ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1383/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Приватна агрофірма "Злагода", 63810, Харківська обл., Борівський р-н, с. Богуславка, вул. Слобожанська, буд.13, адреса для листування: 61089, м. Харків, а/с 8500, ;

до Фізичної особи ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ;

про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 472 687,50грн.

за участі представників учасників справи

позивача - Мосейчук А.М., ордер серія ВІ № 1013355 від 02.06.2020 року;

відповідача - не з`явився;

Суть спору:

Приватне підприємство "Приватна агрофірма "Злагода" звернулась до господарського суду Харківської області з позовом (вх. №1383/20 від 06.05.2020) до Фізичної особи ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останнього безпідставно набуті кошти у розмірі 472 687,50грн., з яких 462883,50грн. - сума помилково сплачених коштів, та 9804,00грн. - 3%річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем помилково було перераховано на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 грошові кошти у розмір 472687,50грн., однак відповідач на вимогу позивача кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду з вимогами про стягнення суми помилково сплачених коштів та 3%річних на підставі ст. 625 та 1212 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №922/1383/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на "22" червня 2020 р. о 12:20.

Протокольною ухвалою від 22.06.2020 відкладено підготовче засідання на 03.08.2020 о 11:30.

Протокольною ухвалою від 03.08.2020 відкладено підготовче засідання на 19.08.2020 о 11:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.08.2020 прийнято до розгляду заяву Приватного підприємства "Приватна агрофірма "Злагода" про зменшення позовних вимог (вх. №17683 від 03.08.2020) та спір вирішувати відповідно до викладених в заяві позовних вимог. Встановлено строк відповідачу на подання відзиву на позов з врахування зменшених позовних вимог до 18.08.2020.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.08.2020 закрито підготовче провадження по праві та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.09.2020 о 12:50.

Водночас, судове засідання по суті призначене на 07.09.2020 не відбулось у зв`язку з перебування головуючого судді по справі - судді Новікової Н.А. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.09.2020 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 05.10.2020 о 12:45.

У судовому засіданні 05.10.2020 відкрито розгляд справи по суті та заслухано вступне слово позивача.

Позивач позовні вимоги підтримав повністю та зазначив, що позивачем на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, було помилково перераховано грошові кошти в розмірі 462 883,50 грн., згідно платіжних доручень від 07.11.2019 року №778 на суму 253681,5 грн. та від 21.11.2019 року №834 на суму 209202,00 грн.. Водночас, 17.04.2020 року позивачем на адресу відповідача було направлено письмову претензію №1504-01 від 15.04.2020 року із вимогою повернути кошти однак така була залишена відповідачем без уваги, щ стало підставою для звернення з позовом до суду. Крім цього, позивач зазначив, що відповідач був припинений як фізична особа-підприємець - 26.02.2020.

Протокольною ухвалою від 05.10.2020 на підставі ст. 216 ГПК України, оголошено перерву у судовому засіданні до 21.10.2020 о 15:30.

У судовому засіданні 21.01.2020 позивач позовні вимоги підтримав повністю зазначив, що претензія надсилалась на адресу відповідача вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб вже після припинення відповідача, однак така була повернута поштовим відділенням без вручення.

Відповідач своїм конституційним правом на захист не скористався, відзиву на позов до суду не надавав, у судове засідання 21.10.2020 не з`явився, про поважність причин не прибуття в судове засідання суд не повідомляв, жодних клопотань щодо проведення судового засідання без його участі не надавав.

Водночас, як вбачається з штемпеля канцелярії суду на ухвалі від 05.10.2020, остання була направлена на адресу відповідача ще 05.10.2020, проте вказана ухвала була повернута з відміткою пошти: «повертається: адресат відмовився».

Пунктом 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Приймаючи до уваги, що поштова кориспенденція, яка надсилалась судом на адресу відповідача з відмітками: «адресат відсутній за місцем знаходження» та «за закінченням терміну зберігання», врховуючи, що відповідач відмовився від отримання ухвали суду від 05.10.2020, суд дійшов висновку, що відповідач самоусунувся від отримання будь-якої інформації від суду, а тому враховуючи відмову відповідача від отримання поштової кориспонденції, вважає, що останній належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання по справі в розумінні п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, а відтак неявка відповідача у судове засідання по справі не є підставою для його відкладення та не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Приватним підприємством приватна агрофірма "Злагода", в особі директора Кириченко Сергія Олександровича на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було помилково перераховано грошові кошти в розмірі 462 883,50 грн., згідно платіжних доручень від 07.11.2019 року №778 на суму 253681,50 грн. та від 21.11.2019 року №834 на суму 209202,00грн.

Водночас, як вбачається з інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та інших громадських формувань 26.02.2020 стосовно відповідача внесено запис про припинення фізичної особи підприємця.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було направлено на адресу: 61096, м. Харків, вул.. Ньютона 139, кв. 117, претензію із вимогою до відповідача повернути безпідставно набуті кошти у розмірі 462 883,50грн., які були сплачені згідно платіжних доручень від 07.11.2019 року №778 на суму 253681,50 грн. та від 21.11.2019 року №834 на суму 209202,00грн..

Водночас, як вказує позивач відповідачем вказану залишено без уваги, у зв`язку з чим, останній вимушений звернутись до суду з вимогами про стягнення з відповідача безпідставно набуті кошти у розмірі 462883,50грн., а також 3% річних нарахованих по кожному платіжному дорученню окремо у розмірі 9804,00грн.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору є стягнення безпідставно набутих коштів з фізичної особи-підприємця, статус якої згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на момент розгляду справи припинений ще 26.02.2020.

Частиною 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Пункт 1 частини 1 статті 20 ГПК України закріплює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У пунктах 4.17. - 4.23. постанови від 13.02.2019 по справі №910/8729/18 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що відповідно до статті З ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за ум!ови державноїреєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, на переконання суду позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Статтею 387 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Главою 83 Цивільного кодексу України визначені загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереженням майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи-набувача частини її майна, що набуте поза межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

За змістом частини першої статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, врегульовано Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Відповідно до пунктів 1.23., 1.24. статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" під помилковим переказом розуміється рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій чи майновій формі. Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Як вбачається з платіжних доручень від 07.11.2019 року №778 на суму 253681,50 грн. та від 21.11.2019 року №834 на суму 209202,00 грн. позивачем дійсно було переховано на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 462 883,50 грн..

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання, передбачені статтею 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях.

Як стверджує позивач, вказані грошові кошти у розмірі 462 883,50 грн. були перераховані на рахунок відповідача помилково, між сторонами не існувало станом на серпень 2019 року жодних договірних правовідносин та зобов`язань, які були б підставою для перерахування грошових коштів у розмірі 462 883,50 грн..

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази існування між сторонами зобов`язальних відносин, на виконання яких могли бути перераховані вказані грошові кошти, а відповідачем, в порушення ст. 73, 74 ГПК України, не надано доказів, які б свідчили про повернення безпідставно набутих коштів позивачу, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що грошові кошти у розмірі 462 883,50 грн. підлягають стягненню з відповідача як безпідставно набуті.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування і стягнення на свою користь з відповідача інфляційних втрат та 3% річних господарський суд враховує, що за положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтю 625 Цивільного кодексу України розміщено у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України. Отже, положення розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України).

Таким чином, дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15, Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.

Крім того відповідно до частини другої статті 1214 Цивільного кодексу України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме претензії та доказів її направлення, така вимога в розумінні ст. 530 ЦК України, була направлена на адресу: 61096, м. Харків, вул. Ньоютона, 139, кв. 117, яка була вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, при цьому, станом на момент направлення вказаної вимоги, а саме: 17.04.2020, відповідач був припинений як суб`єкт підприємницької діяльності, у зв`язку з чим така вимога на переконання суду така мала бути направлена на адресу реєстрації відповідача як фізичної особи.

Враховуючи, що прострочення виконання зобов`язання з повернення безпідставно набутих коштів, яке набуло статусу грошового, виникає з моменту пред`явлення вимоги, з огляду, що позивачем не направлялась вимога за адресою реєстрації відповідача, суд дійшов висновку про те, що вимоги про стягнення 3%річних у розмірі 9804,00грн. є безпідставними та передчасними, а отже задоволенню не підлягають.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна сума сплаченого судового збору становить 7090,31грн.

Беручи до уваги те, що позов задоволено частково та враховуючи правила п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим витрати по сплаті судового збору у розмірі 6942,50грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, в іншій частині судовий збір покладається на позивача.

Водночас, щодо строку на складення повного тексту рішення, суд зазначає, що у відповідності до положень ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів.

У судовому засіданні 21.10.2020 проголошено вступну та резолютивну частину рішення, при цьому зазначено, що повний текст рішення буде складено та підписано 21.10.2020. Однак, 21.10.2020 головуючий суддя по справі - суддя Новікова Н.А. - перебувала у відпустці, у зв`язку з чим, останнім днем підписання повного тексту рішення є перший робочий день судді, а саме: 05.11.2020.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства "Приватна агрофірма "Злагода" безпідставно набуті кошти у розмірі 462 833,50грн., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6942,50грн.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Позивач: Приватне підприємство "Приватна агрофірма "Злагода" (63810, Харківська обл., Борівський р-н, с. Богуславка, вул. Слобожанська, буд.13, адреса для листування: 61089, м. Харків, а/с 8500, );

Відповідач: Фізична особа ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 );

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 4 Прикінцевих Положень ГПК України та п. 17.5 Перехідних Положень ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 05.11.2020.

Суддя Н.А. Новікова