ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2020 Справа № 904/3547/20
за позовом Фізичної особи-підприємця Малькової Євгенії Андріївни, м. Дніпро

до Відповідача-1 Фізичної особи-підприємця Мартиновської Тетяни Олександрівни, м. Дніпро

Відповідача-2 Соборного відділу ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Дніпро

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідачів - Акціонерне товариство "Уксиббанк", м. Київ

про визнання права власності, зняття арешту та стягнення коштів у розмірі 106 000, 00 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Секретар судового засідання Перебийніс О.О.

Представники:

від позивача Чумак О.В.

від відповдача-1 Воронько О.О.

від відповідача-2 не з`явився

від третьої особи не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Малькова Євгенія Андріївна (далі - Позивач) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій з урахуванням поданих уточнень просила суд:

- визнати право власності ФОП Малькової Євгенії Андріївни на грошові кошти у розмірі 106 000 (сто шість тисяч) гривень 00 копійок, що знаходяться на розрахунковому рахунку ФОП Мартиновської Тетяни Олександрівни;

- зобов`язати Соборний відділ ДВС зняти арешти з грошових коштів у розмірі 106 000 (сто шість тисяч) гривень 00 копійок, що знаходяться на розрахунковому рахунку ФОП Мартиновської Тетяни Олександрівни № НОМЕР_1 в АТ КБ "Приватбанк" відділення Нагірне м. Дніпро;

- стягнути з ФОП Мартиновської Тетяни Олександрівни грошові кошти у розмірі 106 000 (сто шість тисяч) гривень 00 копійок на користь ФОП Малькової Євгенії Андріївни.

В якості відповідачів за даним спором, Позивач визначив Фізичну особу-підприємця Мартиновської Тетяни Олександрівни (далі - Відповідач-1), Соборний відділу ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Відповідач-2).

Ухвалою суду від 08.09.2020 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, залучено Акціонерне товариство «Укрсиббанк».

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що між ним та ФОП Кісіль Ю.О. було укладено договір купівлі-продажу косметичної продукції. Після здійснення оплати, поставка продукції не відбулася у зв`язку із неотриманням продавцем грошових коштів. Як було з`ясовано пізніше, сплачені позивачем кошти фактично були перераховані Відповідачу-1 через допущення помилки в реквізитах рахунку, який був виставлений Позивачу для оплати.

В подальшому стало відомо, що аналогічні помилкові платежі на користь Відповідача-1 були здійснені ще трьома покупцями ФОП Кісіль Ю.О., з якими Позивач уклав договори відступлення прав вимоги сплачених грошових коштів.

З огляду на викладене, Позивач зазначає, що на даний час йому належить право вимоги до Відповідача-1 щодо повернення помилково сплачених грошових коштів у розмірі 106 000,00 грн.

Крім того, Позивач зазначає, що 13.04.2020 старшим державним виконавцем Соборного відділу ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції в рамках виконавчого провадження № 61691999 накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках ФОП Мартиновської Т.О., а отже, Позивач, як особо, якій належить право вимоги повернення коштів, що арештовані на рахунку Відповідача-1, має право на звернення з позовом про визнання права на таке майно та про звільнення його з-під арешту.

В якості правових підстав заявленого позову, Позивач посилається на норми ст.ст. 15, 16, 177, 316, 319, 321, 328, 392, 509, 512, 530, 1212 ЦК України, та ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву підтвердив доводи Позивача, викладені в позовній заяві, та не заперечував проти задоволення заявлених вимог.

Відповідач-2 відзив на позовну не подав, про вирішення даного пору в суді, був повідомний належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Третя особа пояснень по суті спору суду не представила.

06.10.2020 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в засіданні на 29.10.2020 року.

Згідно положень ст.ст. 233, 240 ГПК України, в судовому засіданні 29.10.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, складання повного рішення відкладено на строк до десяти днів із дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні, заслухавши зміст і підстави вимог позивача та доводи відповідача-1, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з матеріалів справи, між Фізичною особою-підприємцем Мальковою Є.А. та Фізичною особою-підприємцем Кісіль Ю.О. було досягнуто домовленість щодо поставки косметичної продукції.

На виконання зазначених домовленостей ФОП Кісіль Ю.О., як постачальник, виставила ФОП Мальковій Є.А., як одержувачу, рахунок-фактуру № МА-0000008 від 14.04.2020 року, згідно якого, остання мала сплатити суму в розмірі 25 000,00 грн.

Аналогічні правовідносини склалися між ФОП Кісіль Ю.О., як постачальником, та ФОП Зірчук, Є.Ю., ФОП Венчкевич В.О., та ФОП Ніколенко Г.В., на користь яких, 14.04.2020, Постачальником було виставлено рахунки-фактури № МА-0000013 на суму 49 000,00 грн., № МА-0000009 на суму 13 000,00 грн., № МА-0000007 на суму 19 000,00 грн., відповідно.

Як свідчать копії зазначених вище рахунків-фактури (а.с. 11-14), визначені в них реквізити Постачальника (ІПН, розрахунковий рахунок), фактично належали Фізичній особі-підприємцю Мартиновській Т.О., що підтверджується наданою у справу довідкою АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 19).

В період з 14.04.2020 по 15.04.2020 ФОП Малькова Є.А., ФОП Зірчук, Є.Ю., ФОП Венчкевич В.О., ФОП Ніколенко Г.В. здійснили оплати на суми 25 000,00 грн., 49 000,00 грн., 13 000,00 грн., 19 000,00 грн. Оплати проведено за реквізитами, вказаними в рахунках ФОП Кісіль Ю.О., тобто, фактично на розрахунковий рахунок Відповідача-1.

В травні 2020 року ФОП Малькова Є.А., ФОП Зірчук, Є.Ю., ФОП Венчкевич В.О., ФОП Ніколенко Г.В. звернулися до ФОП Кісіль Ю.О. з вимогами про здійснення поставки товарів, які були погоджені в рахунках-фактури.

У відповідь на зазначені вимоги, ФОП Кісіль Ю.О. зазначила про неможливість здійснити поставку, через неотримання оплати, при цьому повідомила, що у виставлених нею рахунках, помилково було вказано реквізити іншої особи - ФОП Мартиновської Т.О. та запропонувала звернутися до останньої за витребуванням грошових коштів, помилково сплачених на її рахунок.

ФОП Малькова Є.А., ФОП Зірчук, Є.Ю., ФОП Венчкевич В.О., ФОП Ніколенко Г.В. звернулися до ФОП Мартиновської Т.О. про повернення безпідставно отриманих коштів в порядку ст. 1212 ЦК України.

У відповідь, ФОП Мартиновська Т.О. повідомила про неможливість здійснити повернення коштів через їх арешт в рамках виконавчого провадження, відкритого Соборним відділом ДВС.

25.05.2020 року ФОП Зірчук, Є.Ю., ФОП Венчкевич В.О., ФОП Ніколенко Г.В. уклали з ФОП Мальковою Є.А. договори про відступлення права вимоги, за якими відступили належні їм права вимоги, які виникло до Боржника - ФОМ Мартиновської Т.О. внаслідок отримання нею помилково сплачених коштів.

Таким чином, після укладення наведених вище договорів відступлення, Позивачу належить право щодо повернення помилково сплачених грошових коштів в сумі 106 000,00 грн. (25 000 + 49 000 + 13 000 + 19 000 = 106 000,00).

Звертаючись з даним позовом до суду, посилаючись на норми статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» позивач просить визнати за ним право власності на грошові кошти у розмірі 106 000,00 грн., що знаходяться на розрахунковому рахунку ФОП Мартиновської Тетяни Олександрівни, а також, зобов`язати Соборний відділ ДВС зняти арешти з грошових коштів у розмірі 106 000,00 грн., що знаходяться на розрахунковому рахунку ФОП Мартиновської Тетяни Олександрівни № НОМЕР_1 в АТ КБ "Приватбанк" відділення Нагірне м. Дніпро.

Крім того, посилаючись на норми ст. 1212 ЦК України, Позивач просить суд стягнути з ФОП Мартиновської Т.О. на свою користь грошові кошти у розмірі 106 000,00 грн.

Розглянувши заявлені Позивачем вимоги, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для їх часткового задоволення, виходячи з наступного.

В Україні відносини, пов`язані з набуттям, зміною, припиненням права власності та його захистом, зокрема, регулюються Цивільним і Господарським кодексами України.

Згідно із частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 цього Кодексу визначено зміст права власності, який полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. До регламентованих ЦК України способів захисту права власності належать: - визнання права власності (стаття 392); - витребування майна із чужого незаконного володіння, у тому числі від добросовісного набувача (статті 387, 388); - усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391); - заборона вчинення дій, які порушують право власності, або вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (стаття 386); - визнання незаконним правового акта, що порушує права власника (стаття 393); - зобов`язання повернути потерпілому безпідставно набуте майно (статті 1212, 1213) та інші.

Як вище встановлено судом, разом із вимогою про стягнення з ФОП Мартиновської Т.О. суми безпідставно отриманих коштів, Позивач просить суд визнати за ним право власності на відповідні кошти, які знаходяться на розрахунковому рахунку Відповідача-1, а також, зобов`язати Соборний відділ ДВС зняти арешти з грошових коштів у розмірі 106 000,00 грн., що знаходяться на розрахунковому рахунку Відповідача-1, а також,

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ст. 316, 319, 321, 328, 392, 509, 512, 530, 1212Цивільного кодексу України та положення ст. 29 Закону України «Про виконавче провадження».

Як свідчать матеріали справи, між ФОП Малькова Є.А., ФОП Зірчук, Є.Ю., ФОП Венчкевич В.О., ФОП Ніколенко Г.В. та ФОП Мартиновською Т.О. відсутні господарські відносини, як підстава для перерахування останній спірної суми грошових коштів в розмірі 106 000,00 грн., що підтверджується письмовими поясненнями Позивача та Відповідача-1, які викладені в їх заявах по суті спору.

З огляду на викладені обставини, отримання Відповідачем-1 зазначеної суми грошових коштів відбулося без достатньої правової підстави.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Ознаки, характерні для пред`явлення вимоги на підставі наведених норм є належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Проте ст. 1212 Цивільного кодексу України не передбачає такого способу захисту як визнання права власності та зняття арешту з безпідставно набутого майна.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 1 статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, вимога про визнання права власності може бути заявлена виключно у випадку, якщо на момент звернення до суду особа має право власності, але воно оспорюється іншою стороною.

Матеріалами справи встановлено, що Відповідач-1 визнає та не оспорює право власності позивача на кошти, що були перераховані на його рахунок без достатньої правової підстави, що виключає можливість застосування положень ст. 392 ЦК України.

Крім того, за змістом поняття речей і майна, який визначені в главі 13 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 184 ЦК України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Грошовим коштами притаманні родові ознаки (певна сума коштів), а не індивідуальні ознаки (конкретні індивідуалізовані банкноти з відповідними серією та номером), що виключає можливість визнання права власності на грошові кошти.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Вимоги Позивача про визнання права власності на грошові кошти та зобов`язання зняти арешт з грошових коштів, не призведуть до повернення відповідної суми коштів на рахунок позивача, а отже, відповідний спосіб захисту не є ефективним у спірних правовідносинах.

Звернення Позивача із вимогою до Відповідача-2 із посиланням на статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає необґрунтованим та безпідставним, оскільки як уже зазначалося, визнання права власності на грошові кошти є неможливим в силу того, що грошовим коштам притаманні родові ознаки, а зняття з грошових коштів, що знаходяться на рахунку Відповідача-1 арешту, накладеного в межах виконавчого провадження ставить під загрозу можливість виконання державним виконавцем судового рішення та може порушити права стягувача - Третьої особи у справі.

За змістом позовної заяви вбачається, що обґрунтовуючи підставу позову, Позивач цілком обґрунтовано послався на статтю 1212 ЦК України, при цьому, його вимоги в частині визнання права власності на грошові кошти та зняття арешту з вищевказаних грошових коштів, не мають жодного відношення до регулювання спірних відносин на підставі глави 83 ЦК України, оскільки положення статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» не врегульовують відносини, пов`язані з набуттям майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, з урахуванням обставин щодо помилкового перерахування коштів на рахунок відповідача-1 та наведених правових положень, ефективним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах є стягнення грошових коштів з Відповідача-1, які підлягають захисту на підставі положень статті 1212 ЦК України, що не потребує додаткового обґрунтування відповідно до положень статті 392 ЦК України та 59 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, позов підлягає задоволенню в частині стягнення з ФОП Мартиновської Т.О. грошових коштів у розмірі 106 000,00 грн. на користь ФОП Малькової Є.А. В задоволенні решти вимог слід відмовити, оскільки позивач не обґрунтував правомірність застосування заявленого способу захисту та його ефективність, а саме досягнення кінцевої правової мети звернення з даним позовом до суду - реальне (фактичне) повернення коштів позивачу.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мартиновської Тетяни Олександрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Малькової Євгенії Андріївни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 106 000,00 грн. безпідставно отриманих коштів, 2102,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09.11.2020

Суддя О.В. Ліпинський