ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року Справа № 902/2/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П. , суддя Миханюк М.В.

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Бражнікова Романа Семеновича на рішення Господарського суду Вінницької області від 12.05.2020р. (повний текст - 22.05.2020р.) у справі №902/2/20 (суддя Нешик О.С.)

за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Державний ощадний банк України"

до Фізичної особи - підприємця Бражнікова Романа Семеновича

про стягнення 644160,03 грн заборгованості згідно кредитного договору

за участі представників:

позивача - Лобанов О.О., довіреність №б/н від 10.07.2020р.,

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 12.05.2020р. у справі №902/2/20 закрито провадження у справі №902/2/20 в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця Бражнікова Романа Семеновича основного боргу в розмірі 64230,02 грн та процентів в розмірі 9106,09 грн. Позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Бражнікова Романа Семеновича на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" 470072,30 грн основного боргу; 90789,98 грн пені; 8393,69 грн 3% річних; 1567,95 грн інфляційних втрат; 4831,20 грн відшкодування судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Фізична особа - підприємець Бражніков Роман Семенович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (арк.справи 147-149).

В скарзі зазначає, що зважаючи на погоджений сторонами у кредитному договорі строк кредитування до 17.08.2019р. та пред`явлення банком до позичальника вимоги про повне виконання зобов`язань за договором, про що свідчить зміст вимоги про усунення порушень від 25.09.2019р., право позивача на нарахування передбачених договором процентів за кредитом припинилось після пред`явлення до позичальника вимоги у відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України.

Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося після пред`явлення до позичальника вимоги у відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти пені.

Звертає увагу, що вищезазначений підхід щодо виконання зобов`язання простроченого боржника після спливу строку (терміну) такого виконання сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12.

Отже, оскільки у вимозі про усунення порушень від 25.09.2019р. зазначено розмір заборгованості за нарахованими процентами - 2407,03 грн станом на 20.09.2019р., а в позові сума процентів за користування кредитом визначена станом на 12.12.2019р. становить 9106,09грн, це підтверджує факт продовження незаконного нарахування позивачем відсотків згідно кредитного договору після пред`явлення вимоги.

Зазначає, що оскільки боржником після подачі позову сплачено в повному обсязі заборгованість по відсотках за користування кредитом, судом в цій частині закрито провадження, то положення ч.2 ст. 625 ЦК України в даному випадку застосовуватись не можуть оскільки договором передбачений розмір процентів, тому одночасне стягнення процентів за користування кредитом, 3% річних та інфляційних є неправомірним. У зв`язку з цим в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1567,95 грн та 3% річних у розмірі 8393,60 грн суд першої інстанції мав би відмовити.

На підставі викладеного скаржник просить суд cкасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 12.05.2020р. у справі №902/2/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог про стягнення з Бражнікова Романа Семеновича 90789,98 грн пені, 8393,69 грн 3% річних, 1567,95 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2020р., зокрема, поновлено Фізичній особі - підприємцю Бражнікову Роману Семеновичу строк на апеляційне оскарження рішення, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Бражнікова Романа Семеновича на рішення Господарського суду Вінницької області від 12.05.2020р. у справі №902/2/20, розгляд апеляційної скарги призначено на 04 листопада 2020р. об 10:00год., зупинено дію рішення Господарського суду Вінницької області від 12.05.2020р. у справі №902/2/20, запропоновано позивачу у строк - до 26.10.2020р. надіслати письмовий відзив на апеляційну скаргу.

20.10.2020р. (вх.№7011/20) на адресу суду від представника позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві посилається на положення ч.1 ст.612, ст.1048, ст.1049, ст.1050, ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.220 Господарського кодексу України.

Зазначає, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до п.2.7.6. Кредитного договору проценти нараховуються щомісячно методом факт/факт на основну суму боргу та за строк фактичного користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту включно, та до повного погашення основної суми боргу за цим договором.

Згідно пункту 7.2.1 Кредитного договору за порушення взятих на себе зобов`язань з повернення суми Кредиту, комісійних винагород та своєчасної сплати процентів за користування кредитом Позичальник зобов`язується сплатити пеню на користь Банку, яка обчислюється від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення платежу, за кожен день прострочення.

Відповідно до п.7.4. Кредитного договору сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених цим Договором, здійснюється до повного виконання відповідного зобов`язання, встановленого цим договором та не припиняється через шість місяців від дня, коли таке зобов`язання мало бути ним виконано.

Крім того вимога Банком була направлена відповідачу 25.09.2019р. - вже після закінчення дії договору.

Окремо зазначає, що відповідачем в судовому засіданні позовні вимоги Банку були визнані в повному обсязі.

На підставі викладеного просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги на рішення Господарського суду Вінницької області від 12.05.2020р. у справі №902/2/20 в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання суду апеляційної інстанції 04.11.2020р. представник скаржника (відповідача) не з`явився, хоч про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений у встановленому законом порядку.

04.11.2020р. (вх.№7158/20) на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника відповідача на лікарняному через захворювання на COVID-19. Зазначає, що має намір брати особисту участь при розгляді апеляційної скарги з метою обґрунтування її доводів.

Розглядаючи вказане клопотання, колегія суддів зазначає, що за змістом ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судом також враховано, що норми чинного процесуального законодавства надають учасникам справи можливість брати участь в судовому засіданні в режимі відеконференції поза межами приміщення суду, повідомивши про це суд не пізніше п`яти днів до судового засідання, у відповідності до ст. 197 ГПК України.

У п.35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р. вказано, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Враховуючи наведене, приписи ст.ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, а також те, що представником не долучено доказів перебування на лікарняному, а з клопотання не вбачається поважних причин, які б свідчили про необхідність перенесення судового засідання на іншу дату, та те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого клопотання та відкладення розгляду справи.

З огляду на вказане, враховуючи належне повідомлення всіх учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, суд визнав за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 04.11.2020р. представник позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, надав пояснення по справі. Просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Бражнікова Романа Семеновича, а рішення Господарського суду Вінницької області від 12.05.2020р. у справі №902/2/20 залишити без змін.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

18.05.2018р. між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" (Банк, позивач) та фізичною особою-підприємцем Бражніковим Романом Семеновичем (Боржник, Позичальник, відповідач) укладено договір кредитної лінії №459 (Кредитний договір) (арк.справи 12-23).

У пункті 2.1 Кредитного договору сторони погодили, що Банк зобов`язується надати на умовах цього договору, а Позичальник зобов`язується отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити проценти за користування кредитом, комісійні винагороди та інші платежі в порядку та на умовах, визначених договором.

Згідно пункту 2.2 Кредитного договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 17.08.2019р.

Сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його в розмірі 1000000,00 грн (п.2.3 Кредитного договору).

Кредит надається у валюті: гривня. Погашення кредиту (траншу) здійснюється у валюті надання кредиту (траншу) (п.п.2.3.1 Кредитного договору).

Підпунктом 2.3.2 Кредитного договору сторони погодили зменшення діючого ліміту кредитування в строки згідно з графіком, а саме:

- до 31.03.2019р. (включно) - 1 000 000,00 грн;

- з 01.04.2019р. по 30.04.2019р. (включно) - 800 000,00 грн;

- з 01.05.2019р. по 31.05.2019р. (включно) - 600 000,00 грн;

- з 01.06.2019р. по 30.06.2019р. (включно) - 400 000,00 грн;

- з 01.07.2019р. по кінцеву дату повернення (включно) - 200 000,00 грн.

З метою дотримання діючого ліміту кредитування згідно з умовами цього договору Позичальник зобов`язаний не пізніше першого банківського дня наступного періоду здійснити погашення основної суми боргу у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на такий наступний період.

У разі якщо діючий ліміт кредитування буде вичерпано, позичальник має право отримати наступний транш у межах діючого ліміту кредитування лише за умови погашення основної суми боргу (частково або в повному обсязі) за цим договором.

Відповідно до п.2.4 Кредитного договору кредит надається траншами в порядку та на умовах, передбачених ст.3 Договору з рахунку для обліку основної суми боргу в безготівковому порядку на такі цілі.

1-й транш у розмірі, що не перевищує 1000000,00 грн. поповнення обігових коштів (п.2.4.1 Кредитного договору).

Банк відкриває рахунок (рахунки) для обліку основної суми боргу відповідно до правил, що діють у Банку та законодавства. Банк надає кредит (транш) в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника, відкритий в Банку (пп.3.1.1 Кредитного договору).

Згідно пп.3.1.2 Кредитного договору надання кредиту (траншу) на умовах договору здійснюється Банком протягом 5 банківських днів після виконання Позичальником усіх та кожної з умов надання цього договору, в т. ч. при відсутності підстав для призупинення або відмови у наданні кредиту, передбачених п. 2.6 Договору, та після надання Банку заяви на отримання кредиту (траншу) Позичальника (за формою наведеною в Додатку № 3 Договору), засвідченої підписом Позичальника та відбитком печатки Позичальника (за бажанням).

За користування кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим договором (п.2.7 Кредитного договору).

Згідно пункту 3.3.1 Кредитного договору Банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь - які або всі можливі випадки невиконання Позичальником взятих на себе обов`язків та недотримання умов, передбачених цим Договором та/або Документами забезпечення та/або іншими договорами, укладеними Позичальником з Банком, відкликати Кредит та вимагати (в порядку, визначеному п. 3.3.2 цього Договору) повернення суми Кредиту та сплати суми нарахованих процентів за користування Кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають сплаті за цим договором).

За пунктом 4.1 Кредитного договору виконання Позичальником зобов`язання за цим договором (у тому числі і додатковими договорами до нього) забезпечується, поміж іншим:

- іпотекою (3-кімнатна квартира), що знаходиться за адресою: м.Вінниця, вул.Нагірна, 19, літера "П", квартира 11, загальною площею 81 квадратний метр, що надається в іпотеку АТ "Ощадбанк"

- заставою (іпотекою) іншого рухомого та нерухомого майна (активів), порукою та іншими видами забезпечення на підставі правочинів, що можуть бути укладені в майбутньому між сторонами та/або між Банком та третіми особами відповідно до умов цього договору та законодавства (документи забезпечення) (п.п. 4.1.7. Кредитного договору).

Згідно пункту 5.1.1 Кредитного договору Банк зобов`язується за умови повного належного виконання Позичальником та/або Майновим поручителем та/або Поручителем взятих на себе зобов`язань за цим договором та документами забезпечення надати Позичальнику кредит у порядку і на умовах викладених у цьому договорі.

Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати всі умови договору та взяті на себе за цим договором зобов`язання, а також зобов`язання за іншими договорами, укладеними з Банком. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором на першу вимогу Банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати завдані збитки (п.п.5.3.1, 5.3.2 Кредитного договору).

За порушення Позичальником строків виконання зобов`язання щодо погашення основної суми боргу та/або сплати комісійних винагород та/або процентів за користування кредитом - пеню на користь банку, яка обчислюється від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення платежу, за кожен день прострочення (п.п.7.2.1 Кредитного договору).

Пунктом 9.1 Кредитного договору сторони погодили збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до 10 років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі, але не виключно щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісійних винагород, штрафних санкцій та інших платежів), що передбачені умовами цього Договору.

Також, до договору кредитної лінії №459 від 18.05.2018р. сторонами підписано ряд Додатків №1, №2, №3, №4 (арк.справи 23-25).

Посилаючись на неналежне виконання Боржником зобов`язань за договором кредитної лінії №459 від 18.05.2017р., на адресу відповідача позивач направив вимогу №101.20-10/1204 від 25.09.2019р., якою було повідомлено про необхідність повного погашення кредитної заборгованості (арк.справи 26).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

В силу статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави "Позика, кредит, банківський вклад", якщо інше не встановлено параграфом 2 "Кредит" і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ст.345 Господарського кодексу України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Між банком (позивачем) та позичальником (відповідачем) у Договорі кредитної лінії №459 від 18.05.2018р. у встановленому законом порядку і формі, було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов, текст був підписаний обома сторонами без заперечень та скріплений їхніми печатками.

Господарський суд Вінницької області дійшов висновку, що заборгованість позичальника по тілу кредиту підтверджується матеріалами справи, а також послався на відсутність доказів належного виконання умов кредитного договору, а тому задоволив позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 470072,30 грн, пені за прострочення платежів по кредиту та відсотках в сумі - 90789,98 грн., 3% річних від простроченої заборгованості в сумі - 8393,69 грн., інфляційні втрати - 1567,95 грн.

Відповідно до ч.4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12 навела висновок про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В зв`язку з чим, Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини 4 статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020р. у справі №912/1120/16, повний текст якої оприлюднено 06.05.2020р., наведено висновки про те, що відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що вона вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019р. у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, за правомірне користування кредитними коштами (в межах строку дії кредитного договору) стягуються проценти на підставі частини 1 статті 1048 ЦК України, а за неправомірне користування кредитними коштами (поза межами строку дії кредитного договору) - на підставі положень частини 2 статті 625 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019р. у справі №755/10947/17 зазначено, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Згідно з положеннями частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Положеннями частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як було зазначено, згідно п.2.2 Кредитного договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 17.08.2019р.

Враховуючи вищенаведене, банк в силу умов укладеного між сторонами Договору не мав права нараховувати відсотки за користування кредитними коштами після спливу терміну повернення таких коштів, оскільки нарахування таких відсотків можливе лише до спливу терміну повернення коштів.

Натомість, банк у випадку неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення коштів мав виходити з умов п.2.7.6, 7.2.1, 7.4 Кредитного договору та нараховувати штрафні санкції щодо яких сторони дійшли згоди.

Однак, як вбачається з розрахунку, доданого до позовної заяви, станом на 17.08.2019р. за відповідачем числиться борг по не сплаченим відсоткам за користування кредитом у сумі 4478,06 грн. При цьому, позивач продовжував нараховувати проценти за користування кредитом після 17.08.2019р. до 11.12.2019р. на суму 51329,87грн. Згідно розрахунку, станом на 11.12.2019р. за відповідачем числиться борг по не сплаченим відсоткам за користування кредитом у сумі 9106,09 грн.

З пояснення позивача (арк.справи 117) вбачається, що за період з 26.12.2019р. по 12.05.2020р. відповідачем сплачено борг в сумі 107491,57 грн., при цьому позивачем було зараховано погашення позивача по простроченим відсоткам за користуванням кредитом на суму 43261,55грн. За відповідачем відсутній борг по не сплаченим відсоткам за користування кредитом.

Отже, позивач продовжував нараховувати та зараховувати погашення позивача по простроченим відсоткам за користуванням кредитом після відкриття провадження у справі судом першої інстанції і до прийняття рішення по справі, хоч сплачені відповідачем кошти підлягали зарахуванню за борг по тілу кредиту.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач свої вимоги положеннями частини 2 статті 625 ЦК України не обґрунтовував, а тому враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12 щодо відсутності у кредитодавця права нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування, відсутність в договорі умов щодо можливості банком нараховувати відсотки за неправомірне користування кредитом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, у позові в частині стягнення з відповідача 37765,75 грн основного боргу та 9106,09 грн процентів слід відмовити, а в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця Бражнікова Романа Семеновича основного боргу в розмірі 107491,57 грн провадження у справі №902/2/20 підлягає закриттю.

Щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції бере до уваги таке.

Як встановлено ч.2 ст.193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Згідно ч.2 ст.217 Господарського кодексу України є такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 Цивільного кодексу України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Стаття 610 Цивільного кодексу передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч 1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначалось раніше сторонами в пункті 7.2.1 Кредитного договору визначено міру відповідальності за порушення строків виконання зобов`язання щодо погашення основної суми боргу та/або сплати комісійних винагород та/або процентів за користування кредитом, а саме банк має право застосувати до позичальника пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення платежу, за кожен день прострочення.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За несвоєчасну сплату процентів за період з 18.08.2019р., позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

В той же час, судом апеляційної інстанції вище встановлено, що відсотки за період з 18.08.2019р. були нараховані позивачем всупереч норм законодавства, а тому вимога про стягнення з відповідача пені та 3% річних нарахованих на такі відсотки не підлягає до задоволення.

Поруч з цим, вимога про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат по простроченій сумі кредиту, враховуючи встановлені вище обставини справи та положення законодавства підлягають до задоволення.

Здійснивши в апеляційному провадженні перерахунок пені та 3% річних, колегія суддів дійшла висновку, що стягненню підлягає 90378,48грн пені, 8356,27грн 3% річних та 1551,10грн., а в решті слід відмовити.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Бражнікова Романа Семеновича задоволити частково.

Змінити рішення Господарського суду Вінницької області від 12.05.2020р. у справі №902/2/20 шляхом викладення резолютивної частини рішення наступного змісту:

« 1. Закрити провадження у справі №902/2/20 в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця Бражнікова Романа Семеновича основного боргу в розмірі 107491,57 грн.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Бражнікова Романа Семеновича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Дзержинським РВ Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 23.09.1996р., ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (вул.Соборна, 71, м.Вінниця, 21050, код 09302607):

389045,03 грн основного боргу;

90378,48 грн пені;

8356,27 грн 3% річних;

1551,10 грн інфляційних втрат;

7339,56 грн відшкодування судового збору.

4. В решті позову відмовити».

Стягнути з Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (вул.Соборна, 71, м.Вінниця, 21050, код 09302607) на користь Фізичної особи - підприємця Бражнікова Романа Семеновича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Дзержинським РВ Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 23.09.1996р., ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 5861,94грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.11.2020р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Миханюк М.В.