РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.11.2020Справа № 910/3174/20

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Свириденко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм логістик груп"

вул М. Василенка, буд. 7-а, 03124

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астрал транс"

03151, м. Київ, вул. Ушинського, буд. 40

про стягнення 1 822 280,56 грн.

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Прайм логістик груп" (далі - позивач) звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астрал транс" (далі - відповідач) про стягнення 1822280,56 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за відповідачем обліковується заборгованість з оплати наданих послуг за Договором транспортно-експедиторського обслуговування №77/08-2018 від 28.09.2018.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.04.2020.

01.04.2020 року судове засідання з розгляду справи не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Лиськова М.О. на лікарняному.

16.04.2020 позивачем подано заяву про забезпечення позову та заяву про доповнення до заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2020 у задоволенні заяви про забезпечення позову судом відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2020 підготовче засідання призначене на 20.05.2020.

19.05.2020 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечує повністю.

У судовому засіданні 20.05.2020 судом задоволено клопотання відповідача про витребування оригіналів документів у позивача для огляду в судовому засіданні. Протокольною ухвалою від 20.05.2020 судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 17.06.2020.

16.06.2020 позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи та надання додаткового строку на подання відповіді на відзив.

Протокольною ухвалою від 17.06.2020 судом оголошено перерву в підготовчому засіданні 08.07.2020.

02.07.2020 позивачем подано відповідь на відзив.

07.07.2020 позивачем подано заяву про зміну (уточнення) позовних вимог.

Під час судового засідання, призначеного на 08.07.2020 судом досліджено оригінали документів, наданих представником позивача та прийнято до розгляду заяву про зміну (уточнення) підстав позову, клопотання про витребування доказів судом залишено без розгляду. Протокольною ухвалою від 08.07.2020 судом оголошено перерву в підготовчому засіданні 22.07.2020.

Протокольною ухвалою від 22.07.2020 суд, відповідно до статті 185 ГПК України оголосив про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 910/3174/20 до судового розгляду по суті на 02.09.2020.

02.09.2020 під час судового засідання представником позивача надано документи на підтвердження зміни відповідачем адреси місцязнаходження.

Протокольною ухвалою від 02.09.2020 розгляд справи по суті відкладено на 23.09.2020.

23.09.2020 року судове засідання з розгляду справи не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Лиськова М.О. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2020 розгляд справи призначено на 21.10.2020.

Протокольною ухвалою суду від 21.10.2020 розгляд справи відкладено на 04.11.2020.

У судове засідання 04.11.2020 з`явився представник позивача, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином ухвалою суду від 21.10.2020.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У судовому засіданні 04.11.2020 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

28.08.2018 р. між ТОВ "ПРАЙМ ЛОГІСТИК ГРУП" (Далі - «Експедитор»), в особі Директора Коваля Олександра Владиславовича, та ТОВ "АСТРАЛ ТРАНС" (Далі - «Клієнт»), в особі Директора Нечіпорук Дар`ї Юріївни (разом, далі - «Сторони»), був укладений Договір транспортно-експедиторського обслуговування №77/08-2018 від 28.08.2018 року.

Відповідно до 10.1 Договору цей Договір є автоматично продовженим до 31.12.2020 року і «може бути припинений/розірваний тільки по завершенні всіх взаєморозрахунків, пов`язаних з Його виконанням. За 30 календарних днів до чергової дати закінчення строку договору (до 31.12.18 і до 31.12.19) жодна із сторін Договору не направляла іншій стороні повідомлення про розірвання Договору, окрім цього відповідно до даного пункту цей Договір може бути розірваний/припинений тільки по завершенні всіх взаєморозрахунків, пов`язаних із його виконанням.

Згідно п.2.1. Договору, Клієнт доручає, а Експедитор приймає на себе обов`язки від свого імені та доручає, а Експедитор приймає на себе обов`язки від свого імені та за рахунок Клієнта виконати доручення щодо здійснення транспортно-експедиційного обслуговування внутрішніх, експортно-імпортних та транзитних вантажів Клієнта залізничним, а також іншими видами транспорту (автомобільним, морським, авіа) по території України, країн СНД та інших держав (далі за текстом Договору - «Послуги»).

Експедитор за дорученням Клієнта було здійснене транспортно-експедиційне обслуговування міжнародних перевезень вантажів Клієнта залізничним транспортом по території України, паромній переправі Чорного моря, території Грузії, Азербайджанської Республіки, паромній переправі по Каспійському морі, Республіки Казахстан та Російської Федерації, зокрема у обсязі згідно останніх Актів надання послуг і додатків до них: № 360 від 30 червня 2019 року, № 408 від 31 липня 2019 року.

30 червня 2019 року було складено Акт надання послуг № 360 та Додаток до нього - підписані обома сторонами, яким було прийнято зазначені послуги (роботи) на загальну суму - 4048729,23 гривень. Крім того у зазначеному Акті засвідчено обома Сторонами, що станом на 01.06.2019 року у Клієнта обліковувалась неоплачена заборгованість по попереднім неоплаченим у повному обсязі послугам у розмірі 8816,97 грн.. Станом на 30.06.2018 року заборгованість Клієнта, вже з врахуванням вартості неоплачених послуг по данному акту і здійсненої часткової передоплати у червні у розмірі 908 235,78 грн. становила 3 149 310,42 гривні, про що Сторонами засвідчено у цьому ж акті.

31 липня 2019 року було складено Акт надання послуг № 408 та Додаток до нього - підписані обома сторонами, яким було прийнято зазначені послуги (роботи) на загальну суму - 1645178,00 гривень. Крім того у зазначеному Акті засвідчено обома Сторонами , що станом на 01.07.2019 року у Клієнта обліковувалась неоплачена заборгованість по попередньому акту у розмірі 3 149 310,42 грн.. Станом на 31 липня 2019 року заборгованість Клієнта, вже з врахуванням вартості неоплачених послуг по данному акту і здійсненої часткової передоплати у розмірі 1100 000 гривень у липні становила 3694488,42 гривні, про що Сторонами засвідчено у цьому ж акті.

За твердження позивача, котре не спростоване відповідачем, на дату складання позовної заяви дана заборгованість була оплачена останнім лише частково, а саме відповідно до Акту звірки взаєморозрахунків за період 2019 рік: оплата від 01.08.2019 у розмірі 200000 грн., оплата від 01.08.2019 у розмірі 100000 грн., оплата від 02.08.2019 у розмірі 100000 грн., 02.08.2019 - у розмірі 54006 грн., 12.08.2019 - у розмірі 121141 грн., 12.08.2019 - у розмірі 103586,87 грн., 13.08.2019 у розмірі 163211 грн., 13.08.2019 - у розмірі 100000 грн., 13.08.2019 - у розмірі 100000 грн., 13.08.2019 р. у розмірі 64670 грн., 13.08.2019р. - у розмірі 64670 грн., 14.08.2019 у розмірі 98569 грн., 15.08.2019р. у розмірі 200000 грн., 15.08.2019р. у розмірі 100000 грн., 16.08.2019р. у розмірі 58834 грн., 23.08.2019р. у розмірі 125000 грн., 28.08.2019р. у розмірі 295000 грн., 28.08.2019р. у розмірі 125000 грн., 28.08.2019р. у розмірі 31666 грн., 30.08.2019р - у розмірі 71038,00 грн. Таким чином, станом на дату подачі даного позову заборгованість Клієнта за надані послуги Експедитора становить 1418096,55 гривень.

Дані щодо розмірів і дат кожної часткової оплати від Відповідача зазначені у акті звірки взаєморозрахунків, а також відсутність інших погашень (оплати) по Договору від Відповідача у 2020 році підтверджуються також Довідкою від банківської установи AT «АЛЬФА БАНК» Вих. № 21173 від 27.02.2020р. про надходження грошових коштів на рахунок Позивача від Відповідача за період з 28.08.2018 р. по 26.02.2020 року, а також Довідкою від банківської установи AT «ПІРЕУС БАНК МКБ» Вих. № 651 від 27.02.2020р. про надходження грошових коштів на рахунок Позивача від Відповідача за період з 28.08.2018 р. по 26.02.2020 року.

Відповідно до п. 4.5. Договору датою надання послуг за цим Договором є дата складання Акту надання послуг. Згідно пункту 4.4 Договору Загальна сума договору визначається як загальна вартість послуг, наданих Клієнту, згідно Актів надання послуг. Таким чином сторони Договору визначили Акт надання послуг (акт приймання-передачі) як документ який засвідчує факт надання послуг та дату їх надання Експедитором Клієнту і узгодження їх загальної вартості. Згідно п. 3.2.26 Договору послуги надані Експедитором клієнту згідно Актів надання послуг і додатків до них: № 360 від 30 червня 2019 року, № 408 від 31 липня 2019 року є такими, що надані йому у повному обсязі, належним чином відповідно до вимог Клієнта та підлягають сплаті Клієнтом Експедитору, про що Сторони також засвідчили в кожному з актів в яких написано: «Замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) немає» Крім того, згідно аб.3 п. 4.1 після фактичного надання послуг, Клієнт не має права посилатися на неотримання рахунку від Експедитора, як на підставу для відмови від погашення виниклої заборгованості.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (ч.1 ст.926 Цивільного кодексу України).

За приписами зі ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Судом встановлено, що акти надання послуг, що містяться в матеріалах справи, підписані з боку відповідача, що підтверджує виконання сторонами вимог Розділу 4 Договору. Суд також зауважує, що вказані акти, підписані зі сторони відповідача без заперечень на зауважень. Окрім того, оригінали долучених до позовної заяви документів, досліджені судом під час судового засідання.

Щодо тверджень відповідача наведених у відзиві про не підписання і не погодження ним останніх двох актів № 360. № 408 і додатків до них, то суд погоджується із твердженням позивача, що такі заперечення є безпідставними, а Акти і додатки до них є погодженим сторонами належним чином згідно умов Договору, зважаючи на те, що позивачем і відповідачем була здійснена процедура обміну, погодження і підписання Актів надання послуг за результатами фактично наданих послуг транспортного експедирування врегульована п. 10.3 і 3.2.26 Договору. Погодження та підписання всіх Актів по Договору, у тому числі і останніх двох - № 360 (який оплачений у повному обсязі Відповідачем але при цьому ним не визнається), № 408 (оплачений частково: сплачено 227081,45, неоплачена частина - 1418096,55).

Таким чином, суд приймає твердження позивача, що сума заборгованості Відповідача перед Позивачем по Договору станом на 02.03.2020 року становить 1 418 096 гривень 55 коп. Розмір такої заборгованості підтверджується відповідними Актами наданих послуг, платіжними дорученнями та відповідними рахунками, що не було сплачено Відповідачем.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання по договору перевезення вантажів №77/08-2018 від 28.08.2018 у сумі 1 418 096 гривень 55 коп. настав до прийняття рішення по суті справи, заборгованість відповідача у сумі 1 418 096 гривень 55 коп. підтверджена матеріалами справи, доказів сплати відповідачем заборгованості матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 349 394 гривні 69 копійок, 3 % річних у розмірі 33 434 гривні 24 коп., інфляційні нарахування на суму боргу у розмірі 21 355 гривень 08 копійок.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями ст. 217 Господарського кодексу України визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6.12 Договору у разі порушення строків оплати послуг, що надаються Експедитором Клієнту за цим Договором (у тому числі відшкодування витрат понесених Експедитором в інтересах Клієнта), Клієнт сплачує Експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплачених в строк послуг, передбачених цим Договором, за кожен день прострочення платежу. Обов`язок сплати пені наступає у Клієнта у випадку надсилання йому Експедитором відповідного рахунку та/або вимоги (претензії). Нарахування пені є правом Експедитора.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Здійснивши перерахунок суми пені у розмірі 349 394 гривні 69 копійок, 3 % річних у розмірі 33 434 гривні 24 коп., інфляційних нарахувань на суму боргу у розмірі 21 355 гривень 08 копійок, суд визнав його обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку із чим вимога про стягнення вказаної суми пені, інфляційних нарахувань на суму боргу та 3 % річних є такою, що підлягає задоволенню.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.

Всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

З огляду на вказані вище приписи законодавства та встановлені судом обставини неналежного виконання відповідачем умов договору щодо повного розрахунку за надані послуги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм логістик груп" підлягають задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм логістик груп" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Астрал Транс" (Код ЄДРПОУ - 41917792, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Ушинського, буд. 40) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Прайм логістик груп" (Код ЄДРПОУ - 40417623, місцезнаходження: 03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, будинок 7-А) суму основного боргу у розмірі 1 418 096 (один мільйон чотириста вісімнадцять тисяч дев`яносто шість) гривень 55 коп., пеню у розмірі 349 394 (триста сорок дев`ять тисяч триста дев`яносто чотири) гривні 69 коп., 3 % проценти річних у розмірі 33 434 (тридцять три тисячі чотириста тридцять чотири) гривні 24 коп., інфляційні нарахування на суму боргу у розмірі 21 355 (двадцять одна тисяча триста п`ятдесят п`ять) гривень 08 коп. та 27 334 (двадцять сім тисяч триста тридцять чотири) гривні 21 коп. судового збору

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 16.11.2020

Суддя М.О. Лиськов