РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.11.2020Справа № 910/10802/20
Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (пр-т Перемоги, буд. 14, м. Київ, 01135) в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація морського порту Південний) (вул. Берегова, буд. 11, м. Южне, Одеська область, 65481) до Державного агентства резерву України (вул. Пушкінська, буд. 28, м. Київ, 01601) про стягнення заборгованості у розмірі 75562,19 грн,

Без виклику сторін

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства резерву України, в якому просить суд стягнути з Державного агентства резерву України на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» кошти за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 19.10.2015 № 0.61/2-83/1-П-ЮЖФ-15 у загальному розмірі 75562,19 грн за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву у 2019 році відповідно до затвердженого кошторису та судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує порушенням відповідачем зобов`язань за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 19.10.2015 № 0.61/2-83/1-П-ЮЖФ-15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2020 позовна заява прийнята до розгляду, у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всіх докази, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу запропоновано у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, відповідачу надано строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі подання такої) подати заперечення на відповідь на відзив.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі позивачем Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» 05.08.2020, Південною філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - 07.08.2020, відповідачем - 05.08.2020, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

21.08.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач зазначає, що відповідно до п. 2.8. договору позивач щороку разом із річним звітом повинен подавати кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей на наступний рік. Відповідачем розглянуто кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2019 рік, направлений позивачем. Порушуючи вимоги, встановлені Порядком відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, позивач подав на погодження кошториси, які не відповідали вимогам, а саме не додано до нього усіх розрахунків, пояснень та копій нормативних документів, що підтверджують заплановані витрати, відповідно до кожної статті витрат. У зв`язку з тим, що витрати за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву позивачем за 2019 рік не узгоджено з Держрезервом та не підписаний акт взаєморозрахунків відсутні підстави для сплати даної заборгованості.

02.09.2020 до суду від відповідача надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу. Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі судом встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив, а саме не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Позивачем отримано відзив на позовну заяву 21.08.2020, про що свідчить реєстр поштових вручень (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Таким чином, позивачем відповідь на відзив мала бути подана до суду до 26.08.2020 включно. Згідно накладної № 2190295 позивачем направлено відповідь на відзив до суду 01.09.2020, тобто з пропуском встановленого строку.

Відповідно до п. 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивачем клопотання про поновлення строку для подання відповіді на відзив не подано у зв`язку з чим, враховуючи пропуск встановленого судом строку для подання відповіді на відзив з боку позивача, судом не приймається до уваги відповідь на відзив та не оцінюються наведена у ній позиція позивача.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

19.10.2015 між Державним агентством резерву України (Держрезерв) та Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (зберігач) укладено договір № 0.61/2-83/1-П-ЮЖФ-15 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, за умовами якого Держрезерв передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно із специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю згідно із актом форми № 1 мр.

Згідно із п.п. 1.1., 1.2. розділу 1 договору зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (далі - цінності) здійснюється у складських приміщеннях, майданчиках, холодильних камерах, резервуарах, підземних сховищах зберігача. Передбачені цим договором форми актів затверджується Держрезервом.

Відповідно до п. 7.3. розділу 7 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом усього терміну зберігання цінностей (до повного виконання нарядів Держрезерву на відпуск матеріальних цінностей).

Згідно із п.п. 4.1., 4.2. розділу 4 договору вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється за узгодженням між Держрезервом та зберігачем згідно з поданими документами (узгодженим з Держрезервом кошторисом витрат).

Додатковою угодою № 1 від 19.10.2016 сторонами погоджено розмір коштів на відшкодування витрат зберігача на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2016 рік в сумі 59824,34 грн, в тому числі ПДВ 9970,72 грн. Сторони домовились, що згідно з ч. 3 статті 631 Цивільного кодексу України, умови цієї додаткової угоди застосовуються до відносин між ними, які виникли до її укладання, тобто з 01.01.2016 і діють до 31.12.2016.

Додатковою угодою № 2 від 30.10.2018 сторонами внесено зміни до договору в частині відомостей про юридичні адреси та банківські реквізити сторін.

Додатковою угодою № 5 від 29.11.2019 сторонами внесено зміни до договору в частині зазначення банківських реквізитів сторін.

За умовами п.п. 2.1.-2.5., 2.7., 2.8. розділу 2 договору зберігач зобов`язаний вживати заходів для належного зберігання цінностей відповідного виду; закладати на відповідальне зберігання цінності, передбачені номенклатурою, цінності, що закладаються на зберігання, повинні відповідати стандартам та технічним умовам; надсилати Держрезерву акти форми № 1 мр протягом п`яти робочих днів з моменту здійснення операцій; відшкодувати втрату, нестачу цінностей та їх пошкодження з використанням продукції відповідного асортименту і належної якості у 5-денний термін після виявлення втрати, нестачі або пошкодження; проводити відпуск цінностей тільки за нарядами Держрезерву; щороку подавати Держрезерву станом на 1 січня - звіт форми № 16 мр до 10 січня наступного за звітним року, станом на 1 липня - інформацію про результати перевірки якості і умов зберігання цінностей, а також про відповідність цінностей цілям, для яких вони призначені, за формою, встановленою Держрезервом до 10 липня кожного року; щороку разом з річним звітом (форма 12 мр) подавати кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік згідно з додатком 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 № 532.

Відповідно до погодженого відповідачем кошторису витрат на 2019 рік витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву на 2019 рік складають 75562,19 грн з ПДВ.

17.09.2019 позивач звернувся до відповідача із листом № 28/27-01-04-38 щодо укладення додаткової угоди в частині погодження розміру коштів на відшкодування витрат зберігача на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2019 рік в сумі 75562,19 грн, у тому числі ПДВ 12593,70 грн.

11.11.2019 позивач звернувся до відповідача із листом про запровадження міжнародного номера банківського рахунку, до якого позивачем долучено додаткову угоду щодо зміни банківських реквізитів позивача. Вказана додаткова угода погоджена відповідачем як додаткова угода № 5 від 29.11.2019 та повернуто позивачу листом.

23.01.2020 позивачем направлено відповідачу лист за № 8/27-01-04-38, до якого долучено звіт про витрати за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву з розрахунками за 2019 рік, а саме акт відшкодування витрат за 2019 рік, звіт про витрати за 2019 рік, розрахунок заробітної плати, довідку про заробітну плату, розрахунок амортизації основних виробничих фондів, довідку щодо амортизаційних витрат, розрахунок витрат на тепло на опалення, копії актів прийому-передачі наданих послуг.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Згідно зі ст. 937 Цивільного кодексу України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

За приписами ст. 938 Цивільного кодексу України, зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір № 0.61/2-83/1-П-ЮЖФ-15 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 19.10.2015, за умовами якого Держрезерв передає, а зберігач (позивач) приймає на відповідальне зберігання цінності згідно із специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю згідно із актом форми № 1 мр.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Позивачем 17.09.2019 направлено на адресу відповідача лист за № 28/27-01-04-38, до якого долучено додаткову угоду до договору про погодження зміни розміру коштів за зберігання на 2019 рік та встановлення їх на рівні 75562,19 грн.

Вказана додаткова угода відповідачем не погоджена та не підписана.

На виконання умов договору позивач листом № 8/27-01-04-38 від 23.01.2020 направив відповідачу документи, а саме: звіт та підтверджуючі документи про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву у 2019 році на загальну суму 75562,19 грн з ПДВ, а також акт на відшкодування витрат по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву адміністрації морського порту Південний за 20198 рік, якими встановлено зобов`язання Державного агентства резерву України відшкодувати визначену звітом суму.

Згідно звіту про витрати на зберігання сума 75562,19 грн є сумою фактичних витрат позивача на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та складається з сум нарахованої заробітної плати працівникам позивача у сумі 8499,84 грн; вартості паливних матеріалів (на опалення) - 41048,65 грн; амортизації основних виробничих фондів, задіяних у процесі зберігання - 13420,00. грн; податку на додану вартість - 12593,70 грн.

Згідно з п. 3.1 розділу 3 договору Держрезерв зобов`язаний відшкодовувати зберігачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

Вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України (п. 4.1 розділу 4 договору).

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 № 532, (надалі також - Порядок), сума витрат, що підлягає відшкодуванню, залежно від номенклатури матеріальних цінностей державного резерву визначається з урахуванням: 1) умов зберігання матеріальних цінностей державного резерву; 2) середнього розміру суми витрат; 3) розміру складських приміщень, майданчиків, холодильних камер, резервуарів, підземних сховищ, де зберігаються матеріальні цінності державного резерву; 4) обсягу додаткових витрат з обслуговування таких цінностей.

Згілно із п. 6 Порядку передбачено, що сума витрат, що підлягає відшкодуванню, залежно від номенклатури, асортименту та особливостей технології зберігання визначається Держрезервом за найкращою ціновою пропозицією згідно з додатками 2 і 3 або за формулою: Bз = Kз х Sз + Dв, де Kз - середній розмір суми витрат на зберігання матеріальних цінностей виходячи з розрахунку на 1 кв. метр складського приміщення (відкритого огородженого майданчика), 1 куб. метр холодильної камери, резервуара для зберігання нафтопродуктів, підземного газового сховища, 1 тонну зернових культур; Sз - площа складського приміщення (відкритого огородженого майданчика), об`єм холодильної камери (резервуара для зберігання нафтопродуктів, підземного газового сховища), тонн зернових культур; Dв - додаткові витрати.

Відповідно до п. 7 Порядку, відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Згідно з наданими позивачем документами вартість його витрат на зберігання матеріальних цінностей державного резерву за 2019 рік складає 75562,19 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" для підприємств, установ і організацій, заснованих повністю або частково на державній власності (державні підприємства, установи і організації, акціонерні товариства, у статутному фонді яких контрольний пакет акцій належить державі, орендні підприємства, засновані на державній власності), а також для суб`єктів господарської діяльності всіх форм власності, визнаних відповідно до законодавства України монополістами, відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву є обов`язковим, якщо це не завдає їм збитків.

Отже, для позивача відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву є обов`язковим в силу вимог закону.

Як встановлено судом відповідачем акт відшкодування витрат та додаткова угода не підписані. Твердження відповідача у поданому відзиві про порушення позивачем Порядку, а саме ненадання пояснень, розрахунків та копій нормативних документів про заплановані витрати по кожній із статті витрат не приймаються судом в якості належного доказу, не підтверджують факт відсутності обов`язку відповідача по відшкодуванню витрат за зберігання, при цьому відповідачем будь-яких листів на адресу позивача щодо незгоди із кошторисом або відсутністю документів не направлялося, мотивованої відмови від їх підписання та незгоди відповідач після їх отримання не заявляв.

Позивач надав всі підтверджуючі документи понесених витрат відповідно до вимог договору, вказані документи були надіслані відповідачу у визначені договором строки, натомість відповідач ухиляється від їх погодження. Сам же факт не підписання таких документів відповідачем, за відсутності вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про те, що такі витрати не були понесені позивачем та не звільняє відповідача від оплати фактично понесених витрат позивачем.

Таким чином, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі витрат на утримання та зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на суму 75562,19 грн належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем належними доказами не спростований.

За наведених вище обставин судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, не здійснив відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву за 2019 рік, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 75562,19 грн, яка підлягає до стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 120, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (вул. Пушкінська, буд. 28, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 37472392) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (пр-т Перемоги, буд. 14, м. Київ, 01135, ідентифікаційний номер 38727770) в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація морського порту Південний) (вул. Берегова, буд. 11, м. Южне, Одеська область, 65481, ідентифікаційний номер 38728549) 75562 грн 19 коп та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн 00 коп, а всього 77664 (сімдесят сім тисяч шістсот шістдесят чотири) грн 19 (дев`ятнадцять) коп.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання рішення 16.11.2020.

Суддя В.О.Демидов