РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.11.2020Справа № 910/13733/20

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/13733/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Гетьман»

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо"

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

11 вересня 2020 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Гетьман» (позивач) надійшла позовна заява б/н від 08.09.2020 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки № 180619-02/1г від 18.06.2019 року в розмірі 459 057,02 грн., з них: основного боргу - 442 679,60 грн. (чотириста сорок дві тисячі шістсот сімдесят дев`ять гривень 60 копійок), пені - 13 176,68 грн. (тринадцять тисяч сто сімдесят шість гривень 68 копійок) та 3% річних - 3200,74 грн. (три тисячі двісті гривень 74 копійки).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором поставки № 180619-02/1г від 18.06.2019 року, зокрема, у визначені договором строки в повному обсязі не здійснив оплату вартості поставленого йому позивачем товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/13733/20, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Так, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було направлено Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" за адресою: 01042, м. Київ, провулок Новопечерський, 19/3, корп. 2, каб. 33, яка вказана в позовній заяві та відповідає адресі місцезнаходження у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 390 ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 року у справі № 910/13733/20 вручено уповноваженому представнику відповідача - 22.09.2020 року.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 07.10.2020 року (включно).

На адресу суду від відповідача відзиву на позов, клопотань, заяв тощо не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

У зв`язку з перебуванням судді Коткова О.В. у період з 02.11.2020 року по 13.11.2020 року у відпустці, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу з відпустки - 16.11.2020 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Гетьман» (надалі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (надалі - відповідач, покупець) укладено договір поставки № 180619-02/1г (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлення покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

18 червня 2019 року одночасно з укладенням договору поставки сторонами було підписано протокол розбіжностей до договору поставки № 180619-02/1г.

Пунктом 2.1. договору (в редакції протоколу розбіжностей) визначено, що зобов`язання сторін по поставці товару виникають на підставі погодженого сторонами замовлення покупця. Покупець передає постачальнику замовлення в якому зазначає асортимент та його кількість, а також строк поставки. Погодженим замовленням сторін є замовлення, виконання котрого підтвердив постачальник за допомогою відповідної команди системи EDI.

В п. 4.1. договору (в редакції протоколу розбіжностей) визначено, що постачальник зобов`язується здійснити доставку на умовах визначених нижче і передати товар покупцю протягом 5-ти календарних днів з моменту погодження замовлення та/або у відповідності підписаного сторонами графіку, домовленостей та замовлення, якщо інший строк не вказано в погодженому замовленні покупця. Сторони погодили, що місце доставки товару - рампа Логістичного центру або торгівельного закладу покупця.

Відповідно до п. 5.4. (в редакції протоколу розбіжностей) оплата за поставлений товар здійснюється покупцем в український національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок протягом 65 (шістдесяти п`яти) календарних днів з дати поставки товару. Однак, у будь-якому випадку, прийнята та не повернута покупцем партія товару повинна бути оплачена не пізніше 65 (шістдесяти п`яти) календарних днів з моменту її поставки покупцю.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору, щоразу продовжується на один рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 5 (п`ять) днів до закінчення дії договору (п. 9.1. договору в редакції протоколу розбіжностей).

На виконання умов договору поставки № 180619-02/1г від 18.06.2019 року позивач у період з 01 січня 2020 року по 25 серпня 2020 року поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 514 160,64 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 419 від 29.01.2020 року на суму 89 123,04 грн., № 537 від 04.02.2020 року на суму 10 347,12 грн., № 678 від 12.02.2020 року на суму 19 730,16 грн., № 12 від 18.02.2020 року на суму 9751,68 грн., № 890 від 26.02.2020 року на суму 12 152,16 грн., № 1022 від 03.03.2020 року на суму 18 349,44 грн., № 1133 від 10.03.2020 року на суму 11 223,36 грн., № 1277 від 17.03.2020 року на суму 14 153,04 грн., № 1368 від 24.03.2020 року на суму 18 740,88 грн., № 1456 від 01.04.2020 року на суму 94 590,72 грн., № 1507 від 07.04.2020 року на суму 142 992,72 грн., № 1705 від 21.04.2020 року на суму 7152,00 грн., № 1777 від 28.04.2020 року на суму 7552,80 грн., № 1828 від 05.05.2020 року на суму 8822,88 грн., № 1905 від 12.05.2020 року на суму 11 186,64 грн., № 2035 від 19.05.2020 року на суму 10 305,36 грн., № 2141 від 26.05.2020 року на суму 15 671,04 грн., № 2249 від 02.06.2020 року на суму 12 315,60 грн. Товар за вказаними вище видатковими накладними за якістю та кількістю прийнятий відповідачем без заперечень, що свідчать підписи та печатки сторін на вказаних документах.

Як зазначає позивач, за період з 18.06.2019 по 08.09.2020 року за договором поставки № 180619-02/1г від 18.06.2019 року відповідачу було поставлено товару на загальну суму 1 213 795,92 грн., за який відповідач розрахувався лише частково на суму 771 116,32 грн., відтак заборгованість відповідача за поставлені позивачем товари у 2019 році, за розрахунками позивача, становить 370 674,70 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що у період з 01.01.2020 року по 16.06.2020 року відповідачем були здійсненні часткові оплати за товар на суму 442 155,74 грн., які частково враховані в оплату заборгованості за поставлений у 2019 році товар, а саме: 27.01.2020 року на суму 130 000 грн., 30.01.2020 року на суму 10 000,00 грн., 31.01.2020 року на суму 10 000,00 грн., 03.02.2020 року на суму 30 000,00 грн., 05.02.2020 року на суму 28 176,38 грн., 10.02.2020 року на суму 40 000,00 грн., 17.02.2020 року на суму 22 494,56 грн., 24.02.2020 року на суму 10 003,76 грн., 26.02.2020 року на суму 10 000,00 грн., 20.03.2020 року на суму 1106,64 грн., 12.05.2020 року на суму 88 016,40 грн., 18.05.2020 року на суму 10 547,12 грн., 02.06.2020 року на суму 14 167,65 грн., 16.06.2020 року на суму 37 843,23 грн.

Позивач вказує, що різницю між загальною сумою платежів в розмірі 442 155,74 грн. та заборгованістю відповідача станом на 01.01.2020 року в розмірі 370 674,70 грн., що становить 71 481,04 грн. було зараховано в рахунок оплати за товар, поставлений згідно видаткової накладної № 419 від 29.01.2020 року, відтак, сума неоплаченого за видатковою накладною № 419 від 29.01.2020 року товару становить 17642,00 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначає, що за розрахунками позивача відповідач має заборгованість за договором в розмірі 442 679,60 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача санкції за неналежне виконання останнім грошового зобов`язання щодо оплати товару.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір № 180619-02/1г від 18.06.2019 року є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

З огляду на положення пункту 5.4. договору (в редакції протоколу розбіжностей) строк оплати товару є таким, що настав.

Як вбачається з матеріалів справи, за отриманий товар відповідач не розрахувався, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 442 679,60 грн.

Наявність, обсяг заборгованості відповідача у розмірі 442 679,60 грн. та настання строку виконання обов`язку щодо сплати не були спростовані відповідачем.

Крім того, суд зазначає, що право позивача на отримання грошових коштів за поставлений товар, прийнятий відповідачем без заперечень та зауважень, підлягає реалізації і захисту, оскільки укладений між сторонами договір є дійсним і обов`язковим для виконання сторонами, а отже, в силу приписів статей 204, 629 Цивільного кодексу України, породжує для його сторін відповідні права та обов`язки.

При цьому за змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

За умовами ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань щодо не здійснення оплати вартості поставленого товару, тоді як строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару настав, а наявність заборгованості підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач доказів сплати боргу в повному обсязі станом на день розгляду справи суду не надав.

Крім того, відповідач контррозрахунку заявленої до стягнення суми основного боргу до суду не надав та не надіслав.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку суми заявленої до стягнення та враховуючи, що позивач має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки № 180619-02/1г від 18.06.2019 року в розмірі 442 679,60 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь пеню в розмірі 13 176,68 грн. та 3% річних в розмірі 3200,74 грн. за порушення виконання грошового зобов`язання щодо оплати послуг.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В п. 8.2.1. договору визначено, що за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4 даного договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день протермінування.

У відповідності до положень Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19)» № 691-ІХ від 16.06.2020 року, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19 з 12.03.2020, позичальників звільнено від обов`язків сплачувати на користь кредитодавця неустойку, штраф, пеню.

Як встановлено судом, позивач здійснює нарахування пені за період з 05.04.2020 року по 02.09.2020 року.

Отже, вимоги про стягнення пені в розмірі 13 176,68 грн. задоволенню не підлягають.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов`язань перед кредитором.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, судом встановлено, що загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 3177,10 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 23,64 грн. позивачу належить відмовити.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 445 856,70 грн., з них: основного боргу - 442 679,60 грн. (чотириста сорок дві тисячі шістсот сімдесят дев`ять гривень 60 копійок) та 3% річних - 3177,10 грн. (три тисячі сто сімдесят сім гривень 10 копійок).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 6687,86 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (ідентифікаційний код 32650231, адреса: 01042, м. Київ, провулок Новопечерський, 19/3, корпус 2, кабінет 33) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Гетьман» (ідентифікаційний код 31804036, адреса: 79024, м. Львів, вул. Волинська, 10А) грошові кошти: основного боргу - 442 679,60 грн. (чотириста сорок дві тисячі шістсот сімдесят дев`ять гривень 60 копійок), 3% річних - 3177,10 грн. (три тисячі сто сімдесят сім гривень 10 копійок) та судовий збір - 6687,86 грн. (шість тисяч шістсот вісімдесят сім гривень 86 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 16.11.2020р.

Суддя О.В. Котков