ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2020 р. Справа№ 911/1444/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Безпалюк О.Л. (за довіреністю від 17.05.2019 №14-198);

від відповідача: не з`явився,

розглянувши матеріали апеляційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Київської області від 13.08.2020 року

у справі №911/1444/20 (суддя Чонгова С.І.)

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Хрещатик міста Боярка"

про стягнення 1947, 69грн., -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року позивач - акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою до відповідача - об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Хрещатик міста Боярка" про стягнення 1947,69 грн.: пеня - 1 659,97 грн., 3% річних - 123,94, інфляційні втрати - 163,78 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 13.08.2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що при розгляді справи, слід застосовувати Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» від 03.11.2016 року, який набрав чинності 30.11.2016 року, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Не погоджуючись з судовим рішенням, акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 13.08.2020 року у справі №911/1444/20 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав про те, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального права, зокрема статей 1-7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Зазначив, також, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач є теплопостачальною організацією та включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосовувати ч. 3 ст. 7 вищевказаного Закону є неправомірним. Окрім того, звернув увагу на те, що господарська діяльність відповідача з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії не підтверджується відповідними ліцензіями.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2020 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12 жовтня 2020 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та призначено справу до розгляду на 10.11.2020 року .

У судовому засіданні, 10.11.2020 року представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Хрещатик міста Боярка» (покупець) було укладено договір №1054/16-ТЕ-17 постачання природного газу від 21.12.2015 року (надалі - договір), а також підписано додаткові угоди до нього. (а.с. 11-21)

За умовами зазначеного договору, а саме п.п. 1.1., 1.2 сторони погодили, що постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (надалі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

За змістом п. 2.1 договору передбачено, що постачальник передає споживачу з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року (включно) газ обсягом до 41,0 тис. куб. м., у тому числі по місяцях (тис. куб. м.): січень - 16,5, лютий - 13,5, березень - 11,0); І квартал - 41,0.

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу. (п. 3.4. Договору)

Відповідно до вимог п. 3.5. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, споживач зобов`язується надати постачальнику:

- завірену копію акта про фактичний обсяг розподіленого/про-транспортного за цим договором природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРМ/ГТС; у раз надання технічного акту на загальний обсяг розподіленого/про транспортного природного газу, споживач надає детальну розбивку газу за категоріями (в т.ч. за чим договором) за власним підписом;

- підписані та скріплені печатками споживача два примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 8-го числа повертає споживачу один примірник оригіналу акту, підписаним уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.2 договору, в редакції додаткової угоди №3 ціна за 1000 куб. м газу за цим договором в період з 01.01.2016 року по 31.04.2016 року (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1770,74 грн., крім того податок на додану вартість за ставкою - 20%. Всього до сплати з ПДВ - 2167,38 грн.

Пунктом 5.4 вищевказаного договору передбачено, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно п. 6.1 договору в редакції додаткової угоди №3, оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Також, за змістом п.п. 8.1, 8.2 договору купівлі-продажу природного газу сторони передбачили відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Так, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1. умов цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Разом з тим, за змістом пункту 10.3. договору, сторони погодили, що строк у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Відповідно до змісту Розділу 12 договору в редакції додаткової угоди №3, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 року до 31.03.2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов п. 2.1 договору №1054/16-ТЕ-17, позивач поставив протягом січня - квітня 2016 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 103930,80 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких долучено до матеріалів справи та довідкою по операціях за договором. (а.с. 24-27)

Станом на 29.06.2016 року відповідач повністю розрахувався за переданий природний газ переданий у 2016 році, що підтверджується банківськими виписками та довідкою по операціях з 01.12.2015 року по 31.12.2019 року. (а.с. 29)

Проте, як зазначає позивач, відповідач свої обов`язки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за поставлений газ з порушенням погоджених сторонами строків, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача пеню та 3% річних.

Однак, оскільки відповідач своєчасно не виконав зобов`язання в частині своєчасних розрахунків щодо поставлений природний газ за договором №1054/16-ТЕ-17 від 21.12.2015 року, позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 659,97 грн. на підставі п. 8.2 договору та три відсотки річних в сумі 123,94 грн. та втрати від інфляції 163,78 грн. відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач у даній справі станом на 29.06.2016 року не мав заборгованості перед позивачем за отриманий природний газ. Таким чином , нараховані неустойка (штраф,пеня) інфляційні нарахування, 3 відсотки річних, згідно вимог ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» підлягають списанню з дня набрання чинності вказаним Законом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли та існували договірні відносини оплатної поставки газу (як різновид товару) на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

За правовою природою договір постачання природного газу від 21.12.2015 року №1054/16-ТЕ-17 є договором поставки енергоносіїв приєднаними мережами і відповідає вимогам статті 714 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Договір купівлі-продажу від 21.12.2015 року №1054/16-ТЕ-17 не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Судом також враховано презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 Цивільного кодексу України). Дія договору припинена внаслідок його виконання.

Позивач в період з січня 2016 року по квітень 2016 року здійснив поставку газу, а відповідач прийняв газ (як різновид товару) на суму 103930,80 грн., що підтверджується підписаними двосторонніми актами приймання-передачі газу наявними в матеріалах справи. При цьому, претензій щодо кількості, якості та вартості отриманого товару (газу) не заявлено.

Як свідчать матеріали справи, та було встановлено судом першої інстанції 29.06.2016 року відповідач повністю розрахувався перед позивачем за переданий природний газ що підтверджується банківською випискою та довідкою по операціях з 01.12.2015 року по 31.12.2019 року.

За твердження позивача, відповідачем несвоєчасно були виконані зобов`язання в частині розрахунків щодо поставки природного газу за договором №1054/16-ТЕ-17 від 21.12.2015 року, останній повинен сплатити пеню у розмірі 659,97 грн. на підставі п. 8.2 договору та три відсотки річних в сумі 123,94 грн. та втрати від інфляції 163,78 грн. відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Проте колегія суддів вважає зазначену позицію позивача помилковою зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язання, позивач нарахував пеню, 3% річних з простроченої суми за період з 16.02.2016 року по 28.06.2016 року та інфляційні втрати за період з 01.05.2016 року по 31.05.2016 року (за кожен місяць окремо).

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 року №1730-VIII, який набрав чинності 30.11.2016 року, (надалі - Закон) законодавцем визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

За змістом статті 2 вищевказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно статті 1 Закону України «Про теплопостачання» №2633-ІV від 02.06.2005 року теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про теплопостачання» господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Частиною 1 статті 3 Закону «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 року №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 року заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016 року.

Водночас частиною 3 статті 7 названого Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016 року), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду у справі №904/11325/16 від 03.04.2018 року, №925/108/18 від 29.01.2019 року та №904/1615/18 від 29.12.2019 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хрещатик міста Боярка» підпадає під дію частини 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки відповідно до п.1.2 договору №1054/16-ТЕ-17 постачання природного газу від 21.12.2015 року, що продається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Окрім того, як вже зазначалось вище заборгованість погашена відповідачем (29.06.2016 року) до 30.11.2016 року, що підтверджується довідкою за період з 01.12.2015 року до 31.12.2019 року (а.с. 29) та сальдо за період з 01.12.2015 року по 31.12.2019 року (а.с. 28) до набрання чинності зазначеного Закону України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, як споживача природного газу для виробництва теплової енергії, спірних сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу за поставлений позивачем природний газ, який погашено споживачем до набрання чинності 30.11.2016 року Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач не підпадає під дію Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки не включений до реєстру теплопостачальний організацій, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки за вимогами вищевказаного Закону право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише за умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ, у строк до набрання чинності цим Законом. При цьому, відповідно до 1.2 договору, газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. З тих же підстав необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо ненадання відповідачем ліцензії.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст.ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Київської області від 13.08.2020 року у справі №911/1444/20, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Київської області від 13.08.2020 року у справі №911/1444/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 13.08.2020 року у справі №911/1444/20 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на позивача (апелянта).

Матеріали справи №911/1444/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.11.2020 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Л.В. Кропивна

Є.Ю. Пономаренко