УХВАЛА

м. Київ

06.11.2020Справа № 910/17122/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку наказного провадження

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Дітрейд», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Валедус», м. Київ

про видачу судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Дітрейд» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Валедус» заборгованості за договором поставки №501 від 21.02.2018 в розмірі 4 996,58 грн.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно ч. 1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 148 ГПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

У відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 154 ГПК України, суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Розглянувши заяву ТзОВ «ТД Дітрейд», суд відмовляє у видачі судового наказу з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 151 ГПК України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

За приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п. 2№ п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на 01.01.2020 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2 102,00 грн.

Ураховуючи вказані вище положення законодавства, заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 210,20 грн (2 102,00 грн*0,1).

При цьому, відповідно до статті 2 Закону України «Про судовий збір», платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Отже, закон не виключає можливості здійснення оплати судового збору іншою особою, але платником має бути особа, яка звертається до суду чи стосовно якої ухвалене судове рішення.

Крім того, Державна судова адміністрація України в листі № 6-17517/8 від 14.09.2018 «Про забезпечення заходів контролю за надходженням та поверненням судового збору» інформує, що суд при розгляді як позовних заяв, так і заяв на повернення помилково сплачених до бюджету коштів має перевіряти чи є заявник (позивач) платником судового збору відповідно до документів, що підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Такі дії допоможуть знизити ризик ухилення від сплати судового збору в ситуації, коли, наприклад, позивач - юридична особа, проте судовий збір за подання позовної заяви сплачений фізичною особою (бухгалтером чи керівником підприємства). У результаті суд, не звернувши уваги на ці розбіжності, платіжний документ, де платником судового збору вказано іншу особу, і відкриває провадження у справі. Фізична особа, яка сплатила судовий збір може звернутися до суду із заявою про повернення помилково зарахованих до бюджету коштів, оскільки до суду із заявою на подачу позову вона не зверталась.

Для недопущення таких фактів ДСА України просить звернути увагу на необхідність дотримання вимог статті 2 Закону України «Про судовий збір» у частині звернення до суду з підтверджуючими документами щодо сплати судового збору саме платником цього збору.

Судом встановлено, що в якості доказу сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі до заяви про видачу судового наказу заявником додано платіжне доручення № від 29.10.2020 на суму 210,20 грн. Водночас, у даному платіжному документі платником вказано Товариство з обмеженою відповідальністю «СТС-Групп», код 42921807.

Враховуючи положення статті 2 Закону України «Про судовий збір», надане до заяви про видачу судового наказу платіжне доручення № від 29.10.2020, платником якого є ТзОВ «СТС-Групп», не може вважатися належним доказом сплати судового збору за подання заяви ТзОВ «ТД Дітрейд», оскільки ТзОВ «СТС-Групп» не є особою, яка звертається до суду із вказаною заявою про видачу судового наказу чи стосовно якої може бути відповідний судовий наказ.

За таких обставин, платіжне доручення № від 29.10.2020 не може бути належним та допустимим доказом сплати у встановлених порядку та розмірі судового збору за видачу Господарським судом міста Києва судового наказу.

Будь-яких інших доказів сплати судового збору матеріали заяви не містять.

Таким чином, в порушення приписів ст. 164 ГПК України, належних доказів сплати судового збору ТзОВ «ТД Дітрейд» до позовної заяви не подано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки заявником всупереч приписів ст. 150 ГПК України, не надано доказу сплати судового збору, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу за заявою ТзОВ «ТД Дітрейд».

Водночас, суд звертає увагу заявника, що відповідно до приписів ч.1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 152, 153, 154, 234, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ТД Дітрейд» у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Валедус» заборгованості за договором поставки №501 від 21.02.2018 в розмірі 4 996,58 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук