РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.11.2020Справа № 910/12990/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ДАКОТА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОЛЮКС ТРАНС»

про стягнення 62 972, 24 грн,

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД ДАКОТА» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОЛЮКС ТРАНС» (надалі-відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 62 972, 24 грн, з яких: 47 688, 00 грн основна заборгованість, 2 697, 74 грн пеня, 11 520, 00 грн штраф, 537, 60 грн інфляційні втрати та 528, 90 грн 3% річних.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 629, 692 ЦК України, мотивовані неналежним виконання відповідачем своїх обов`язків за договорами на обслуговування №1563 від 12.04.2018 та поставки товару №1562 від 12.04.2018, в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг та поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 відкрито провадження в справі №910/12990/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач у встановлений ухвалою суду п`ятнадцятиденний строк відзиву на позовну заяву не надав.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Приписами статті 10 зазначеного Закону закріплено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є: 03062, місто Київ, вулиця Чистяківська, будинок 30.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 направлялась судом на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу відповідача, проте, конверт повернувся з відміткою: "адресат відсутній".

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі № 910/12990/20 належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.04.2018 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір на обслуговування №1563 (далі- Договір-1) відповідно до п. 1.1. якого, замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання шиномонтажних послуг по обслуговуванню автошин замовника, в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.2.1. Договору-1, замовник зобов`язується сплатити послуги виконавця, що вказані в п. 1. даного договору в порядку, розмірі, терміні, що передбачені п. 4 даного договору.

Згідно з п. 3.1. Договору-1, виконавець не рідше двох разів на місяць передає замовнику акти надання послуг та наряди-замовлення, рахунок фактуру.

Пунктом 4.1. Договору-1 визначено, що розрахунок за надані послуги проводиться протягом 5 (п`яти) банківських днів, після підписання сторонами акту надання послуг, шляхом перерахування на поточний рахунок виконавця замовником суми зазначеної в рахунку.

У разі несвоєчасної оплати замовником вартості наданих послуг та/або виконаних робіт, останній сплачує виконавцю пеню у вигляді подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати. Виконавець вправі зупинити надання послуг та/або виконання робіт в разі наявності заборгованості замовника перед виконавцем за фактично надані послуги до моменту погашення такої заборгованості замовником (п. 4.3. Договору-1).

Відповідно до п. 5.2. Договору-1, цей договір укладається з дати підписання до 31.12.2019. Договір вступає в силу з дати підписання.

Згідно з п. 5.4. Договору-1, якщо до терміну завершення договору залишилось 15-ть днів, та сторони не мають намір один до одного претензій, то цей договір вважається пролонгованим на такий самий термін.

У подальшому для виконання умов договору на обслуговування, 12.04.2018 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки товару №1562 (далі - Договір 2) відповідно до п. 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, постачальник зобов`язується передати (поставити) покупцеві, автомобільні товари (надалі-товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

Поставка товару на підставі цього договору здійснюється окремими партіями, відповідно до заявок покупця та /або видаткових накладних до цього договору, оформлених на підставі поданих покупцем заявок (п. 1.2. Договору -2) .

Пунктом 1.3. Договору -2 (поставки), визначено, що підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній, виданій постачальником, яка після її підписання сторонами має силу специфікації. Сторони домовились, що всі товари, отримані покупцем від постачальника, вважаються, якщо не оговорено інше, отриманими на виконання даного договору.

Згідно з п. 1.4. Договору -2 (поставки), загальна сума договору за товар, що поставляється, складається з сум вартості товару по всіх видаткових накладних, укладених сторонами протягом строку дії цього договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору -2 (поставки), розрахунок за кожну поставлену партію товару здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 14 календарних днів з моменту відвантаження партії товару згідно п. 3.7. договору поставки.

За затримку платежів у відповідності до розділу 3 цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення оплати від загальної суми заборгованості. За затримку поставки постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь час затримки від суми замовлення (п. 6.2. Договору -2 (поставки)).

За затримку платежів у відповідності до розділу 3 цього договору більше ніж на 60 календарних днів після закінчення строку оплати покупець сплачує штраф у розмірі 30 % від простроченої суми на підставі письмової вимоги постачальника. Сплата штрафних санкції не звільняє покупця від подальшого виконання своїх зобов`язань за цим договором перед постачальником (п. 6.3. Договору -2 (поставки)).

Пунктом 8.1. договору поставки сторони передбачили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Договір уважається автоматично пролонгованим на наступний рік, якщо сторони за 15 календарних днів до моменту припинення його дії не мають наміру розірвати цей договір.

На виконання взятих на себе зобов`язань за Договором-2 (поставки), позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 38 400, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною №635 від 27.02.2020.

На виконання умов Договору-1 (на обслуговування), позивачем надані послуги в період з лютого 2020 року по березень 2020 року на загальну суму 9 288, 00 грн, про що позивачем складені наступні акти здачі-приймання робіт (надання послуг): № 390 від 27.02.2020 на суму 156, 00 грн, № 384 від 29.02.2020 на суму 4 038, 00 грн, № 503 від 16.03.2020 на суму 3 132, 00 грн, № 296 від 18.02.2020 на суму 690, 00 грн, № 627 від 31.03.2020 на суму 1 272, 00 грн, а всього на загальну суму 9 288, 00 грн та виставлені відповідачу рахунки на оплату № 785 від 18.02.2020 на суму 690, 00 грн, №1056 від 27.02.2020 на суму 156, 00 грн, №1049 від 29.02.2020 на суму 4 038, 00 грн, №1474 від 16.03.2020 на суму 3 132, 00 грн, №1877 від 31.01.2020 на суму 1 272, 00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання в частині своєчасної оплати за договорами поставки товару та наданих послуг, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму грошових коштів у розмірі 62 972, 24 грн, з яких: 47 688, 00 грн основний борг, 2 697, 74 грн пеня, 11 520, 00 грн штраф, 528, 90 грн 3 % річних та 537, 60 грн інфляційна складова боргу.

За приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч. 1 ст. 188 ЦК України також встановлено, що зміна господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Судом встановлено, що укладені сторонами Договір-1 і Договір-2 за своїм змістом та правовою природою є договором надання послуг та договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами договору в позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти товар у обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2.1. договору поставки, розрахунок за кожну поставлену партію товару здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 14 календарних днів з моменту відвантаження партії товару згідно п. 3.7. договору поставки.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначено судом вище, позивач поставив, а відповідач прийняв товар без заперечень на суму 38 400, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 635 від 27.02.2020, яка підписана представниками сторін та скріплена печатками товариств.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за Договором-2 (поставки) в розмірі 38 400, 00 грн є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо Договору -1, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем складені наступні акти здачі - приймання робіт: № 390 від 27.02.2020 на суму 156, 00 грн, № 384 від 29.02.2020 на суму 4 038, 00 грн, № 503 від 16.03.2020 на суму 3 132, 00 грн, № 627 від 31.03.2020 на суму 1 272, 00 грн, а всього на загальну суму 8 598, 00 грн. Проте, вказані акти відповідачем не підписані.

Пунктом 4.1 договору на обслуговування визначено, що розрахунок за надані послуги проводиться протягом 5 (п`яти) банківських днів, після підписання сторонами акту надання послуг, шляхом перерахування на поточний рахунок виконавця замовником суми зазначеної в рахунку.

Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження того, що вказані акти відповідно до вимог п. 4.1. договору направлялися на адресу відповідача, позивачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Щодо наданих пояснень позивача, що зазначені акти направлено відповідачу разом з листом-вимогою № 17/08-20-1 від 17.08.2020, суд не бере до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутній опис вкладення у цінний лист, а відтак суд не може встановити, які саме документи було надіслано відповідачу.

Враховуючи викладене вище, суд позбавлений можливості встановити, коли у відповідача настав строк оплати за надані послуги позивачем на зазначену суму 8 598, 00 грн.

Інших доказів, які б підтверджували надання послуг позивачем та отримання таких послуг відповідачем, матеріали справи не містять та позивачем у порядку встановленому ГПК України не надано.

Разом з тим, акт здачі - приймання робіт № 296 від 18.02.2020 на суму 690, 00 грн підписаний представниками обох сторін та скріплений печатками товариств.

Крім цього, судом встановлено, що позивач поставив, а відповідач прийняв товар без заперечень та зауважень товар на загальну суму 38 400, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 635 від 27.02.2020, яка підписана представниками сторін та скріплена печатками товариств.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, та відповідачем в порядку встановленому ГПК України суду не надано.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача в розмірі 39 090, 00 грн (підписані сторонами акт здачі-приймання робіт №296 від 18.02.2020 на суму 690, 00 грн та видаткова накладна №635 від 27.02.2020 на суму 38 400, 00 грн). Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 39 090, 00 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за договорами поставки та наданих послуг, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму грошових коштів у вигляді пені - 2 697, 74 грн та 11 520, 00 грн штрафу.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п.4.3. Договору-1 (обслуговування), у разі несвоєчасної оплати замовником вартості наданих послуг та/або виконаних робіт, останній сплачує виконавцю пеню у вигляді подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати. Виконавець вправі зупинити надання послуг та/або виконання робіт в разі наявності заборгованості замовника перед виконавцем за фактично надані послуги до моменту погашення такої заборгованості замовником.

Пунктом 6.2. Договору-2 (поставки) визначено, що за затримку платежів у відповідності до розділу 3 цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення оплати від загальної суми заборгованості. За затримку поставки постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь час затримки від суми замовлення.

Відповідно до п. 6.3. Договору-2 (поставки), за затримку платежів у відповідності до розділу 3 цього договору більше ніж на 60 календарних днів після закінчення строку оплати покупець сплачує штраф у розмірі 30 % від простроченої суми на підставі письмової вимоги постачальника. Сплата штрафних санкції не звільняє покупця від подальшого виконання своїх зобов`язань за цим договором перед постачальником.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в розмірі 2 697, 74 грн за загальний період з 24.02.2020 по 25.08.2020, судом встановлено, що позивачем при розрахунку невірно визначено період нарахування. Враховуючи положення ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, вірним періодом нарахування є з 24.02.2020 по 24.08.2020.

Разом з цим, загальна кількість днів нарахування пені становить 183, як і визначено позивачем в розрахунку. Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, тому вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню.

Перевіривши розрахунок штрафу наданий позивачем, суд встановив, що він виконаний вірно та є обґрунтованим. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 11 520, 00 грн штрафу підлягає задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 528, 90 грн 3% річних за загальний період з 24.02.2020 по 25.08.2020 та 537, 60 грн інфляційних втрат за період з березня 2020 року по липень 2020 року.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Перевіривши вказаний розрахунок 3% річних, судом встановлено, що він виконаний невірно, оскільки позивачем при розрахунку невірно визначено кількість днів нарахування: за період з 24.02.2020 по 25.08.2020 - 183 дні та за період з 13.03.2020 по 25.08.2020 - 165 днів. Так, за визначені позивачем періоди нарахування 3 % річних, загальна кількість днів становить 184 дні та 166 днів відповідно. У зв`язку з чим, судом було здійснено власний перерахунок та за розрахунком суду сума 3% річних за загальний період з 24.02.2020 по 25.08.2020 становить 534, 36 грн.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 237 ГПК України, відповідно до якої, суд не може вийти за межі позовних вимог, позовна вимога про стягнення 3 % річних підлягає задоволенню в розмірі визначеному позивачем - 528, 90 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з березня 2020 року по липень 2020 року, суд встановив, що він є арифметично невірним.

У зв`язку з чим, судом здійснено власний розрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого інфляційна складова боргу становить за період з березня 2020 року по липень 2020 року складає 576, 90 грн. Оскільки відповідно до положень ч.2 ст 237 ГПК України, суд не може вийти за межі позовних вимог, вимога позивача про стягнення інфляції підлягає задоволенню в розмірі визначеному позивачем - 537, 60 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 39 090, 00 грн основної заборгованості, 2 697, 74 грн пені, 11 520, 00 грн штрафу, 528, 90 грн 3 % річних та 537, 60 грн інфляційних втрат.

Підсумовуючи викладені судом вище обставини та факти, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 129, 232-234, 240, 250-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОЛЮКС ТРАНС» (03062, місто Київ, вулиця Чистяківська, будинок 30, ідентифікаційний код 41977851) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ДАКОТА» (03057, місто Київ, вулиця Гетьмана Вадима, будинок 1-А, офіс 1021, ідентифікаційний код 41323370) 39 090 (тридцять дев`ять тисяч дев`яносто) грн 00 коп. основної заборгованості, 2 697 (дві тисячі шістсот дев`яносто сім) грн 74 коп. пені, 11 520 (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять) грн 00 коп. штрафу, 528 (п`ятсот двадцять вісім) грн 90 коп. 3 % річних, 537 (п`ятсот тридцять сім) грн 60 коп. інфляційних втрат та 1 815 (одна тисяча вісімсот п`ятнадцять) грн 01 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 11.11.2020.

Суддя Я.А.Карабань