ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"02" листопада 2020 р. Справа № 16/5025/801/12

м.Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О. за участю секретаря судового засідання Мізика М.А., розглянувши матеріали скарги Концерну "Військторгсервіс" на бездіяльність посадових осіб Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький) у справі

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" в особі Чернівецької філії м.Чернівці

до Концерну "Військторгсервіс" в особі Вінницької філії Концерну "Військторгсервіс" м.Вінниця

про стягнення 103 257,21 грн., з яких 79 583,87 грн. основного боргу, 11 362,45 грн. пені, 2283,32 грн. 3% річних, 5 570,87 грн. 7% штрафу, 4 456,70 грн. інфляційних витрат

Представники сторін та органу ДВС:

позивач: не з`явився

відповідач: Ромащук В.М. - помічник начальника філії з юридичних питань, діє на підставі наказу № 9 від 01.02.2018 та посадової інструкції.

орган ДВС: Мірошнікова В.Р. - старший державний виконавець Першого відділу ДВС, діє на підставі довіреності від 09.01.2020 № 6531

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

ВСТАНОВИВ:

21.10.2020 до суду надійшла скарга Концерну "Військторгсервіс", згідно якої скаржник просить визнати протиправною бездіяльність Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький) в частині відмови зняти арешт, накладений на майно Концерну "Військторгсервіс" у виконавчому провадженні № 34815969, та зобов`язати Перший відділ Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький) зняти арешт, накладений на майно Концерну "Військторгсервіс" у виконавчому провадженні № 34815969, закритому 19.08.2015. В обґрунтування скарги Концерн "Військторгсервіс" вказує, що в провадженні Першого відділу ДВС у м.Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький) перебувало виконавче провадження № 34815969, відкрите 16.10.2012 на підставі наказу господарського суду Хмельницької області № 16/5025/801/12 від 24.09.2012. 21.03.2017 ухвалою господарського суду м.Києва було порушено провадження у справі №910/23971/16 про банкрутство Концерну "Військторгсервіс", а ухвалою вказаного суду від 17.04.2018 затверджено мирову угоду, в тому числі і по вимогах ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", та закрито провадження у справі № 910/23971/16. Вказує, що під час вивчення інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта Концерном було встановлено, що не дивлячись на закриття виконавчих проваджень, в яких Концерн "Військторгсервіс" виступав боржником на підставі затвердження господарським судом мирової угоди у справі № 910/23971/16, у вищевказаному реєстрі продовжує обліковуватись інформація про арешт всього нерухомого майна Концерну за виконавчими провадженнями, закритими відділом ДВС до порушення справи про банкрутство. Зважаючи на вказане, скаржник звернувся до відділу ДВС із заявою про зняття накладеного на майно арешту у рамках виконавчого провадження № 34815969. Однак, листом від 05.10.2020 відділ ДВС повідомив, що 19.08.2015 завершено виконавче провадження № 34815969 на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з накладенням мораторію на реалізацію майна державних підприємств Міністерства оборони України. Проте, відділ ДВС відмовився знімати арешт з огляду на те, що закінчення виконавчого провадження з цієї підстави не має наслідком зняття арешту з майна боржника. Посилаючись на приписи ч.ч.1, 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", скаржник вважає таку бездіяльність відділу ДВС протиправною, тому звернувся до суду із даною скаргою.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2020 вказану скаргу передано для розгляду судді Субботіній Л.О.

Ухвалою суду від 22.10.2020 скаргу Концерну "Військторгсервіс" на бездіяльність посадових осіб Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький) призначено до розгляду в судовому засіданні на 14:20 год. 02 листопада 2020 року.

Представник позивача в судове засідання 02.11.2020 не з`явився, про причини неявки не повідомив, письмової позиції з приводу скарги до суду не подав, хоча був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, що підтверджується наявною в матеріалах справи судовою повісткою.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні підтримує скаргу та просить її задоволити в повному обсязі.

Державний виконавець в судовому засіданні просить у задоволенні скарги відмовити. У поданому до суду відзиві вказує, що на виконанні у Першому ВДВС у м.Хмельницькому перебувало виконавче провадження № 34815969, відкрите 16.10.2012 на підставі наказу господарського суду Хмельницької області від 24.09.2012 № 16/5025/801/12. 27.12.2012 винесено постанови про звернення стягнення на все рухоме та нерухоме майно боржника та постанову про арешт коштів. 19.08.2015 вищевказане виконавче провадження завершено на підставі п. 9 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з накладенням мораторію на реалізацію майна державних підприємств МОУ. Вказує, що станом на 28.10.2020 на адресу відділу ДВС жодних документів, якими наказ господарського суду Хмельницької області у справі №16/5025/801/12 від 24.09.2012 скасовано чи визнано таким, що не підлягає виконанню, не надходило, тому підстави для звільнення майна боржника з-під арешту та закінчення виконавчого провадження в порядку п. 5 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" відсутні. Також повідомлено, що надати належним чином завірені копії постанов про відкриття, завершення виконавчого провадження та про накладення арешту не представляється можливим, оскільки строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки.

Під час розгляду матеріалів скарги та наявних в матеріалах справи документів суд встановив наступне:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 10.09.2012 задоволено позов Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" в особі Чернівецької філії до Концерну "Військторгсервіс" в особі Хмельницької філії Концерну "Військторгсервіс". Стягнуто із Концерну "Військторгсервіс" в особі Хмельницької філії Концерну "Військторгсервіс" на користь Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" в особі Чернівецької філії 79 583,87 грн. основного боргу, 11 362,45 грн. пені, 2 283,32 грн. 3% річних, 5 570,87 грн. 7% штрафу, 4 456,70 інфляційних втрат та 2 065,14 грн. відшкодування сплаченого судового збору.

На виконання рішення суду 24.09.2012 видано наказ.

Згідно наданого Першим відділом ДВС витягу з ВП-спецрозділ від 15.09.2020 постановою державного виконавця від 16.10.2012 було відкрито виконавче провадження № 34815969 з примусового виконання наказу господарського суду Хмельницької області від 24.09.2012 №16/5025/801/12 про стягнення з Концерну "Військторгсервіс" на користь Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 105 322,35 грн.

Постановами державного виконавця було накладено арешт на кошти боржника, накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта Концерн "Військторгсервіс", до реєстру внесено 12.11.2012 запис про обтяження №7028467 - арешт нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 34815969 від 12.11.2012.

Постановою від 19.08.2015 повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження".

16.09.2016 ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" повторно звернулось до Першого відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Хмельницької області від 24.09.2012 №16/5025/801/12.

Постановою державного виконавця від 23.09.2016 відкрито виконавче провадження №52311879 з примусового виконання вказаного наказу та постановою від 28.11.2016 накладено арешт на все рухоме та все нерухоме майно, що належить ХФ Концерну "Військторгсервіс".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.04.2018 по справі № 910/23971/16 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин ВВВТ" до концерну "Військторгсервіс" про банкрутство затверджено мирову угоду. Вищевказаною ухвалою встановлено, що мирова угода укладена щодо вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, а саме: вимог кредиторів ІІІ, ІV, VI черги визначених ухвалою господарського суду м. Києва від 29.06.2017 року по справі №910/23971/16 на загальну суму 33 089 203,79 грн. Зокрема до вимог IV черги включено грошові вимоги дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в сумі 175371,24 грн., а до вимог VІ черги грошові вимоги в сумі 10176,11 грн.

Згідно постанови від 07.08.2018 заступника начальника Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області закінчено виконавче провадження № 52311879 з примусового виконання наказу господарського суду Хмельницької області № 16/5025/801/12 від 24.09.2012р. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Однак, постановою начальника Першого ВДВС м.Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області від 18.09.2018 скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 07.08.2018.

27.03.2019 Концерн "Військторгсервіс" звертався до Першого відділу ДВС із заявою про направлення матеріалів виконавчого провадження № 52311879 до Солом`янського районного відділу ДВС міста Києва ГТУЮ у м.Києві за місцем знаходження Концерну "Військторгсервіс".

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 18.07.2019 замінено боржника - Концерн "Військторгсервіс" в особі Хмельницької філії Концерну "Військторгсервіс" м.Хмельницький на його правонаступника - Концерн "Військторгсервіс" в особі Вінницької філії Концерну "Військторгсервіс" у справі №16/5025/801/12.

У відповідності до відомостей, що місяться в автоматизованій системі виконавчого провадження, виконавче провадження № 52311879, відкрите 23.09.2016, перебувало на виконанні в Солом`янському районному відділі ДВС у місті Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м.Києв).

Постановою від 27.09.2019 вказане провадження закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження". Постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження виділено в окремі провадження.

Згідно інформації, що міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження, 05.12.2019 відкрито виконавче провадження № 60801973, боржник: Вінницька філія Концерн "Військторгсервіс", стягувач: Солом`янський районний відділ ДВС у місті Києві ГТУЮ у м.Києві, стан виконавчого провадження: завершено.

11.09.2020 Концерн "Військторгсервіс" звернувся до Першого відділу ДВС із заявою про закриття виконавчого провадження № 34815969 та зняття арешту, накладеного на майно боржника згідно постанови державного виконавця від 12.11.2012.

Листом № 92072/19.19-27 від 05.10.2020 Перший відділ ДВС повідомив скаржника про відсутність підстав для звільнення майна боржника з-під арешту та закінчення виконавчого провадження.

Вважаючи бездіяльність Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький) протиправною, концерн "Військторгсервіс" звернувся до суду із скаргою на бездіяльність органу ДВС.

Дослідивши матеріали скарги, оцінивши пояснення скаржника та державного виконавця, подані ними докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (ст.116 ГПК України в редакції станом на дату видачі наказу суду та відкриття виконавчого провадження).

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Приписами ст. 339 ГПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ст. 1 чинного Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Подібне за змістом визначення містилось також у ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" N 606-XIV від 21.04.1999, який діяв на момент здійснення виконавчого провадження № 34815969 (далі - Закон N 606-XIV).

В силу п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень. Аналогічні положення були закріплені в п.1 ч. 2 ст. 17 Закону № 606-XIV.

Частиною 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону N 606-XIV передбачалось, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Суд встановив, що постановою державного виконавця від 16.10.2012 було відкрито виконавче провадження № 34815969 з примусового виконання наказу господарського суду Хмельницької області від 24.09.2012 №16/5025/801/12 про стягнення з Концерну "Військторгсервіс" на користь Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 105 322,35 грн.

Постановами державного виконавця накладено арешт на кошти боржника, накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження. Вказані обтяження зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта Концерн "Військторгсервіс".

Постановою від 19.08.2015 повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV, який діяв на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати арешт на майно боржника.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 47 Закону N 606-XIV визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону N 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, положеннями Закону України "Про виконавче провадження" N 606-XIV від 21.04.1999 не було передбачено зняття арешту, накладеного на майно, у разі повернення виконавчого документу стягувачу.

В подальшому ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 16.09.2016 повторно звернулась до Першого відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Хмельницької області від 24.09.2012 №16/5025/801/12.

Постановою державного виконавця від 23.09.2016 відкрито виконавче провадження №52311879 з примусового виконання вказаного наказу та постановою від 28.11.2016 накладено арешт на все рухоме та все нерухоме майно, що належить ХФ Концерну "Військторгсервіс".

Згідно відомостей, що містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження, виконавче провадження № 52311879, відкрите 23.09.2016, було передано для виконання до Солом`янського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м.Київ).

Постановою від 27.09.2019 вказане провадження закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження". Постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження виділено в окремі провадження.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 39 чинного Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом (ст. 40 Закону № 1404-VIII).

Суд встановив, що згідно інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження, 05.12.2019 відкрито виконавче провадження № 60801973, боржник: Вінницька філія концерн "Військторгсевіс", стягувач: Солом`янський районний відділ ДВС у місті Києві ГТУЮ у м.Києві, стан виконавчого провадження: завершено.

Таким чином, на даний час виконавче провадження № 52311879 з примусового виконання наказу господарського суду Хмельницької області від 24.09.2012 №16/5025/801/12 закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", а також завершено виконавче провадження щодо стягнення з Концерну "Військторгсервіс" виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Доказів на спростування вказаного матеріали справи не містять.

В той же час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта Концерн "Військторгсервіс" продовжує обліковуватись запис про обтяження - арешт, накладений першим відділом ДВС на майно боржника згідно постанови державного виконавця від 12.11.2012 у межах виконавчого провадження № 34815969.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, зважаючи на положення ст. 19 Конституції України та ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець повинен вчиняти виконавчі дії не лише із дотриманням Закону України "Про виконавче провадження", а й відповідно до інших законів, додержання яких є обов`язковим при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 911/1395/15, від 02.04.2018 у справі № 17/116/2011 ).

Суд враховує, що статтею 2 Закону № 1404-VIII закріплено принцип об`єктивності, який вимагає обґрунтованості вчинення тих чи інших дій державним виконавцем.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Наслідком арешту є накладення заборони на право розпоряджатися майном, такий захід триває до визначення подальшої долі відповідного майна. Накладений на майно боржника арешт є в будь-якому випадку перешкодою для розпорядження таким майном.

Частинами 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства України, гарантовано, що "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном, відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів".

Втручання у право власності повинно не лише переслідувати за фактами та у принципі "законну ціль" у "загальному інтересі", але також має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між вжитими заходами та метою, яку прагнули досягти будь-якими заходами, застосованими державною, у тому числі заходами, спрямованими на здійснення контролю за користуванням майном фізичною особою. Ця вимога виражена у понятті "справедливий баланс", який має бути встановлений між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Завдання досягти цього балансу відображено у структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції в цілому. У кожній справі, що стосується стверджуваного порушення цієї статті необхідно встановити, чи було покладено на відповідну особу непропорційний та надмірний тягар внаслідок втручання держави (рішення у справі "Хуттен-Чапська проти Польщі").

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у низці своїх рішень нагадував, що вилучення власності в інтересах судочинства, яке не позбавляє власника його майна, а тільки тимчасово припиняє його можливості користуватися та розпоряджатися цим майном, зазвичай пов`язане із здійсненням контролю за використанням власності, що охоплюється сферою застосування другого абзацу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення від 22.02.1994 у справі "Раймондо проти Італії", ухвала щодо прийнятності від 07.11.2006 у справі "Адамчик проти Польщі", рішення у справах "Карамітров та інші проти Болгарії" від 10.01.2008 та "Боржонов проти Росії" від 22.01.2009).

Суд зазначає, що виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Хмельницької області від 24.09.2012 №16/5025/801/12, для забезпечення реального виконання якого було накладено арешт на майно Концерну "Військторгсервіс", в тому числі і у виконавчому провадженні № 34815969, закінчено та зважаючи на приписи ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII не може бути розпочате знову. Також завершено виконавче провадження щодо стягнення з Концерну "Військторгсервіс" виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Зважаючи на викладене, підстави, з яких на майно Концерну "Військторгсервіс" було накладено арешт (забезпечення виконання наказу господарського суду Хмельницької області від 24.09.2012 №16/5025/801/12), відпали. Тому відмова Першого відділу ДВС зняти арешт з майна скаржника є неправомірною та порушує право власності Концерну "Військторгсервіс", гарантоване ст. 41 Коституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи відділу ДВС з приводу відсутності підстав для зняття арешту, визначених в Законі України "Про виконавче провадження", суд відхиляє з огляду на закріплений в Законі № 1404-VIII принцип об`єктивності, який вимагає обґрунтованості вчинення тих чи інших дій державним виконавцем.

Також суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Приймаючи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст вимог та доводів скаржника, суд вважає за необхідне скаргу Концерну "Військторгсервіс" на бездіяльність посадових осіб Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький) задовольнити. Визнати неправомірною бездіяльність Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький) в частині відмови зняти арешт, накладений на майно Концерну "Військторгсервіс" у виконавчому провадженні № 34815969. Зобов`язати Перший відділ Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький) зняти арешт, накладений на майно Концерну "Військторгсервіс" у виконавчому провадженні № 34815969.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 339, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Концерну "Військторгсервіс" на бездіяльність посадових осіб Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький) задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький) в частині відмови зняти арешт, накладений на майно Концерну "Військторгсервіс" у виконавчому провадженні № 34815969.

Зобов`язати Перший відділ Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький) зняти арешт, накладений на майно Концерну "Військторгсервіс" у виконавчому провадженні № 34815969.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення суддею 02.11.2020 та може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки визначені ст.ст. 254-259 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 06.11.2020.

Суддя Л.О. Субботіна

Відрук.: 6 примір.: 1 - до справи, 2 - ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1); 3 - Чернівецькій філії ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (м.Чернівці, просп. Незалежності, 96 ), 4 - Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-А), 5 - Вінницькій філії Концерну "Військторгсервіс"(21009, м. Вінниця, вул. Ширшова, 16Б); 6 - Першому відділу ДВС м. Хмельницький (29000, м. Хмельницький, вул. Тернопільська, 13/2). Всім рекомендованим з повідомленням.