РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.11.2020Справа № 910/13403/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

про стягнення 99991,10 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення 99991,10 грн, з яких 98961,56 грн. страхового відшкодування, 915,54 грн. пені та 114,00 грн. 3% річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виконав обов`язок щодо виплати страхового відшкодування, у зв`язку із завданням шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну - металевій бар`єрній огорожі, дорожній розмітці та асфальто-бетонному покриттю водієм транспортного засобу ВАЗ 21114, державний номер НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/008862154, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

Разом з позовною заявою позивачем було подано клопотання про витребування доказів, в якому позивач просив суд витребувати в МТСБУ відомості щодо укладення відповідачем Полісу АМ№008862154.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 відкрито провадження у справі №910/13403/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строки для подання учасниками справи заяв по суті справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

З огляду на наявність в матеріалах справи роздруківки з бази МТСБУ відомостей щодо Полісу АМ№008862154, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про витребування доказів.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

При цьому, про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/13403/20 відповідач повідомлявся належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 599, з якого вбачається, що ухвала суду про відкриття провадження у справі №910/13403/20 була отримана відповідачем 22.09.2020.

За таких обставин, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/13403/20.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Довідки про дорожньо-транспортну пригоду №391964, виданої Управлінням патрульної поліції в Полтавській області (вих. №16965/41/25/2019 від 21.11.2019), та постанови Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 27.08.2019 у справі №206/4339/19, яка набрала законної сили 09.09.2019, встановлено, що 30.07.2019 року о 13-30 год. на а/д М-03 Київ-Харків-Довжанський 279 км, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21114, державний номер НОМЕР_1 , на дорозі з двостороннім рухом, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем БАЗ, державний номер НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку в бік м. Полтави, після чого автомобіль ВАЗ відкинуло на транспортний засіб Нісан, державний номер НОМЕР_3 , після чого відбулося перекидання авто ВАЗ, в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень та матеріальних збитків.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

13.01.2017 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та ОСОБА_2 Иншаат Тикарет Ве Санаї А.С. та/або Державним агентством автомобільних доріг України «Укравтодор» (страхувальник, вигодонабувач) укладено Договір страхування будівельно-монтажних ризиків та відповідальності перед третіми особами №42-0197-17-00001, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме - об`єктами будівництва та монтажу.

Згідно з п. 2.3 договору добровільного страхування застрахованими є будівельно-монтажні роботи, що здійснюються за застрахованим договором підряду, а саме: Договір будівельних робіт по капітальному ремонту дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський, Контракт 2.3 (лот 2.7 - будівництво дороги - обходу села Покровська Богачка (км 220+782 - км 228+000), лот 2.8 - будівництво дороги - обхід села Білоцерківка (км 275+000 - км 282+000), лот 2.9 - будівництво дороги - перша черга обходу міста Полтава (км 333+800 - км 339+300) від 04.10.2016, укладений між Державним агентством автомобільних доріг України «Укравтодор» як роботодавець та ОСОБА_2 Иншаат Тикарет Ве Санаї А.С. як виконавець, з усіма додатками та доповненнями до нього.

Згідно з п. 3.3 договору добровільного страхування страховим випадком є пошкодження, знищення або/та викрадення майна внаслідок подій, які передбачені цим договором, мали місце під час дії договору та не підпадають під виключення або обмеження страхування.

У п. 5.1 договору добровільного страхування вказано, що страховий захист розповсюджується на об`єкти будівництва та монтажу в межах будівельних майданчиків, розташованих вздовж дороги М03 Київ-Харків-Довжанський.

Згідно з розділом 6 договору добровільного страхування періодом страхування є:

1) з 13.01.2017 по дату випуску сертифікату про приймання-передачу робіт, але не пізніше 25.01.2019 (для будівельно-монтажних робіт);

2) в період технічного обслуговування (з 26.01.2019 по 25.01.2020; з 26.01.2020 по 25.01.2021).

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Судом встановлено, що 30.07.2019 Онур Таахут Ташимачилик Иншаат Тикарет Ве Санаї А.С. звернулось до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування на підставі Договору страхування будівельно-монтажних ризиків та відповідальності перед третіми особами №42-0197-17-00001 від 13.01.2017.

У вказаній заяві зазначено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 30.07.2019, було пошкоджено металеве бар`єрне огородження, дорожню розмітку та асфальто-бетонне покриття.

Судом встановлено, що на підставі калькуляції Укравтодор, рахунку-фактури №752 від 25.03.2019 на суму 71945,28 грн (вартість відсіву гранітного), рахунку-фактури №746 від 23.03.2019 на суму 135658,39 грн (вартість щебеню), видаткової накладної №135 від 29.03.2019 на суму 1080330,20 грн (вартість бітуму дорожнього), рахунку на оплату №84 від 09.04.2019 на суму 1401000,00 грн (вартість мінерального порошку), копії яких долучено позивачем до позовної заяви, позивачем було здійснено розрахунок страхового відшкодування за Договором страхування будівельно-монтажних ризиків та відповідальності перед третіми особами №42-0197-17-00001 від 13.01.2017 та складено Страховий акт №ДКЦВ-18347 від 20.12.2019 на суму 98961,56 грн.

21.12.2019 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» було виплачено на рахунок Представництва Онур Таахут Ташимачилик Иншаат Тикарет Ве Санаї А.С. страхове відшкодування у розмірі 98961,56 грн., що підтверджується платіжним дорученням №31259 від 21.12.2019, копія якого долучена позивачем до позовної заяви.

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 21114, державний номер НОМЕР_1 , була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/008862154 зі встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 100000 грн 00 коп., франшизи - 0 грн. 00 коп.

14.05.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування за Полісом АМ/008862154, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 98961,56 грн.

Однак, оскільки відповідач не сплатив позивачу страхове відшкодування за Полісом АМ/008862154, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 98961,56 грн, пеню у розмірі 915,54 грн та 3% річних у розмірі 114,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором страхування будівельно-монтажних ризиків та відповідальності перед третіми особами №42-0197-17-00001 від 13.01.2017, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві викладає зміст (предмет) і підставу позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача (відповідачів), стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, що тягнуть за собою певні правові наслідки. Поряд із цим, підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача (відповідачів). Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача (відповідачів) на захист проти позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, з огляду на заявлені позивачем предмет та підстави позову, до предмета доказування у даній справі входять обставини, які підтверджують: 1) завдання шкоди страхувальнику (вигодонабувачу) за Договором страхування будівельно-монтажних ризиків та відповідальності перед третіми особами №42-0197-17-00001 від 13.01.2017 саме внаслідок ДТП, яка сталась 30.07.2019 та її розмір; 2) завдання такої шкоди (пошкодження металевої огорожи, дорожньої розмітки та асфальто-бетонного покриття) відбулось саме внаслідок протиправних дій особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідачем за Полісом АМ/008862154.

Доведення вказаних обставин покладається на позивача.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

За висновком суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин пошкодження внаслідок ДТП, яка сталась 30.07.2019 та винуватим в якій визнано водія транспортного засобу ВАЗ 21114, державний номер НОМЕР_1 , обсягу пошкодженого майна - металевої бар`єрної огорожі, дорожної розмітки та асфальто-бетонного покриття (а саме, відповідного експертного звіту/висновку, схеми ДТП, тощо).

При цьому, у ст. 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

Вказаних доказів позивачем до матеріалів справи не долучено, а заява страхувальника, рахунки, накладна та калькуляція не приймаються судом в якості належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, оскільки доказів реального понесення вказаних страхувальником не надано.

Більш того, про пошкодження майна, яке було предметом страхування за Договором страхування будівельно-монтажних ризиків та відповідальності перед третіми особами №42-0197-17-00001 від 13.01.2017 - металевої бар`єрної огорожі, дорожної розмітки та асфальто-бетонного покриття, ані Довідка про дорожньо-транспортну пригоду №391964, видана Управлінням патрульної поліції в Полтавській області (вих. №16965/41/25/2019 від 21.11.2019), ані постанова Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 27.08.2019 у справі №206/4339/19 відомостей не містять.

Крім того, матеріали справи не містять, а позивачем суду не надано доказів на підтвердження обставин, що таке пошкодження (у випадку, що воно дійсно відбулось) сталось саме внаслідок протиправних дій водія автомобіля ВАЗ 21114, державний номер НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність якого станом на дату ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» за Полісом АМ№008862154.

Зокрема, ані з тексту постанови Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 27.08.2019 у справі №206/4339/19, ані з Довідки про дорожньо-транспортну пригоду №391964 не вбачається, що внаслідок ДТП, яка сталась 30.07.2019 та винуватцем якої визнано водія автомобіля ВАЗ 21114, державний номер НОМЕР_1 , було пошкоджено будь-яке майно (як то металеву бар`єрну огорожу, дорожню розмітку та асфальто-бетонне покриття).

Суд зазначає, що обов`язок у страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи (іншої особи, до якої перейшло право вимоги - в даному випадку позивача) виникає в тому випадку, якщо завдання шкоди відбулось саме у зв`язку з діями/бездіяльністю тієї особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована договором (Полісом).

Враховуючи викладені обставини, а також беручи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів, які б свідчили про те, що пошкодження майна ОСОБА_2 Иншаат Тикарет Ве Санаї А.С. - металевої бар`єрної огорожі, дорожньої розмітки та асфальто-бетонного покриття (у випадку пошкодження вказаного майна) відбулось саме внаслідок протиправних дій водія автомобіля ВАЗ 21114, державний номер НОМЕР_1 (тобто, у зв`язку з ДТП, яка сталась 30.07.2019, винуватцем якої визнано ОСОБА_1 ), суд дійшов висновку про недоведеність позивачем виникнення у відповідача обов`язку з виплати страхового відшкодування за Полісом АМ№008862154.

За таких обставин, суд відмовляє у позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування за Полісом АМ№008862154 у розмірі 98961,56 грн, а також пені у розмірі 915,54 грн та 3% річних у розмірі 114,00 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 256 та п.п. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Спичак