ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2020 року м. Дніпро Справа № 904/5934/17

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач),

судді Верхогляд Т.А., Чередко А.Є.,

секретар: Манчік О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну

скаргу Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод"

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2020р. (повний текст складено 09.07.2020р.)

у справі № 904/5934/17 (суддя - Владимиренко І.В., м. Дніпро)

за заявою адвоката Салогуба Юрія Аркадійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", м. Нікополь

про визнання грошових вимог на суму 5 100,00 грн. та 3 842,00 грн. судового збору

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2020р. визнано грошові вимоги адвоката Салогуба Ю.А. на суму 5 100,00 грн. (4 черга задоволення), судовий збір в розмірі 3 842,00 грн. (1 черга задоволення). Зобов`язано ліквідатора включити вказані грошові вимоги адвоката Салогуба Ю.А. до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" згідно вимог ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Приватне акціонерне товариство "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2020р., відмовити адвокату Салогубу Ю.А. у визнанні його грошових вимог.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. У попередніх судових засіданнях представники кредиторів ТОВ "ОРРЗ" наполягали на тому, щоб адвокат Салогуб Ю.А. надав до суду оригінали відповідних документів для огляду та проведення експертизи давності документів, оскільки даний кредитор був введений посадовими особами, які довели товариство до банкрутства з метою затягування розгляду справи та ухилення від відповідальності. Всупереч норм процесуального права суддя не переконався в наявності оригіналів документів та відповіді ліквідатора ТОВ "ОРРЗ" та прийняв оскаржуване рішення в період, коли справа була відсутня в суді першої інстанції. Доказ надання правової допомоги адвокатом Салогубом Ю.А. - договір та акт приймання-передачі послуг (їх копії) підлягає дослідженню, оцінці та проведенню експертизи давності документа, оскільки вказаний доказ може бути підроблений. Скаржник вважає, що застосування судом першої інстанції норми ч. 4 ст. 45 КУзПБ, зазначеної у розділі "Розпорядження майном боржника", суперечить нормам матеріального та процесуального права, оскільки розгляд даної справи відбувається на стадії ліквідації. Відповідно до ч. 4 ст. 60 КУзПБ у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Разом з тим, вимоги адвоката Салогуба Ю.А. не є поточними вимогами, оскільки відносяться до вимог конкурсних кредиторів та виникли до введення процедури банкрутства (з 11.09.2015р.). Таким чином, суд при визнанні грошових вимог адвоката Салогуба Ю.А. у справі про банкрутство на стадії ліквідаційної процедури не мав права їх розглядати, оскільки це не входило до його повноважень відповідно до ст. 60 КУзПБ.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Адвокат Салогуб Ю.А. у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Посилався на те, що заперечення скаржника, що судом першої інстанції не було досліджено оригінали документів на підтвердження грошових вимог та не здійснено проведення експертизи давності документів, не заслуговує на увагу, оскільки представником адвоката Салогуба Ю.А. під час судового засідання до суду першої інстанції надавались оригінали документів для огляду (договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р.; акту прийняття наданих послуг від 10.09.2015р. до договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р.; рахунку на оплату № 1 від 10.09.2015р.; звіту адвоката від 10.09.2015р. про надання правової допомоги до договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р.). До дати винесення оскаржуваної ухвали від 08.07.2020р. про визнання грошових вимог адвоката Салогуба Ю.А. клопотання про призначення експертизи від жодних учасників у справі про банкрутство не надходило, а тому судом першої інстанції не здійснювався розгляд питання щодо експертизи давності документів. Скаржник дійшов невірного висновку щодо порушення місцевим господарським судом вимог ст. 60 КУзПБ та неможливості розгляду вимог конкурсних кредиторів у ліквідаційній процедурі. КУзПБ не містить заборони на звернення кредитора із заявою з грошовими вимогами, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство у ліквідаційній процедурі, а лише встановлює відповідні наслідки пропуску строку, встановленого ч. 1 ст. 45 КУзПБ. Таким чином, Господарський суд Дніпропетровської області, дослідивши надані кредитором письмові докази, правомірно визнав конкурсні грошові вимоги адвоката Салогуба А.Ю. на суму 5 100 грн. (4 черга задоволення), судовий збір у розмірі 3 842,00 грн. (1 черга задоволення).

Інші учасники провадження у справі не направили на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.08.2020р. (головуючий суддя - Вечірко І.О., судді - Коваль Л.А., Чередко А.Є.) відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 30.09.2020р.

29.09.2020р. через систему "Електронний суд" ОСОБА_1 подано 2 заяви про розгляд справи за його відсутності. Вказані заяви зареєстровані судом апеляційної інстанції 30.09.2020р.

В судовому засіданні 30.09.2020р. оголошено перерву до 04.11.2020р.

30.10.2020р. засобами електронного зв`язку на адресу апеляційного господарського суду від ліквідатора ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" арбітражного керуючого Бершадського С.М. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду.

Через перебування у відпустці судді Коваль Л.А. для вирішення питання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та подальшого розгляду справи на підставі розпорядження керівника апарату суду від 02.11.2020р. № 1978/20 згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2020р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Вечірко І.О. (доповідач), судді - Верхогляд Т.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2020р. вказаною колегією суддів ухвалено розгляд апеляційної скарги проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для ліквідатора ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" арбітражного керуючого Бершадського О.М. з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

Таким чином, судове засідання 04.11.2020р. відбулось за участі арбітражного керуючого Бершадського О.М. в режимі відеоконференції в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon".

В судовому засіданні 04.11.2020р.: представник скаржника надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги, просив її задовольнити; ліквідатор ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" арбітражний керуючий Бершадський О.М. підтримав доводи апеляційної скарги; представник адвоката Салогуба Ю.А. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Інші учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористались та не забезпечили явку в судове засідання своїх повноважних представників, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників провадження у справі.

3.2. Розгляд клопотань та заяв учасників справи.

02.09.2020р. через систему "Електронний суд" на адресу апеляційного господарського суду надійшло клопотання представника ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" про витребування доказів, в якому останній просив суд на підставі ст. 81 ГПК України витребувати у Салогуба Ю.А. наступні докази: оригінал договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р., укладеного між адвокатом Салогубом Ю.А. та ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод"; оригінал акту приймання наданих послуг від 10.09.2015р. до договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р.; оригінал рахунку № 1 від 10.09.2015р. до договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р. Вказане клопотання мотивовано тим, що зазначені докази можуть підтвердити факт надання правової допомоги боржнику.

Також, 07.09.2020р. через систему "Електронний суд" на адресу апеляційного господарського суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів. Вказане клопотання за змістом відповідає клопотанню ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод".

Розглянувши клопотання кредиторів ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" та ОСОБА_1 про витребування доказів, колегія суддів дійшла висновку про їх відхилення з огляду на наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 ст. 74 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1). Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2). Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 3).

Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ч. 1 ст. 81 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3).

Як вбачається із матеріалів грошових вимог, на підтвердження грошових вимог адвоката Салогубом Ю.А. до боржника кредитором було подано суду в якості письмових доказів належним чином засвідчені копії: договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р. (а. с. 8-11), акту приймання наданих послуг від 10.09.2015р. до договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р. (а. с. 12); рахунку № 1 від 10.09.2015р. до договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р. (а. с. 13).

Відповідно до ст.ст. 77, 91 ГПК України для того, щоб бути допустимим доказом будь який документ повинен бути залучений до матеріалів справи або в оригіналі або із відміткою про засвідчення копії документа. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Законодавцем як одну із засад (принципів) господарського судочинства визначено змагальність сторін (п. 4 ч. 3 ст. 2 ГПК України). Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення своїх вимог. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони, однак не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню у спосіб, який дозволить дотриматись переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної стороною обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 267 ГПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання, зокрема, про витребування доказів.

За змістом ч. 2 ст. 267 ГПК України підготовчі дії, визначені п.п. 5, 6 ч. 1 цієї статті, вчиняються з дотриманням прав всіх учасників справи подати свої міркування або заперечення щодо їх вчинення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Тобто, чинним процесуальним кодексом передбачено право всіх учасників справи надати суду свої міркування або заперечення щодо заявлених іншим учасником клопотань чи заяв, в тому числі клопотання про витребування доказів у справі. При цьому, суд зазначає, що здійснити розгляд такого клопотання та вирішити його в межах підготовки справи до розгляду не завжди можливо, особливо з урахуванням дотримання прав всіх учасників справи подати свої міркування або заперечення щодо такого клопотання.

Як вбачається із матеріалів грошових вимог, як під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги, жодним із учасників провадження у справі не ставилась під сумнів відповідність поданих адвокатом Салогубом Ю.А. копій письмових доказів оригіналам. Крім цього, апеляційний господарський суд враховує, що місцевим господарським судом під час розгляду заяви адвоката Салогуба Ю.А. про визнання грошових вимог до боржника було досліджено оригінали письмових доказів (договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р.; акту прийняття наданих послуг від 10.09.2015р. до договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р.; рахунку на оплату № 1 від 10.09.2015р.; звіту адвоката від 10.09.2015р. про надання правової допомоги до договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р.).

З огляду на викладене, а також враховуючи, що ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" та ОСОБА_1 не довели, що дослідження вказаних доказів сприятиме встановленню обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання про витребування доказів мають бути відхилені.

02.09.2020р. через систему "Електронний суд" представником ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" подано клопотання про призначення у справі судово-технічної експертизи, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Заявник просив суд поставити перед експертами наступні питання: 1. Чи відповідає давність виконання в договорі про надання правової допомоги від 27.08.2015р., укладеного між адвокатом Салогубом Ю.А. (адвокат) та ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (клієнт), вказаній в ньому даті? 2. Чи відповідає давність виконання в акті приймання наданих послуг від 10.09.2015р. до договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р. вказаній в ньому даті? 3. Чи відповідає давність виконання в рахунку № 1 від 10.09.2015р. до договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р. вказаній в ньому даті? 4. Чи могли зазначені документи бути створені пізніше жовтня 2015р.? Клопотання мотивовано тим, що у кредиторів ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" викликають сумніви щодо достовірності документів, які було надано адвокатом Салогуб Ю.А. в частині їх складання у строк, який вказано у документі, оскільки кредитори вважають, що даний кредитор був введений у справу посадовими особами, які довели товариство до банкрутства з метою затягування розгляду справи та ухилення від відповідальності за підробленими документами. Для визначення справжності документів, які стали підставою для віднесення адвоката Салогуба Ю.А. до кредиторів ТОВ "ОРРЗ", з`явилась необхідність проведення у справі судової технічної експертизи. Аналогічне клопотання подано представником ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" через систему "Електронний суд" 28.09.2020р. (зареєстровано апеляційним господарським судом 29.09.2020р.).

Також, 07.09.2020р. через систему "Електронний суд" на адресу апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про призначення у справі судово-технічної експертизи. Вказане клопотання за змістом відповідає клопотанню ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод".

Розглянувши клопотання ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" та ОСОБА_1 про призначення у справі судово-технічної експертизи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про їх відхилення з огляду на наступне.

Пункт 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України встановлює, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 73 ГПК України).

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ст. 114 ГПК України).

Суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи (п. 2 ч. 1 ст. 228 ГПК України).

Провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п. 2 ч. 1 ст. 228 цього Кодексу, на час проведення експертизи (п. 6 ч. 1 ст. 229 ГПК України).

Відповідно до ч. 17 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справі про банкрутство юридичної особи не підлягає зупиненню.

Як вбачається з аналізу ст. 12 ГПК України, до форм господарського судочинства законодавець відніс наказне провадження та позовне провадження (загальне або спрощене). Разом з тим, законодавцем передбачено, що справи про банкрутство господарські суди розглядають у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Отже, переважному застосуванню у справах про банкрутство підлягають процесуальні норми, які визначені законодавством про банкрутство, як такі, що є спеціальними.

Відповідно до Закону України № 2597-VІІІ з 21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), п. 4 Прикінцевих та перехідних положень якого визначено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу. Реалізація майна боржника здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу, крім майна боржника, оголошення про продаж якого опубліковане до дня введення в дію цього Кодексу. У разі непродажу такого майна його подальша реалізація здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" втратив чинність (п. 2 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ).

Таким чином, щодо усіх справ про банкрутство, які порушені до моменту набрання чинності КУзПБ, передбачено застосування процесуальних норм цього Кодексу, за винятком справ, які перебувають на стадії санації на момент введення в дію КУзПБ та особливостей продажу майна, щодо якого здійснено оголошення про продаж.

Системний аналіз положень ст.ст. 98-99 ГПК України та ч. 1 ст. 45 КУзПБ дозволяє зробити висновок про те, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, попереднього слідства чи суду. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема, через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Аналіз положень ст.ст. 73, 99 ГПК України дозволяє зробити висновок про те, що висновок експерта складається за результатами проведення судової експертизи та є одним із видів доказів у справі; експертиза призначається судом за його власною ініціативою або за клопотанням учасника справи у випадку, коли суд вважає, що має дійсну потребу у спеціальних знаннях для встановлення певних фактичних даних, що входять до предмета доказування.

Частиною 1 статті 45 КУзПБ встановлено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (ст. 76 ГПК України), допустимості (ст. 77 ГПК України), достовірності (ст. 78 ГПК України) та вірогідності (ст. 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство. Воно не може бути замінене висновком експерта-економіста, який не обмежений вимогами статей 76-79 ГПК України та межами дослідницької функції суду саме на цій стадії розгляду справи про банкрутство. Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог.

За своєю правовою природою такий предмет спору не є тотожним спору про право, який розглядається у позовному провадженні.

Правового висновку про обґрунтованість відмови судів першої та апеляційної інстанцій у визнанні грошових вимог кредитора-заявника внаслідок неподання таким кредитором належних та достатніх документальних доказів у справу про банкрутство при поданні заяви конкурсним кредитором суди дійшли у справах № 910/21939/15 (постанова Верховного Суду 23.04.2019р.) та № 904/2104/19 (постанова Верховного Суду 28.07.2020р). Така практика є сталою судовою практикою як при застосуванні статті 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", так при застосуванні статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

Верховний Суд в постанові від 27.08.2020р. у справі № 911/2498/18 звернув увагу, що особливістю провадження у справах про банкрутство є те, що в межах цього провадження суди розглядають багато різних спорів, щодо яких законодавцем визначено окремі процедури та особливості їх розгляду в межах єдиної процедури банкрутства. Одним з різновидів таких спорів є розгляд спірних вимог конкурсного кредитора, який оспорюється боржником або іншим кредитором боржника. Відтак, при розгляді спірних вимог кредиторів суди повинні керуватися спеціальними нормами законодавства про банкрутство, які визначають обов`язки конкретного кредитора щодо доказування розміру кредиторських вимог, визначають обсяг доказування, предмет доказування спірних кредиторських вимог, право суду відмовити у визнанні спірних вимог внаслідок неподання заявником документів, що їх підтверджують.

З огляду на таке, при призначенні судово-економічної експертизи спірних грошових вимог кредитора у справі про банкрутство, як одного із способів збирання доказів, судам належить враховувати особливості провадження з розгляду вимог кредиторів у справах про банкрутство, якими визначається предмет доказування, особа, на яку покладається обов`язок доказування, обсяг доказування у справі про банкрутство при розгляді конкретного спору та наявність дійсної потреби у збиранні доказів шляхом проведення певної судової експертизи з огляду на спеціальні приписи законодавства щодо розгляду у справі про банкрутство спірних вимог кредиторів.

Системний аналіз положень статей 73, 99 ГПК України та статті 45 КУзПБ дозволяє дійти висновку про те, що при розгляді спірних грошових вимог кредитора суд не вправі призначати експертизу, предметом якої є дослідження документів на обґрунтування чи спростування грошових вимог кредитора, оскільки такі повноваження щодо дослідження повноти та належності документальних доказів, наданих конкурсним кредитором на обґрунтування своїх кредиторських вимог, законодавцем покладено на суд, який розглядає спірні вимоги кредитора у конкурсній процедурі. Суд не вправі перекладати свої повноваження щодо дослідження документальних доказів обґрунтованості спірних вимог на іншу особу (судового експерта).

Такого висновку дійшов касаційний суд у постанові 28.07.2020р. у справі № 904/2104/19, погоджуючись із судовими рішеннями про відмову у задоволенні клопотання конкурсного кредитора про призначення судово-економічної експертизи.

З огляду на таке, призначення у справах про банкрутство судової експертизи спірних вимог кредитора, предметом якої є дослідження документального підтвердження розміру заборгованості спірних вимог кредитора згідно доказів, наданих суду у справу про банкрутство конкурсним кредитором, боржником чи іншими кредиторами, не вимагає застосування спеціальних економічних знань, оскільки предметом дослідження є повнота документального підтвердження грошових вимог. У цьому випадку виникають наслідки делегування судом власних повноважень з дослідження належності та повноти документальних доказів іншій особі (судовому експерту), що підтверджує вихід суду за межі наданої йому компетенції в межах провадження у справі про банкрутство та заборонено в силу приписів ч.ч. 1-2 ст. 124 Конституції України.

Призначення у справі про банкрутство судової експертизи спірних вимог кредитора може порушити принцип змагальності господарського судочинства відповідно до ст. 13 ГПК України та загальних правил збирання матеріалів для проведення експертизи відповідно до статті 102 ГПК України, які обмежують повноваження сторін при проведенні судової експертизи виключно поданням доказів до суду і за правилами, передбаченими цим Кодексом для подання доказів, не надаючи можливості подавати такі докази безпосередньо судовому експерту (ч. 3 ст. 102 ГПК України).

Крім того, положення ст.ст. 9 та 39 КУзПБ щодо заборони зупинення провадження у справі про банкрутство, як у випадку оскарження судових рішень в апеляційному чи касаційному порядку, так щодо заборони зупинення провадження у справі про банкрутство мають застосовуватися судами переважно, як спеціальні норми права, у всіх випадках коли в суду за загальними правилами ГПК України виникає право зупинити провадження у справі, зокрема, й при призначенні судом першої чи апеляційної інстанції судової експертизи (за ст.ст. 99, 228 ГПК України).

З огляду на таке, суд першої чи апеляційної інстанції, який призначає експертизу у справі про банкрутство, не може скористатися правом на зупинення провадження у справі, оскільки у справах про банкрутство законодавець в імперативному порядку заборонив таке зупинення провадження.

Заборона зупинення провадження на час оскарження судових рішень у процедурі банкрутства (ч. 5 ст. 9 КУзПБ) має наслідком неможливість застосування судом загальних повноважень, наданих ГПК України (права на зупинення судового провадження у випадку призначення судової експертизи), оскільки така процесуальна дія суду відбувається у процедурі, яка повинна здійснюватися судом без зупинення провадження у справі, що передбачено Кодексом України з процедур банкрутства.

Крім того, апеляційний господарський суд враховує, що відповідно до п. 6 ч. 1, ч. 2 ст. 267 ГПК України за клопотанням сторін та інших учасників справи суд вирішує питання, зокрема, про призначення експертизи. Підготовчі дії, визначені пунктами 5, 6 ч. 1 цієї статті, вчиняються з дотриманням прав всіх учасників справи подати свої міркування або заперечення щодо їх вчинення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Як вбачається із заявлених клопотань ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" та ОСОБА_1 про призначення у даній справі судової експертизи, до них не додано докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження), що позбавляє інших учасників провадження у справі надати суду свої доводи та міркування щодо питання про можливість призначення у справі судової експертизи.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відхилення заявлених учасниками справи клопотань про призначення у справі судової експертизи.

3.3. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2017р. порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальності "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", визнано грошові вимоги: Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" в сумі 1 414 533,88 грн.; ОСОБА_1 в сумі 1 576 610,00 грн.; ОСОБА_2 в сумі 1 279 276,76 грн. Розпорядником майна боржника призначено ОСОБА_3 .

На офіційному сайті Вищого господарського суду України 01.06.2017р. здійснено публікацію оголошення № 43376 про порушення справи про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2017р. визнано грошові вимоги Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств гірничорудної промисловості "Кривбаспроект" в сумі 234 629,13 грн. Затверджено реєстр вимог кредиторів у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" з вимогами наступних кредиторів: 1. ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" в загальній сумі 1 430 533,88 грн., з яких 1 414 533,88 грн. (4 черга задоволення), 16 000,00 грн. (1 черга задоволення); 2. ОСОБА_1 в сумі 1 576 610,00 грн. (4 черга задоволення); 3. ОСОБА_2 в сумі 1 279 276,76 грн. (4 черга задоволення); 4. Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств гірничорудної промисловості "Кривбаспроект" в загальній сумі 234 629,13 грн., з яких 3 200,00 грн. (1 черга задоволення), 221 608,46 грн. (4 черга задоволення), 9 850,67 грн. (6 черга задоволення).

Справа № 904/5934/17 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" перебуває на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2017р. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бершадського С.М.

27.06.2019р. на адресу Господарського суду Дніпропетровської області від адвоката Салогуба Юрія Аркадійовича надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника на суму 5 100,00 грн. та судового збору у розмірі 3 842,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2019р. заяву адвоката Салогуба Ю.А. прийнято до розгляду в судовому засіданні, яке призначено на 09.07.2019р. Зобов`язано ліквідатора розглянути вимоги кредитора та повідомити суд про включення заявлених вимог до реєстру вимог кредиторів або їх відхилення; адвоката Салогуба Ю.А. - надати суду всі документи, що підтверджують заявлені грошові вимоги до боржника (оригінали для суду).

Розгляд заяви Салогуба Ю.А. з грошовими вимогами зупинявся в зв`язку із оскарженням у даній справі процесуальних актів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2019р. розгляд заяви адвоката Салогуба Ю.А. про визнання грошових вимог призначено в судовому засіданні на 21.01.2019р. Зобов`язано ліквідатора розглянути вимоги кредитора та повідомити суд про включення заявлених вимог до реєстру вимог кредиторів або їх відхилення; адвоката Салогуба Ю.А. - надати суду всі документи, що підтверджують заявлені грошові вимоги до боржника (оригінали для суду).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської від 21.01.2019р. відкладено судове засідання з розгляду заяви адвоката Салогуба Ю.А. про визнання грошових вимог на 04.03.2020р. Зобов`язано ліквідатора розглянути вимоги кредитора та повідомити суд про включення заявлених вимог до реєстру вимог кредиторів або їх відхилення; адвоката Салогуба Ю.А. - надати суду всі документи, що підтверджують заявлені грошові вимоги до боржника (оригінали для суду).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2020р. відкладено судове засідання на 21.04.2020р. Зобов`язано ліквідатора розглянути вимоги кредитора та повідомити суд про включення заявлених вимог до реєстру вимог кредиторів або їх відхилення; адвоката Салогуба Ю.А. - надати суду всі документи, що підтверджують заявлені грошові вимоги до боржника відповідно до договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р., з врахуванням п.п.4.10, 4.11 договору (для огляду в судовому засіданні оригінали договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р., акту приймання наданих послуг від 10.9.2015р.).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2020р. відкладено судове засідання на 16.06.2020р. Зобов`язано ліквідатора розглянути вимоги кредитора та повідомити суд про включення заявлених вимог до реєстру вимог кредиторів або їх відхилення; адвоката Салогуба Ю.А. - надати суду всі документи, що підтверджують заявлені грошові вимоги до боржника відповідно до договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р., з врахуванням п.п.4.10, 4.11 договору (для огляду в судовому засіданні оригінали договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р., акту приймання наданих послуг від 10.9.2015р.).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2020р. відкладено судове засідання на 08.07.2020р. Зобов`язано ліквідатора розглянути вимоги кредитора та повідомити суд про включення заявлених вимог до реєстру вимог кредиторів або їх відхилення; адвоката Салогуба Ю.А. - надати суду всі документи, що підтверджують заявлені грошові вимоги до боржника відповідно до договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р., з врахуванням п.п.4.10, 4.11 договору (для огляду в судовому засіданні оригінали договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р., акту приймання наданих послуг від 10.9.2015р.).

Матеріали справи містять письмове повідомлення ліквідатора ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" арбітражного керуючого Бершадського С.М. від 28.12.2019р. № 02-01/877, в якому ліквідатор повідомляє, що за результатами розгляду грошових вимог адвоката Салогуба Ю.А. в сумі 5 100,00 грн. грошові вимоги відхиляються з огляду на наступне. До заяви адвоката Салогуба Ю.А. про визнання грошових вимог до боржника не надано Звіту про надання правової допомоги, що унеможливлює визначення обсягу та терміну надання адвокатом правової допомоги. Зважаючи на відсутність у ліквідатора первинних документів банкрута (договорів, рахунків, актів тощо) не є можливим перевірити автентичність оригіналам долучених до заяви адвоката Салогуба Ю.А. ксерокопій договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р., акту приймання наданих послуг від 10.09.2015р., рахунку-фактури № 1 від 10.09.2015р.

За результатом розгляду грошових вимог адвоката Салогуба Ю.А. до боржника 08.07.2020р. місцевим господарським судом постановлено ухвалу, згідно з якою визнано грошові вимоги адвоката Салогуба Ю.А. на суму 5 100,00 грн. (4 черга задоволення), судовий збір в розмірі 3 842,00 грн. (1 черга задоволення). При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що боржник не виконав свої зобов`язання по договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р. та не сплатив заборгованість у розмірі 5 100,00 грн.

3.4. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Предметом розгляду у даній справі є заява адвоката Салогуба Ю.А. про визнання кредитором у справі з грошовими вимогами до боржника ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" у розмірі 5 100,00 грн. та 3 842,00 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У статті 1 КУзПБ наведено визначення кредитора, яким є юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсних кредиторів, якими є кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточних кредиторів - кредиторів за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Як вбачається із матеріалів грошових вимог адвоката Салогуба Ю.А., заява з грошовими вимогами до боржника подана до Господарського суду Дніпропетровської області 27.06.2019р. в ліквідаційній процедурі останнього.

Заява адвоката Салогуба Ю.А. з грошовими вимогами до боржника подана із пропуском встановлених положенням Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" строків на заявлення конкурсних вимог.

21.10.2019р. введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, відповідно до пу. 2 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" якого з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктом 4 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Кодексу встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, перехід від регулювання передбаченого Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до регулювання передбаченого Кодексом України з процедур банкрутства здійснюється негайно (безпосередня дія як спосіб дії в часі нормативно-правових актів) шляхом здійснення подальшого розгляду справи про банкрутство відповідно до положень Кодексу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2019р. у справі № 924/159/14, від 11.08.2020р. у справі № 904/3457/19.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про правильність застосування у даному випадку до розгляду заяви адвоката Салогуба Ю.А. з грошовими вимогами положень саме Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що при розгляді заяви кредитора з грошовими вимогами до банкрута підлягають застосуванню положення ч. 4 ст. 45 КУзПБ та вказав, що вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що застосування судом першої інстанції норми ч. 4 ст. 45 КУзПБ суперечить нормам матеріального та процесуального права, оскільки розгляд даної справи відбувається на стадії ліквідації та звертає увагу на те, що у даному випадку, не має місце зворотня дія норм Кодексу України з процедур банкрутства у часі, оскільки судом застосовані ці норми виключно до окремої процесуальної дії - звернення з заявою до суду із грошовими вимогами.

Порядок виявлення кредиторів та осіб, які мають бажання взяти участь у санації боржника визначений ст.45 КУзПБ, згідно з яким:

- конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство;

- кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів;

- заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду;

- вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду;

- за результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

- ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Таким чином, норми Кодексу України з процедур банкрутства не містять присічного строку для заявлення конкурсними кредиторами своїх вимог до боржника, їх розгляд проводиться судом в порядку черговості їх надходження до суду. При цьому кредитори, вимоги яких заявлені після завершення 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство, не втрачають статус конкурсного кредитора, але позбавляються права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Апеляційний господарський суд зауважує, що на відміну від положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" Кодекс України з процедур банкрутства не визначає наслідком пропуску встановленого строку на заявлення конкурсних кредиторських вимог віднесення їх до шостої черги задоволення, а лише позбавляє таких кредиторів права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Враховуючи положення ст. 45 КУзПБ (виявлення кредиторів та осіб, які мають бажання взяти участь у санації боржника), а також ст. 64 КУзПБ (черговість задоволення вимог кредиторів), слід звернути увагу, що чинне законодавство не визначає присічного строку для заявлення конкурсними кредиторами своїх вимог до боржника, їх розгляд проводиться судом в порядку черговості їх надходження до суду.

Як вбачається з матеріалів грошових вимог, грошові вимоги адвоката Салогуба Ю.А. до боржника обґрунтовано невиконанням боржником своїх зобов`язань за договором про надання правової допомоги від 27.08.2015р.

Матеріали справи свідчать, що ліквідатор, заперечуючи проти грошових вимог адвоката Салогуба Ю.А., звернув увагу на те, що в порушення вимог п.п. 4.10, 4.11 договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р. адвокатом Салогубом Ю.А. до заяви про визнання грошових вимог не було надано суду Звіту про надання правової допомоги.

27.08.2015р. між адвокатом Салогубом Ю.А. (надалі - адвокат) та ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (надалі - клієнт) був укладений договір про надання правової допомоги (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого адвокат зобов`язується надавати клієнту, визначеному цим договором правову допомогу, а клієнт зобов`язується оплачувати таку допомогу.

За результатом надання правової допомоги складається Звіт. В звіті вказується обсяг та термін надання адвокатом правової допомоги. Звіт надається клієнту адвокатом особисто або надсилається засобами поштового зв`язку (п. 4.10. договору).

Звіт про надання правової допомоги вважається підписаним, якщо протягом трьох днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав адвокату письмові аргументовані заперечення (п. 4.11. договору).

Підставою для сплати гонорару, фактичних, судових та інших витрат є рахунок-фактура, який адвокат передає клієнту разом з актом про приймання наданих послуг (п. 4.12. договору).

Сторони домовились, що виплата гонорару (винагороди) та оплата фактичних витрат для виконання договору здійснюється в готівковому або безготівковому порядку відповідно до вимог чинного законодавства України на протязі одного разу з дня отримання рахунку-фактури (п. 4.13. договору).

10.09.2015р. адвокатом було виставлено клієнту рахунок № 1 на суму 5 100,00 грн. у зв`язку із наданням правової інформації, консультацій і роз`яснення правових питань, складання процесуальних документів.

Акт приймання наданих послуг від 10.09.2015р. до договору про надання правової допомоги від 27.08.2015р. підписаний клієнтом.

Матеріали грошових вимог не містять доказів оплати клієнтом зазначеного рахунку на суму 5 100,00 грн. В зв`язку з чим, у боржника утворилась заборгованість перед адвокатом Салогубом Ю.А. на вказану суму.

Із письмових пояснень адвоката Салогуба Ю.А. вбачається, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачено оплати гонорару або інших витрат адвокату на підставі звіту адвоката. Таким чином, звіт адвоката має диспозитивний характер для сторін та не є обов`язковою умовою для сплати клієнтом гонорару адвокату. Разом з тим, адвокатом Салогубом Ю.А. надано суду першої інстанції належним чином засвідчену копію звіту адвоката від 10.09.2015р. про надання правової допомоги до договору від 27.08.2015р., підписаний сторонами.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться в ст. 193 ГК України. Також у вказаній статті зазначено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

З урахуванням наведеного, заявлені адвокатом Салогубом Ю.А. грошові вимоги до боржника є конкурсними, оскільки статус конкурсних грошових вимог пов`язується виключно з моментом виникнення відповідного зобов`язання боржника. Таким чином, вимоги кредиторів, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство є конкурсними незалежно від строку виконання грошових зобов`язань боржника.

З огляду на наведене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про визнання грошових вимог адвоката Салогуба Ю.А. на суму 5 100,00 грн. (4 черга задоволення), судовий збір у розмірі 3 842,00 грн. (1 черга задоволення) та зобов`язання ліквідатора включити зазначені вимоги до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" згідно з вимогами ст. 61 КУзПБ.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі. Водночас апеляційний господарський суд погоджується із доводами адвоката Салогуба Ю.А., викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, як такими, що узгоджуються з обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права.

3.5. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали та про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та залишення без змін ухвали місцевого господарського суду.

3.6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2020р. у справі № 904/5934/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено - 09.11.2020р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя А.Є. Чередко