вхідною датою 09.10.2019.

Відповідач, в листі №П-7036/0-1767/0/37-19 від 05.12.2019 року, адресованому позивачу повідомив про неможливість продовження договірних відносин з позивачем, оскільки позивач повідомив про намір скористатися переважним правом на укладання договору оренди землі 15.10.2019, тобто пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди (12.11.2019); також до заяви про поновлення дії договору оренди землі не додані додатки, а саме: проект додаткової угоди, оригінали агрохімічних паспортів.

Також в листі відповідача зазначено, що згідно з листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 22-28-0,13-10489/21 від 05.07.2017 року про застосування відсоткової ставки орендної плати при укладенні (переукладенні) договорів оренди земельних ділянок, набутих на безконкурентних засадах: з метою забезпечення раціонального використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, прозорості діяльності системи управління земельними ресурсами, запобігання виникненню корупційних факторів та уникненню надання переваг одному орендарю перед іншим в частині встановлення розміру орендної плати у відсотках від нормативної грошової оцінки, збільшення надходжень до місцевих бюджетів рекомендовано поновлювати договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, набутих в оренду на безконкурентних засадах, із встановленням максимальної відсоткової ставки орендної плати, визначеної Податковим кодексом України (дванадцять відсотків) ( т. 1 а.с. 19-20).

Як зазначено вище, посилаючись на необґрунтованість, висловленої відповідачем у зазначеному листі відмови у поновленні спірного Договору оренди землі, наявність передбачених ч. 1.3 статті 33 Закону України умов реалізації переважного права на поновлення цього Договору, а також умов для поновлення Договору на той самий строк та на тих самих умовах відповідно до ч. 6 цієї статті, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі, предмет якого складають наступні матеріально-правові вимоги:

1) визнати за Приватним підприємством "Сельком" переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки від 12.11.2009 р, із змінами на кадастрові земельні ділянки :04:000:1171 площею 13,4485 га - рілля та :04:000:1172 площею 43,8091 га рілля, зареєстрованого у Першотравневому райвідділі ДРФ ДП "Центр ДЗК", про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 12.11.2009 р. за № 02 із додатками;

2) визнати незаконною відмову у поновленні договору, викладену у листі-повідомлені від 05.12.2019 № 11-7036/0-1767/0/37-19 Головного управління Держтеокадастру у Донецькій області;

3) визнати укладеною додаткову угоду 2 від 12.11.2019 до договору оренди земельної ділянки від 12.11.2009 із змінами та додатками;

4) визнати поновленим договір оренди земельної ділянки від 12.11.2009 р. із змінами та додатками.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач пропустив встановлений договором тримісячний строк для повідомлення про намір продовжити дію спірного Договору, звернувшись із відповідною заявою 15.10.2019 та до повідомлення не були додані: проект додаткової угоди, оригінали агрохімічних паспортів. З огляду на викладене, відповідач вважає, що Договір не було продовжено за приписами ст.33 Закону Україні "Про оренду землі" та він припинив свою дію з 12.11.2019 р., тому позовні вимоги є безпідставними.

В якості додаткової підстави, за якої спірний Договір припинив свою дію, відповідач зазначив недосягнення сторонами згоди щодо істотних умов Договору - строку оренди та розміру орендної плати. Так, позивач в заяві про продовження дії Договору оренди землі визначив нові умови Договору спірної земельної ділянки, а саме строк його дії -49 років та ставку річної орендної плати - 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. При цьому, ст. 33 Закону Україні "Про оренду землі" передбачає, що при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін, та у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі статтею 33 Закону України "Про оренду землі", в редакції, яка була чинна на час спірних правовідносин, передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

У разі смерті орендодавця перебіг строків, визначених частинами другою, п`ятою, шостою, восьмою цієї статті, зупиняється до моменту повідомлення орендаря про перехід права власності на земельну ділянку.

З дня, коли орендарю стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку до спадкоємця або територіальної громади, перебіг зазначених строків продовжується з урахуванням строку, що минув до їх зупинення.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

За змістом статті 33 Закону України "Про оренду землі" нею регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами за умови дотримання порядку, визначеного частинами 2- 5 цієї норми, так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Отже, стаття 33 Закону України "Про оренду землі" містить дві різні правові конструкції, а зміст права, підстави і обставини для захисту переважного права орендаря, яке виникає відповідно до частин 1- 5 зазначеної статті, не є тотожними змісту та підставам захисту його права, яке виникає згідно з частиною 6 цієї норми.

У ч. 1 ст. 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2- 5 цієї статті).

Для застосування ч. 1 ст. 33 Закону № 161-XIV та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору оренди землі на новий строк; до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Законодавцем у частині 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено алгоритм дій, який зобов`язує орендодавця після отримання листа-повідомлення орендаря:

1) розглянути лист-повідомлення на відповідність вимогам закону;

2) узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору;

3) за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності);

4) укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендареві направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Зазначені положення слід розуміти таким чином:

а) орендодавець у разі невідповідності змісту листа-повідомлення та умов проекту додаткової угоди вимогам закону повинен протягом місяця із дати його отримання повідомити орендареві про такі невідповідності, що, у свою чергу, може бути підставою для заперечення у задоволенні заяви орендаря;

б) може запропонувати свою редакцію істотних умов договору оренди землі.

При цьому, необхідно мати на увазі, що заперечення орендодавця щодо невідповідності листа-повідомлення із проектом додаткової угоди вимогам закону мають бути обґрунтованими і містити конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, або містити конкретні істотні умови договору, щодо яких орендодавець пропонує зміни.

Якщо орендар та орендодавець у процесі погодження фактично дійшли згоди щодо нових істотних умов договору оренди землі, але не уклали додаткової угоди, то способом захисту прав орендаря буде саме його звернення до суду із позовом про укладення додаткової угоди на нових узгоджених істотних умовах умовах, а не автоматична пролонгація на попередніх умовах.

Разом з тим, частиною 6 ст. 33 Закону № 161-XIV передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону № 161-XIV, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов`язки за договором; немає письмового повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку договору; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договору оренди.

Суть поновлення договору оренди за змістом частини 6 статті 33 зазначеного Закону полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі", зазначеною нормою не вимагається.

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав і обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

Отже, для продовження договірних відносин необхідно волевиявлення на це сторін договору, досягнення ними згоди щодо продовження договору із застосуванням переважного права орендаря на продовження договору оренди, у тому числі на змінених умовах (частина 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі") або мовчазна згода сторін договору стосовно поновлення договору на тих самих умовах на той самий строк (частина 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

У розумінні наведених положень законодавства основними відмінностями у застосуванні положень частин 1 - 5 та частини 6 Закону України "Про оренду землі" є умови додаткової угоди (відмінні від попередніх, або ті самі чи тотожні (частини 1 - 5 статті 33 цього Закону) та наявність погодження обох сторін щодо істотних умов договору, або ті самі (частина 6 статті 33 цього Закону) та строк, в який орендодавець повинен повідомити орендаря про відсутність наміру продовжувати або поновлювати договір оренди (у місячний строк після повідомлення орендаря про намір продовжувати договір оренди земельної ділянки (частини 1 - 5 статті 33 цього Закону) чи у місячний строк після закінчення строку дії договору (частина 6 статті 33 цього Закону).

При цьому, відмова, а також наявне зволікання уповноваженого органу виконавчої влади в укладенні додаткової угоди до Договору оренди землі про поновлення його на той самий строк, обов`язковість укладення якої в місячний строк, за наявності вищенаведених умов, передбачено ч. 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі", відповідно до ч. 11 цієї статті є підставою для поновлення Договору в судовому порядку шляхом визнання такої угоди укладеною.

Отже, підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1-5 і частині 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на момент виниклих правовідносин), не пов`язані одна з іншою та поновлення договору оренди землі в судовому порядку за наведеними двома процедурами можливо за наявності вищенаведених умов лише шляхом визнання укладеною додаткової угоди про поновлення дії Договору(відповідно-на узгоджених сторонами істотних умовах в порядку переважного права та на тих самих умовах - в порядку автоматичної пролонгації).

Зазначена правова позиція щодо застосування статті 33 Закону України "Про оренду землі" викладена в постанові Верховного суду від 19.03.2019 р. у справі № 908/2484/17, від 16.09.2019 у справі № 908/2314/18.

Господарський суд першої інстанції правомірно зазначив, що позивачем не доведено виконання зазначених вище вимог законодавства щодо реалізації орендарем переважного права на поновлення Договору оренди землі, зокрема, в частині повідомлення орендодавця про намір поновити Договір оренди землі за три місяці до закінчення строку дії Договору, як це передбачено умовами п.6 Договору оренди землі та додання до зазначеного повідомлення проекту додаткової угоди.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження права оренди землі 09.10.2019, тобто менш ніж за 3 місяці до закінчення строку дії Договору оренди землі (12.11.2019), як то передбачено в п.6 Договору.

Крім того, до заяви від 09.10.2019 №79 позивачем не було додано проекту додаткової угоди до договору оренди землі від 12.11.2009, про що правомірно вказано відповідачем у своїй відповіді - листі-повідомленні про припинення договору оренди землі від 05.12.2019 року №П-7036/0-1767/0/37-19, оскільки в переліку доданих до заяви документів(додатку) не зазначено додаткової угоди.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані посилання скаржника на те, що до заяви від 09.10.2019 №79 ним було додано проект додаткової угоди про поновлення (продовження) Договору оренди землі на 49 років зі ставкою орендної плати у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земель, яку в реквізиті додатку заяви не було виділено окремим пунктом через те, що вона є невід`ємною частиною Договору оренди землі, оскільки в п. 5 додатку цієї заяви зазначена лише копія договору оренди землі, без будь-яких зазначень щодо того, що вона є копією саме проекту зміненого договору в редакції запропонованої додаткової угоди.

Крім цього, суд першої інстанції правомірно зазначив про припинення переважного права позивача на укладення Договору оренди землі відповідно до положень ч. 4 статті 33 Закону України «Про оренду землі», через недосягнення домовленості щодо істотних умов, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач в своїй заяві №79 від 09.10.2019 запропонував поновити (продовжити) договір оренди землі від 12.11.2009 на інший строк ніж було встановлено у договорі, а саме на 49 років, замість 10 років та з іншим розміром орендної плати на рівні 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки,не надаючи при цьому відповідного проекту додаткової угоди, а відповідач у відповідь в листі від 05.12.2019 №П-7036/0-1767/0/37-19 висловив своє волевиявлення щодо припинення дії Договору оренди.

Як зазначено вище, у разі недосягнення сторонами домовленостей щодо істотних умов договору при їх зміні, виключається поновлення договору оренди землі з підстав переважного права (частина 4 статті 33 Закону України "Про оренду землі"), оскільки в такому випадку це право припиняється.

Також відсутні умови щодо визнання спірного Договору поновленим на тих самих умовах та на той самий строк на підставі ч. 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі.

Як зазначено вище, поновлення договору оренди землі в судовому порядку у передбачений статтею 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб вимагає укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних правовідносин, що безпосередньо випливає зі змісту зазначеної правової норми.

Тому, належним та ефективним способом захисту порушеного права у цьому випадку є позов про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, оскільки сама по собі вимога про визнання договору оренди землі поновленим, яку заявив позивач в п. 4 прохальної частини уточненої позовної заяви за своєю суттю є встановленням факту, який має юридичне значення, і не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді (частина 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Позивач в позовній заяві просить визнати поновленим спірний Договір оренди землі та одночасно визнати укладеною додаткову угоду № 2, проект якої він додав до позовної заяви, яка містить інші істотні умови, ніж первісний Договір, а саме інший строк Договору-49 років, замість 10 років та інший розмір орендної плати-5% від нормативної грошової оцінки землі, замість 3% такої оцінки, що, як зазначено вище, виключає визнання в судовому порядку поновленим Договору оренди землі на тих самих умовах та на той самий строк.

Згідно зі статтею 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Акт державного чи іншого органу управління повинен бути прийнятий в межах компетенції відповідного органу, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб, відповідати вимогам діючого законодавства і бути прийнятим у формі та в порядку, визначеному законом.

Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як зазначено вище, в листі №П-7036/0-1767/0/37-19 від 05.12.2019 року, адресованому позивачу, відповідач повідомив про відмову у продовженні Договору з наступних підстав:

- позивач повідомив про намір скористатися переважним правом на укладання договору оренди землі 15.10.2019, тобто пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди (12.11.2019);

- до заяви про поновлення дії договору оренди землі не додані додатки, а саме: проект додаткової угоди, оригінали агрохімічних паспортів.

- згідно з листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 22-28-0,13-10489/21 від 05.07.2017 року про застосування відсоткової ставки орендної плати при укладенні (переукладенні) договорів оренди земельних ділянок, набутих на безконкурентних засадах: з метою забезпечення раціонального використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, прозорості діяльності системи управління земельними ресурсами, запобігання виникненню корупційних факторів та уникненню надання переваг одному орендарю перед іншим в частині встановлення розміру орендної плати у відсотках від нормативної грошової оцінки, збільшення надходжень до місцевих бюджетів рекомендовано поновлювати договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, набутих в оренду на безконкурентних засадах із встановленням максимальної відсоткової ставки орендної плати, визначеної Податковим кодексом України (дванадцять відсотків) (а.с. 19-20).

Відповідно до вищенаведених положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, надання агротехнічних паспортів не є умовами для реалізації переважного права на укладення договору оренди землі, а тому відповідні посилання відповідача в якості підстав для відмови у продовженні Договору із запропонованою зміною його істотних умов (строку на 49 років та розміру орендної плати -5 % від нормативної грошової оцінки землі) є необґрунтованими.

Разом з тим, як зазначено вище, відповідач в зазначеному листі зазначив законні підстави для відмови в продовженні Договору, а саме: невиконання вимог законодавства щодо реалізації орендарем переважного права на поновення договору оренди землі в частині строку повідомлення орендодавця про намір поновити Договір оренди землі та надання орендодавцю проекту додаткової угоди, а також з підстав неузгодження запропонованих позивачем в листі -повідомленні змінених істотних умов.

Колегія суддів наголошує, що зазначення орендодавцем у відмові в продовженні Договору оренди землі підстав, які відповідно до закону є достатніми для цього свідчить про законність такої відмови, незважаючи на одночасне посилання на неналежні підстави, оскільки таке посилання не скасовує відповідних належних підстав відмови та не надає орендарю відповідного права.

Отже, висновок господарського суду першої інстанції про відмову в позові відповідає чинному законодавству.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріальнго і процесуального права, у зв`язку з чим підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга -без задоволення.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч.1 ст. 275, ст. 276, ст.ст. 281, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Сельком" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 29.07.2020 у справі № 905/2395/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.11.20

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя О.А. Пуль

Суддя В.О. Фоміна