РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.11.2020Справа № 910/12675/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лігос»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо»

про стягнення 606672,26 грн.

Представники сторін:

від позивача: Костюк В.Б.;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

25.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Лігос» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» про стягнення 468349,44 грн, з яких 460040,42 грн основного боргу, 6733,70 грн пені та 1575,32 грн 3% річних.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №111218-09/1г від 11.12.2018 не у повному обсязі здійснив оплату за поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість сумі 460040,42 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6733,70 грн пені та 1575,32 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2020 відкрито провадження у справі №910/12675/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.09.2020; встановлено учасником справи строки для подання заяв по суті справи.

30.09.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 606672,26 грн, з яких 589965,30 грн основного боргу, 13379,15 грн пені, 3327,81 грн 3% річних.

Вказана заява про збільшення розміру позовних вимог була прийнята судом до розгляду (відповідно до протоколу судового засідання від 30.09.2020), з огляду на що спір у даній справі розглядається з новою ціною позову - 606672,26 грн.

У підготовчому засіданні 30.09.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 12.10.2020.

12.10.2020 позивачем подані додаткові письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 12.10.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 04.11.2020.

Представник позивача у судовому засіданні 04.11.2020 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 04.11.2020 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, кабінет 33), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якої вбачається, що ухвала суду була отримана відповідачем 20.10.2020 (за ідентифікатором пошуку 923).

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні 04.11.2020 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лігос» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (покупець) укладено Договір поставки №111218-09/1г, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки №111218-09/1г від 11.12.2018 поставка товару здійснюється на підставі накладної (их) згідно з замовленнями покупця, яка (і) є невід`ємною частиною договору.

Загальна вартість даного договору становить суму всіх накладних на відпуск товару, виписаних протягом терміну дії даного договору (п. 1.3 Договору поставки №111218-09/1г від 11.12.2018).

Відповідно до п. 3.1 Договору поставки №111218-09/1г від 11.12.2018 асортимент та кількість товару погоджуються сторонами в замовленні і зазначаються в накладних у відповідності до погодженого сторонами замовлення. Постачальник зобов`язується дотримуватися відповідності позицій товару у накладній позиціям у замовленні. Кожне замовлення повинно бути оформлене окремою накладною. Не допускається об`єднання декількох замовлень в одну накладну та оформлення декількох накладних по одному замовленню.

У п. 4.3 Договору поставки №111218-09/1г від 11.12.2018 зазначено, що передача товару постачальником і його приймання покупцем по назві, асортименту, кількості і ціні здійснюється на підставі відповідної накладної і тільки у відповідності із замовленнями покупця.

Згідно з п. 5.1 Договору поставки №111218-09/1г від 11.12.2018 постачальник зобов`язується поставляти (передавати у власність покупця) товари за цінами, зазначеними у Специфікації, затвердженій сторонами. Ціна товару в Специфікації повинна вказуватись як з ПДВ, так і без ПДВ, а також зазначатися у гривнях, та включати не більше 2-х знаків після коми. В накладних ціна товару повинна вказуватися з округленням до цілих копійок ат при кожній наступній поставці не може перевищувати цін, узгоджених сторонами.

Відповідно до п. 5.4.1 Договору поставки №111218-09/1г від 11.12.2018 датою поставки товару вважається дата, зазначена представником покупця у видатковій накладній на поставку вказаного товару в момент його отримання.

Відповідно до п. 9.1 Договору поставки №111218-09/1г від 11.12.2018 даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на 1 рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів письмового повідомлення будь-якою стороною договору про його розірвання в порядку, передбаченому п. 9.1, суд дійшов висновку, що Договір поставки №111218-09/1г від 11.12.2018 був чинним у спірний період.

Звертаючись з даним позовом до суду (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду), позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов Договору поставки №111218-09/1г від 11.12.2018 не у повному обсязі здійснив оплату товару, поставленого позивачем, у зв`язку з чим станом на 29.09.2020 у відповідача виникла заборгованість у сумі 589965,30 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 13379,15 грн та 3% річних у розмірі 3327,81 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору поставки №111218-09/1г від 11.12.2018, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором поставки №111218-09/1г від 11.12.2018 в частині постачання відповідачу товару, що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними за період з 26.03.2020 по 10.08.2020, належним чином засвідчені копії яких долучено позивачем до позовної заяви, а також актом звірки взаємних розрахунків, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відбитками печаток Товариства з обмеженою відповідальністю «Лігос» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (копія долучена до позовної заяви).

Відповідачем під час розгляду судом справи не було висловлено заперечень щодо неотримання ним у спірному періоді від позивача товару за накладними, копії яких долучено позивачем до матеріалів справи (зокрема, відзиву на позовну заяву відповідачем суду не надано).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.4 Договору поставки №111218-09/1г від 11.12.2018 оплата за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт, встановлений у п. 5.5 даного договору, здійснюється покупцем в українській гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок протягом 45-ти календарних днів з дати поставки товару.

У п. 5.5 Договору поставки №111218-09/1г від 11.12.2018 зазначено, що заборгованість покупця за поставлений постачальником товар, яка зберігається за покупцем без застосування до нього відповідальності за невиконання зобов`язань по договору, складає суму 1000,00 грн (ліміт заборгованості). Вказаний ліміт заборгованості повинен бути погашений (сплачений) у випадку розірвання або закінчення терміну дії даного договору після підписання сторонами акту звірки.

Як вказав позивач у письмових поясненнях, поданих до суду 12.10.2020, ним було враховано умови п. 5.5 Договору поставки №111218-09/1г від 11.12.2018, а саме не включено до суми заборгованості вартість неоплаченого відповідачем товару за накладними від 08.07.2020 №051247, №051370, №051093 та №051340.

Однак, суд вважає вказані твердження позивача необгрунтованими, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості, долученого позивачем до заяви про збільшення позовних вимог, позивачем до суми боргу, яку він просить стягнути з відповідача, включено вартість поставленого товару за накладними від 08.07.2020 №051247, №051370, №051093 та №051340.

При цьому, судом було досліджено розрахунок заборгованості, долучений позивачем до заяви про збільшення розміру позовних вимог, та встановлено, що позивачем не було включено до суми боргу вартість поставленого ним товару за накладною №051340 від 08.07.2020 на суму 1286,40 грн, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем дотримано умов, передбачених п. 5.5 Договору поставки №111218-09/1г від 11.12.2018.

Доказів розірвання або закінчення строку дії Договору поставки №111218-09/1г від 11.12.2018 станом на дату розгляду справи у суді матеріали справи не містять.

Враховуючи викладені обставини та беручи до уваги строки виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару, встановлені умовами договору, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплачувати товар, отриманий від позивача, протягом 45-ти днів з дати поставки товару (дати складення відповідної видаткової/товарно-транспортної накладної).

Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за Договором поставки №111218-09/1г від 11.12.2018 в частині проведення розрахунків за отриманий від позивача за спірними видатковими накладними товар (за період з 26.03.2020 по 10.08.2020), у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 589965,30 грн.

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 589965,30 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» за Договором поставки №111218-09/1г від 11.12.2018 у сумі 589965,30 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лігос» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» суми основного боргу у розмірі 589965,30 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 13379,15 грн, нараховану за прострочення оплати товару за кожною накладною окремо та в межах шестимісячного періоду нарахування (станом на 29.09.2020).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 8.2.1 Договору поставки №111218-09/1г від 11.12.2018 зазначено, що за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4 договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день протермінування.

Перевіривши розрахунок пені, долучений позивачем до заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, оскільки позивачем не враховано норми ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Крім того, при нарахуванні пені позивачем не враховано, що нарахування пені починається з дня, наступного за днем закінчення строку виконання обов`язку з оплати товару.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок пені, відповідно до якого обґрунтованим розміром пені, що підлягає стягненню з відповідача, є 12756,18 грн.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лігос» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» пені у розмірі 13379,15 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 12756,18 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3327,81 грн, нарахованих за прострочення оплати товару за кожною накладною окремо.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних, долучений позивачем до заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, оскільки позивачем не враховано норми ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Крім того, при нарахуванні 3% річних позивачем не враховано, що нарахування 3% річних починається з дня, наступного за днем закінчення строку виконання обов`язку з оплати товару.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок 3% річних, відповідно до якого обґрунтованим розміром 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, є 3106,88 грн.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лігос» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» 3% річних у розмірі 3327,81 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 3106,88 грн.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, кабінет 33; ідентифікаційний код: 32650231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лігос» (76018, Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Вовчинецька, буд. 192; ідентифікаційний код: 20547427) суму основного боргу у розмірі 589965 (п`ятсот вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) грн 30 коп., пеню у розмірі 12756 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят шість) грн 18 коп., 3% річних у розмірі 3106 (три тисячі сто шість) грн 88 коп. та судовий збір у розмірі 9087 (дев`ять тисяч вісімдесят сім) грн 42 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 12.11.2020.

Суддя О.М. Спичак