РІШЕННЯ

Іменем України

11 листопада 2020 року м. Чернігівсправа № 927/783/20
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В., за участю секретаря судового засідання Тарасевич А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали позовної заяви

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТЕХНОВА»,

03050, м. Київ, вул. Предславинська, 31/11, офіс 87; код 24100060;

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Камвольно-суконна компанія «ЧЕКСІЛ»,

14000, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 66; код 14251734;

про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію у розмірі 1 270 336,90 грн

За участю:

позивача: Фесенко О.М. адвокат (посвідчення №7052/10 видане 19.10.2018)

відповідач: не з`явився

слухач: ОСОБА_1 паспорт серії НОМЕР_1 виданий 22.04.2009

У судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

28.08.2020 до Господарського суду Чернігівської області, надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» (надалі ТОВ фірма «ТехНова») до Приватного акціонерного товариства «Камвольно-суконна компанія «Чексіл» (надалі ПрАТ «КСК «Чексіл») про стягнення 1 270 336,90 грн боргу за поставлену теплову енергію.

Позовні вимоги обґрунтовані неоплатою відповідачем донарахованої йому у січні 2020 року вартості спожитої теплової енергії упродовж жовтня-грудня 2018 року у відповідності до діючих тарифів за Договором № 1823 «П» від 01.12.2015.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 01.09.2020 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам встановлено процесуальні строки для подачі заяв по суті спору.

Ухвала суду про відкриття провадження в справі №927/783/20 від 01.09.2020 одержана відповідачем 10.09.2020 за адресою його державної реєстрації згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

24.09.2020 року в межах встановленого судом строку, відповідачем було подано відзив на позовну заяву вих № 31 від 21.09.2020, відповідно до якого відповідач не погоджується з обгрунтуванням та вимогами позовної заяви.

В підготовче судове засідання 29.09.2020 року представник відповідача не з`явився. Ухвалою суду від 29.09.2020 постановлено відкласти розгляд справи на 15.10.2020 року.

05.10.2020 позивачем було подано відповідь на відзив вих. № 26/234 від 02.10.2020, відповідно до якої ним заперечуються доводи відповідача, викладені у відзові на позов.

У зв`язку з перебуванням 15.10.2020 судді Белова С.В. у відпустці, призначене судове засідання не відбулось.

Ухвалою господарського суду від 19.10.2020 року підготовче засідання призначено на 28.10.2020 року.

Напередодні судового засідання позивачем було подано клопотання про проведення судового засідання без його участі та закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Відповідач своїм процесуальним правом участі у підготовчому судовому засіданні 28.10.2020 року не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив.

Ухвалою суду від 28.10.2020 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 11.11.2020 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, перевіривши та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд ВСТАНОВИВ:

01.12.2015 року між ТОВ фірма «Технова» та ПрАТ «КСК «Чексіл» укладено договір № 1823 «П» на постачання теплової енергії у вигляді пари.

В п. 11.1 Договору передбачено, що цей Договір починає діяти з 01.12.2015 року і діє в частині постачання теплової енергії до 31.12.2016 року включно, а в частині здійснення розрахунків до їх повного проведення. У випадку, якщо протягом двадцяти календарних днів до моменту закінчення дії цього Договору (в частині поставки теплової енергії), жодна із Сторін не заявить письмову вимогу про припинення його дії, цей Договір продовжує свою дію на кожний наступний рік на тих самих умовах.

Матеріали справи не містять доказів припинення дії договору, отже судом встановлено, що станом на дату пред`явлення позову Договір діє.

Відповідно до умов Договору Постачальник взяв на себе зобов`язання відпускати Споживачеві теплову енергію у вигляді пари, а Споживач зобов`язаний оплатити прийняту теплову енергію за встановленими цінами в порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п. 2.1. Договору теплова енергія постачається Споживачу згідно з переліком об`єктів, вказаних у Додатку № 1 до цього Договору у вигляді пари на технологічні потреби (протягом року).

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що облік спожитої Споживачем теплової енергії у вигляді пари, температура та тиск пари проводиться за приладами обліку встановленими на магістральному паропроводі Споживача.

У відповідності до п. 6.2. Договору розрахунки Споживача з Постачальником за теплову енергію здійснюються наступним чином:

а) за відпущену теплову енергію у вигляді пари - за 1 Гкал відпущеної теплової енергії згідно параметрів пари на вузлі обліку Споживача по діючим тарифам, які встановлені відповідними органами влади;

б) за втрати тепла на парових мережах, які знаходяться на балансі Споживача у кількості 1,082 Гкал/міс та витрати тепла на прогрівання та пуск паропроводу, якщо він виконується за заявкою Споживача;

в) за кількість конденсату, який не був повернутий у межах договірних норм, Споживач сплачує його вартість у розрахунковому періоді по 23,0 грн. (без ПДВ) за одну тону. Вартість тони неповернутого конденсату переглядається за ініціативою Постачальника у разі зміни вартості складових для виробництва обезсоленої води.

Тариф (ціна) на теплову енергію, яку Позивач постачає за Договором Відповідачу є державною регульованою ціною, яка запроваджується органом виконавчої влади, відповідно до його повноважень у встановленому законодавством порядку (ч. З ст. 189, ст. 191 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» (надалі - «Закон про ціни») передбачено, що державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін (ч. З ст. 12 Закону про ціни).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - «Регулятор / НКРЕКП»), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. З ч. 2 п. 2 - 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Регулятор здійснює державне регулювання шляхом ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг та формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом. Згідно ст. 3 ч. 3 п. 6 Закону основними завданнями Регулятора є реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг.

У відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом, та змінює їх за результатами перевірки або моніторингу.

Абзацом 7 ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що до повноважень НКРЕКП належить, серед іншого, встановлення тарифів на теплову енергію суб`єктам природних монополій у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП.

Позивач має статус суб`єкта природної монополії та провадить діяльність, ліцензування якої здійснює НКРЕКП.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про природні монополії» зазначено, що суб`єкти природних монополій зобов`язані дотримуватися, зокрема, встановленого порядку ціноутворення, а також інших умов та правил здійснення підприємницької діяльності, визначених у ліцензіях на здійснення підприємницької діяльності у сферах природних монополій.

Згідно абзацу 1,2 ст.8 Закону України «Про природні монополії» предметом державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій є в тому числі і ціни (тарифи) на товари, що виробляються / реалізуються суб`єктами природних монополій.

Ч. 9 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» передбачено, що рішення (постанови, розпорядження) Регулятора / НКРЕКП є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

Статтею 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» визначено, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг НКРЕКП, серед іншого, приймає обов`язкові до виконання рішення (постанови, розпорядження) з питань, що належать до його компетенції.

Під час здійснення державного контролю Регулятор має право приймати обов`язкові до виконання суб`єктом господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, рішення (п. 5 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»).

Згідно із п. 7 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» НКРЕКП вправі за результатами перевірки або моніторингу приймати рішення про встановлення (зміну) тарифів на товари (послуги) суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

26.11.2019 року НКРЕКП винесла постанову № 2542 «Про накладення штрафу на TOB фірма «Технова» за порушення Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування, Ліцензійних умов з постачання теплової енергії, необхідність усунення порушень та здійснення заходів державного регулювання» (надалі - «Постанова НКРЕКП №2542») відповідно до якої TOB фірма «Технова» в січні 2020 здійснило перерахунок за жовтень - грудень 2018 за спожиту теплову енергію у вигляді пари з 28.10.2018р. по 31.12.2018р. (включно) у відповідності до тарифів для потреб інших споживачів (крім населення) затверджених Постановою НКРЕКП № 239 від 27.02.2018р. для потреб інших споживачів (крім населення) 1993,13 грн/Гкал (без ПДВ).

Позивач на виконання умов Договору поставив Відповідачу теплову енергію у вигляді пари у період з жовтня по грудень 2018 року та в січні 2020 року на виконання вимог постанови НКРЕКП № 2542 від 26.11.2019 здійснив донарахування за спожиту теплову енергію у вигляді пари у відповідності до діючих тарифів, встановлених постановою НКРЕКП № 239 від 27.02.2018 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» та Постановою НКРЕКП № 404 від 14.06.2018 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП».

У відзові на позовну заяву відповідач зазначає, що у період з 28.10.2018 по 31.12.2018 одночасно діяли Постанови № 239 та №404, які встановлювали тариф на теплову енергію для категорій "бюджетні установи", "інші споживачі", "релігійні організації".

Відповідач зазначає, що Постанова НКРКЕП №239 прийнята 27.02.2018p., однак набрала чинності 28.10.2018 року. Разом з тим, Постанова НКРКЕП №404 прийнята 14.06.2018р. та набрала чинності 16.08.2018 року. Тобто, незалежно від моменту набрання чинності, Постанова НКРКЕП №404 прийнята після Постанови НКРКЕП №239.

Отже, на думку відповідача, тариф 1344,78 грн./Гкал (без ПДВ) по якому ПрАТ «KCК «ЧЕКСІЛ» сплачувало за теплову енергію за період з 28.10.2018 р. по 31.12.2018 р. був чинним та економічно обґрунтованим, адже діяв з 16.08.2018 р. і до 01.01.2019 р.

Відповідач у відзиві посилається на рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997р. № 4-зп, яким надано роз`яснення стосовно порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. У цьому рішенні суд зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, це дія правила Lex posterior derogat priori - "наступний закон скасовує попередній".

Постанова № 239 прийнята 27.02.2018, однак набрала чинності 28.10.2018 (з дня, наступного за днем її опублікування в офіційному друкованому виданні - газеті «Урядовий кур`єр» від 27.10.2018 № 202). Разом з тим, Постанова № 404 прийнята 14.06.2018 та набрала чинності 16.08.2018 (з дня, наступного за днем її опублікування в офіційному друкованому виданні - газеті «Урядовий кур`єр» від 15.08.2018 № 152).

Отже, незалежно від моменту набрання чинності, Постанова № 404 прийнята після Постанови № 239, тобто відбулось суттєве розходження в часі цих двох юридичних фактів стосовно однопредметних актів. В зв`язку з чим, у період з 28.10.2018 по 31.12.2018 ТОВ фірма «Технова» застосовувало тарифи на теплову енергію для категорій споживачів "бюджетні установи", "інші споживачі", "релігійні організації" відповідно до Постанови № 404.

Частиною сьомою статті 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» встановлено, що рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, а також рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх опублікування в офіційному друкованому виданні - газеті "Урядовий кур`єр", якщо більш пізній строк набрання ними чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня офіційного опублікування рішення.

Отже, момент набрання чинності постановами НКРЕКП пов`язується саме з терміном "офіційне опублікування".

При цьому у зазначеному рішенні Конституційного Суду України вказано, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, постанова НКРЕКП від 14.06.2018 № 404, яка діяла в часі раніше (із 16.08.2018), була автоматично скасована з набранням чинності постанови НКРЕКП від 27.02.2018 № 239 (із 28.10.2018), а отже не діяла саме із 28.10.2018.

На виконання постанови НКРЕКП № 2542 у січні 2020 позивачем здійснено відповідачу перерахунок за жовтень - грудень 2018 року за спожиту теплову енергію у вигляді пари за період з 28.10.2018р. по 31.12.2018р. (включно) у відповідності до тарифів для потреб інших споживачів (крім населення) затверджених Постановою НКРЕКП № 239 від 27.02.2018р. для потреб інших споживачів (крім населення) з розрахунку 1993,13 грн./Гкал (без ПДВ)

Загальна вартість донарахування за поставлену позивачем Відповідачу теплову енергію у вигляді пари за період з 28.10.2018 по 31.12.2018 (включно) становить 1 270 336,90 грн.

Нарахування з постачання теплової енергії у вигляді пари відповідачу, в тому числі в частині здійсненного позивачем у січні 2020 року перерахунку за спожиту ПрАТ «КСК «Чексіл» теплову енергію у вигляді пари у період з 29.10.2018 року по 25.12.2018 року згідно Постанови НКРЕКП № 2542 від 26.11.2019 року, позивач проводив виключно у порядку, встановленому чинним законодавством України, та за тими тарифами на теплову енергію, які встановлені обов`язковими до виконання Постановами НКРЕКП.

Відповідно до п. 6.1., 6.4. Договору Розрахунковим періодом є календарний місяць. Всі остаточні розрахунки здійснюються Споживачем не пізніше 15 числа місяця, що слідує за розрахунковим.

Відповідно до п. 6.5. Договору Споживачу щомісяця до 5 числа місяця, що слідує за розрахунковим, надаються Акти прийому-передачі теплової енергії та рахунок на оплату за відпущену теплову енергію. Один примірник оформленого належним чином Акту Споживач повертає Постачальнику не пізніше 10 числа поточного місяця. В разі неповернення акту прийому-передачі теплової енергії Споживачем в 5-ти денний термін, акт вважається погоджений Сторонами в повному обсязі.

В січні 2020 року позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру № 01823ПДН від 31.01.2020 та разом з рахунком-фактурою надіслано акт прийому-передачі від 31.01.2020 на суму донарахування за жовтень-грудень 2018 року, які були направлені рекомендованим листом 26.02.2020 та повторно направлені на адресу відповідача цінним листом з описом 17.06.2020.

Кількість спожитої Відповідачем теплової енергії у вигляді пари за вказаний період підтверджується підписаними представниками обох сторін та засвідчені печатками сторін актами прийому - передачі від 31.10.2018, 30.11.2018 та 31.12.2018. Зауваження та заперечення відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату подання позовної заяви відповідачем не здійснено оплату позивачу донарахованої у січні 2020 року відповідно до Постанови НКРЕКП № 2542 вартості спожитої теплової енергії упродовж жовтня-грудня 2018 року.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача за здійсненим у січні 2020 року перерахунком за спожиту теплову енергію у вигляді пари у період з 28.10.2018 по 31.12.2018 (включно) становить 1 270 336,90 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України цивільно-правовими зобов`язаннями визнаються також майново-господарські зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (надалі - «енергію») споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму а використання.

Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами (ч. 5 ст. 275 Господарського кодексу України).

Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що одним із основних обов`язків споживача теплової енергії, серед іншого, є додержання вимог договору.

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією (ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання»).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується неоплата відповідачем донарахованої йому у січні 2020 року вартості спожитої теплової енергії упродовж жовтня-грудня 2018 року у відповідності до діючих тарифів за Договором № 1823 «П» від 01.12.2015.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку донарахованої йому у січні 2020 року вартості спожитої теплової енергії, заявленої до стягнення, дійшов висновку, що позивачем правильно розраховано вартість спожитої теплової енергії. Наявний в матеріалах справи розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства та є арифметично вірним. Відтак, беручи до уваги, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань по оплаті вартості донарахованої теплової енергії, спожитої ним у період з жовтня 2018 до грудня 2018, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 ГПК України).

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань по оплаті вартості донарахованої теплової енергії, спожитої ним у період з жовтня 2018 до грудня 2018 суд доходить висновку про необхідність задоволення даного позову.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 129, 178, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Камвольно-суконна компанія «Чексіл» (місцезнаходження: 14000, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 66, ідентифікаційний код в ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Технова» (місцезнаходження: 03050, м. Київ, вул. Предславинська, 31/11, офіс 87, ідентифікаційний код в ) заборгованість розмірі 1270336,90 грн (один мільйон двісті сімдесят тисяч триста тридцять шість гривень 90 копійок).

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Камвольно-суконна компанія «Чексіл» (місцезнаходження: 14000, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 66, ідентифікаційний код в ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Технова» (місцезнаходження: 03050, м. Київ, вул. Предславинська, 31/11, офіс 87, ідентифікаційний код в ) 19055,05 грн (дев`ятнадцять тисяч п`ятдесят п`ять гривень 05 копійок) судового збору.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 11.11.2020 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/