ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2020 р. Справа№ 920/514/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Кропивної Л.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Сумської області від 04.08.2020 у справі №920/514/20 (суддя Резніченко О.Ю., повний текст складено - 11.08.2020) за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Лісовенка Геннадія Віталійовича про стягнення 105 063,47 грн.

встановив наступне.

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Лісовенка Геннадія Віталійовича (який станом на момент підписання заяви про відкриття поточного рахунку мав статус суб`єкта підприємницької діяльності) про стягнення 16 500 грн. заборгованості за кредитом, 32 000 грн. 63 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4487 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом та 52 075 грн 84 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань договором банківського обслуговування від 23.01.2012 року.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 04.08.2020 у справі №920/514/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

При ухваленні рішення по даній справі суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем належними та допустимими доказами обставин погодження сторонами розміру та умов надання і повернення грошових коштів, а також умов сплати процентів, у тому числі черговості погашення заборгованості та відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 04.08.2020 у справі №920/514/20 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що відповідач підписавши Заяву про відкриття поточного рахунку погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2020 у справі №920/514/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Сумської області від 04.08.2020 у справі №920/514/20; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Також, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

Вказана ухвала була отримана позивачем - 23.09.2020, відповідачем - 17.09.2020, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У встановлений судом строк від сторін жодних клопотань, в тому числі і про розгляд справи у судовому засіданні, до суду не надійшло.

Крім цього, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, проте мотивувальна частина оскаржуваного рішення місцевого господарського суду підлягає зміні, з наступних підстав.

На ім`я фізичної особи-підприємця Лісовенка Геннадія Віталійовича, 23.01.2012 року за його заявою, ПАТ КБ "Приватбанк" було відкрито рахунок № НОМЕР_1 для обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку.

У заяві зазначено, що клієнт, підписавши цю заяву погоджується із Умовами та Правилами надання банківських послуг, що розміщені на сайті банку www.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом із цією заявою зі зразками підписів і відбитком печатки складають Договір банківського обслуговування.

На заяві міститься підпис відповідача.

Із довідки про розмір установлених кредитних лімітів від 27.04.2020 вбачається, що на поточний рахунок № НОМЕР_1 відповідачу було встановлено наступні кредитні ліміти: 23.01.2012 - 1 000 грн.; 05.11.2012 - 10 000 грн.; 04.02.2013 - 12 500 грн.; 04.03.2013 - 16 500 грн.

Зобов`язання з повернення суми кредиту у розмірі 16 500 грн. відповідачем належним чином не виконувались, у зв`язку з чим у позичальника утворився борг у вказаній сумі. Крім цього, відповідачем не були виконані зобов`язання з оплати процентів за користування кредитом в сумі 32 000 грн. 63 коп. та комісії за користування кредитом в сумі 4487 грн.

З вимогами про стягнення вказаних сум, а також пені в розмірі 52 075 грн. 84 коп., позивач звернувся до суду.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову, пославшись на правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 13.12.2019 по справі № 922/3475/18, вказав, що оскільки витяг із Умов не містить підпису відповідача, він не може бути розцінений як частина договору, укладеного 23.01.2012 шляхом підписання заяви.

Колегія суддів не погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції та вважає, що у даному випадку правова позиція Верховного Суду, що викладена у постанові від 13.12.2019 по справі № 922/3475/18, не підлягає застосуванню до даних правовідносин, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 1055 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частин 1-3 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За нормами, закріпленими у частині 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 2 статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач, підписавши 23.01.2012 року заяву про відкриття поточного рахунку, тим самим приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (далі за текстом - Умови), Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" www.privatbank.ua, які разом із підписаною відповідачем заявою складають договір банківського обслуговування та взяв на себе зобов`язання виконувати умови зазначеного договору.

Врахувавши наведене, заява відповідача про відкриття поточного рахунку від 23.01.2012 року, а також "Умови та правила надання банківських послуг" і "Тарифи Банку", розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua в їх сукупності визначають істотні умови договору банківського обслуговування та підтверджують факт його укладення між позивачем та відповідачем.

Стосовно висновку суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи підтвердження, що саме з витягом із цих Умов був ознайомлений, розумів їх і погодився з ними відповідач, підписуючи заяву про відкриття рахунка, слід зазначити наступне.

Так, відповідач не заперечував ані обставини укладення вказаного договору, ані обставини отримання від позивача кредитних коштів.

Навпаки, у відзиві на позовну заяву відповідач визнав отримання кредиту у розмірі 16 500 грн.

Крім цього, жодних заперечень стосовно розміру процентної ставки та комісії за користування кредитом ним також висловлено не було. Так само як і не було вказано, що відповідач ознайомлювався з іншими Умовами та правилами надання банківських послуг ніж ті, що надані позивачем до матеріалів даної справи.

Також, колегія суддів зазначає, що з розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідачу надавалися кредитні кошти, якими він, в свою чергу, користувався, та здійснював їх повернення.

Отже, вказаними обставинами підтверджується фактичне погодження відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку та відповідно наявність між сторонами кредитних правовідносин.

Стосовно посилань суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на постанову Верховного Суду від 13.12.2019 по справі № 922/3475/18, колегія суддів зазначає, що оскільки у вказаній справі, на відміну від цієї, судом не було встановлено факту користування відповідачем грошовими коштами банку, а також з огляду на невизнання відповідачем витягу із Умов, апеляційний суд дійшов висновку щодо не можливості застосування до правовідносин у даній справі правої позиції, наведеної судом касаційної інстанції у вказаній постанові.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає доведеними позивачем обставини щодо приєднання 23.01.2012 року відповідача до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування від 23.01.2012 року.

Відповідно до частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За загальним правилом, передбаченим частиною 1 статті 1072 ЦК України та частиною 22.9. статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" банк повинен виконати розпорядження клієнта виключно в межах залишку грошей на рахунку платника.

Разом з цим, відповідно до частини 1 статті 1069 Цивільного кодексу України якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Отже, норми чинного законодавства надають сторонам договору банківського рахунку можливість передбачити в ньому положення про надання банком кредиту, який надається понад залишок грошових коштів на поточному рахунку клієнта в цьому банку в межах заздалегідь обумовленої суми шляхом дебетування його рахунка, що має місце у спірних правовідносинах, які склались між сторонами у справі з приводу виконання укладеного між ними договору банківського обслуговування від 23.01.2012 року. Таке кредитування рахунка клієнта надає останньому можливість здійснювати платежі за умови відсутності або недостатність грошових коштів на його рахунку.

Отже, за своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем у справі договір банківського обслуговування від 23.01.2012 року є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Так, за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач, погодившись та приєднавшись до Умов та Правил надання банківських послуг, зобов`язався повернути кредит у встановлений строк, сплачувати відсотки та комісію за користування кредитом.

Відповідно до п. 3.18.4.1 Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка).

Згідно п. 3.18.4.1.1 вказаних умов за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця, розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При необнулені дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, клієнт сплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню (п. 3.18.4.1.2 Умов та правил надання банківських послуг).

У разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважаться простроченим, а грошові зобов`язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь - якого з грошового зобов`язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.18.4.1.3 Умов та правил надання банківських послуг).

Під "непогашенням кредиту" мається на увазі невиникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.18.4.1.4 Умов).

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати (п. 3.18.4.9 Умов).

Відповідно до п. 3.18.4.4. Умов клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту відповідно до п.п. 3.18.1.6, 3.18.2.3.2, 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг.

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими (п. 3.18.1.8 Умов).

Як вже вказувалося, на виконання умов укладеного між сторонами у справі договору від 23.01.2012 року позивач надав відповідачу, як позичальнику, кредит в в сумі 16 500 грн., який використовувався відповідачем, про що свідчить, зокрема, банківська виписка по поточному рахунку відповідача.

Також, сам відповідач у відзиві на позовну заяву підтвердив обставини отримання від позивача вказаних коштів.

Проте, відповідач, як позичальник, свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів в сумі 16 500 грн. та сплати відсотків і комісії за їх користування не виконав, внаслідок чого заборгованість за кредитом за договором банківського обслуговування від 23.01.2012 року становила: 16 500 грн. - заборгованість за кредитом, 32 000 грн. 63 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4487 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором банківського обслуговування від 23.01.2012 року, позивачем нарахована пеня в сумі 52 075 грн 84 коп.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 3.18.5.1 вказаних умов передбачено, що при порушенні клієнтом будь - якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п.3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4, винагороди, передбаченої п. п. 3.18.2.2, 3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6 клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному у п. 3.18.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Враховуючи те, що відповідачем було допущено прострочення виконання грошового зобов`язання в частині своєчасної сплати кредитних коштів та відсотків і комісії за їх користування, позивачем обґрунтовано нараховано пеню в сумі 52 075 грн 84 коп.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими.

Разом з тим, відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог Банку.

Місцевий господарський суд, враховуючи відмову у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, не застосував позовну давність до вимог позивача.

В свою чергу, оскільки колегія суддів дійшла до висновку про обґрунтованість позовних вимог, позовна давність підлягає застосуванню.

Так, за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Щодо питання про застосування інституту позовної давності, слід зазначити наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Положеннями статті 257 Цивільного кодексу України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України).

За правилами частини першої статті 259 Цивільного кодексу України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність.

Пунктом 3.18.5.7. Умов передбачено, що терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Отже, за домовленістю сторін було збільшено до 5 років встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність.

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 Цивільного кодексу України.

У зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане (п.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Згідно п. 3.18.4.1.3 Умов та правил надання банківських послуг у разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважаться простроченим, а грошові зобов`язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними.

У даному випадку, прострочення зобов`язання відповідача з повернення кредитних коштів в сумі 16 500 грн. розпочалося з 03.01.2014, тобто з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню.

Наведене також підтверджується розрахунком позивача.

Отже, із вказаної дати розпочався перебіг строку позовної давності, який відповідно сплив 03.01.2019.

Із наведеним позовом позивач звернувся згідно відмітки органу поштового зв`язку 25.05.2020, тобто із пропуском строку позовної давності.

Причин поважності пропуску строку позовної давності позивачем не наведено.

Обставин переривання строку позовної давності судом також не встановлено.

Так, згідно ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників , а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, правом на яке володіє позивач.

Позовна давність переривається шляхом пред`явлення позову саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної і суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Позивач у відповіді на відзив вказав про пред`явлення ним позову до відповідача у 2015 році, який було залишено судом без розгляду.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 265 Цивільного кодексу України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Таким чином, у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 16 500 грн. кредитної заборгованості слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності щодо вказаної вимоги.

Крім цього, оскільки згідно ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), вимоги про стягнення 32 000 грн. 63 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4487 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, а також 52 075 грн 84 коп. пені також не підлягають задоволенню.

За наведених обставин, у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, мотивувальну частину рішення Господарського суду Сумської області від 04.08.2020 у справі №920/514/20 слід змінити в частині висновку щодо визнання необґрунтованими вимог позивача та незастосування до них строку позовної давності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" не підлягає задоволенню, проте мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині висновку щодо визнання необґрунтованими вимог позивача та незастосування до них строку позовної давності. В решті рішення - залишається без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Сумської області від 04.08.2020 у справі №920/514/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 04.08.2020 у справі №920/514/20 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. У решті рішення Господарського суду Сумської області від 04.08.2020 у справі №920/514/20 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 11.11.2020 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

Л.В. Кропивна