ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" листопада 2020 р. Cправа № 902/950/20

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Німенко О.І.,

представників:

позивача Мандера М.О.,

відповідача Зільберта О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21100)

до: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, 21001)

про стягнення 171559,87 грн,

В С Т А Н О В И В :

Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" подано позов до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця про стягнення 171559,87 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором про закупівлю-продаж теплової енергії №632 від 28.02.2017 та Договором про закупівлю-продаж теплової енергії №632 від 16.02.2018 в частині оплати за одержану теплову енергію в гарячій воді, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення з відповідача 171559,87 грн заборгованості, з яких: 146082,34 грн - заборгованості за надані послуги з теплопостачання; 16506,21 грн - інфляційних втрат; 8971,32 грн - 3% річних.

Ухвалою суду від 05.10.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/950/20 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її до розгляду по суті.

19.10.2020 на адресу суду надійшов відзив (а.с.100-101), в якому відповідач вказує, що КЕВ м. Вінниця є державною установою, фінансування якої проводиться виключно з Державного бюджету України відповідно до Бюджетного кодексу України та не є розпорядником коштів першого рівня, про що було відомо позивачу на момент укладення договору. Зазначає, що наразі до КЕВ м. Вінниця не надходили кошти на виконання зобов`язань за договором, а розпоряджатись на власний розсуд іншими коштами, що знаходяться на рахунках КЕВ м. Вінниця, останній не може.

Крім того, посилаючись на п.4 ч.3 Розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020, відповідач вважає незаконним застосування до нього пені за період дії карантинних обмежень.

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, що заявлені в позові.

Натомість представник відповідача з огляду на мотиви, зазначені у відзиві, проти позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

28.02.2017 та 16.02.2018 між Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (Постачальник, позивач) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Вінниця (Споживач, відповідач) укладено договори № 632 про закупівлю-продаж теплової енергії, відповідно до умов п.1.1. яких Постачальник зобов`язався постачати Споживачеві теплову енергію (згідно ДК 021:20-8 "Пара, гаряча вода та пов`язана продукція" - теплова енергія та гаряче водопостачання) в договірних обсягах, а Споживач зобов`язується отримати та оплачувати одержану теплову енергію та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором (а.с.9-10, 14-15).

Відповідно до розділів 5 вказаних договорів строк їх дії відповідно 2017 та 2018 роки.

Умовами цих договорів у відповідний період передбачалися: предмет договору, якість послуг з виробництва і розподілу теплової енергії у вигляді гарячої води; ціна договору; порядок здійснення оплати; поставка та надання послуг; права та обов`язки сторін; відповідальність сторін; порядок вирішення спорів; строк дії договору; інші умови та додатки.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договорів оформлено акти здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) за період з 01 жовтня 2017 по 31 грудня 2018 на загальну суму 720 011,14 грн., в розмірі по місяцях:

від 31.10.2017 на суму 40849,25 грн (а.с.19);

від 30.11.2017 на суму 71862,55 грн (а.с.20);

від 31.12.2017 на суму 74862,68 грн (а.с.21);

від 31.01.2018 на суму 73120,54 грн (а.с.22);

від 28.02.2018 на суму 86011,84 грн (а.с.29);

від 31.03.2018 на суму 71701,04 грн (а.с.31);

від 30.04.2018 на суму 37045,84 грн (а.с.33);

від 31.05.2018 на суму 20265,18 грн (а.с.35);

від 30.06.2018 на суму 6841,02 грн (а.с.23);

від 31.07.2018 на суму 24695,02 грн (а.с.24);

від 31.08.2018 на суму 19977,92 грн (а.с.25);

від 16.10.2018 на суму 8225,46 грн (а.с.26);

від 31.10.2018 на суму 41014,26 грн (а.с.27);

від 30.11.2018 на суму 66366,96 грн (а.с.28);

від 31.12.2018 на суму 77171,58 грн (а.с.37).

При цьому акти за лютий-травень, та грудень 2018 року підписано лише позивачем та надіслано відповідачу, решта - скріплено підписами та печатками обидвох сторін.

Зі змісту вказаних актів вбачається, що до вартості теплової енергії відповідачу нараховано вартість приєднаного навантаження, що передбачено додатком 1 до договорів.

За доводами позивача, які не оспорюються відповідачем, в період з жовтня 2017 по грудень 2018 в межах договорів відповідачем сплачено 573928,8 грн, що стверджується відповідними виписками (а.с.39-85).

Отже, позивач відповідно до договорів надав відповідачу послуги з теплопостачання на загальну 720 011,14 грн, тоді як відповідач провів розрахунки на суму 573928,8 грн, несплачена сума складає 146 082,34 грн.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.627 ЦК України, ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ст. 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши укладені між позивачем та відповідачем договори про закупівлю-продаж теплової енергії та гарячого водопостачання, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вони є договорами постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу з елементами договору про надання послуг (змішаний договір).

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч. 2 ст. 714 ЦК України).

В силу приписів ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно умов Договору Споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги (п. 6.2.1. договорів).

Положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За умовами ч. 6 ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. №1198, визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показань вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. П. 40 Правил користування тепловою енергією передбачає, що споживач зобов`язаний дотримуватися вимог договору, а саме вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Підписані сторонами акти є узгодженими та беззаперечними доказами споживання відповідачем відповідних обсягів теплової енергії на відповідні суми.

Що стосується актів підписаних лише позивачем, докази надсилання яких відповідачу додані до матеріалів справи, суд враховує таке.

Відповідно до п. 4.5. договорів, по закінченню розрахункового періоду, не пізніше 8 числа, наступного за розрахунковим Споживач повинен отримати загальний рахунок на оплату теплової енергії та гарячого водопостачання, спожитої у розрахунковому місяці та акти за приєднане навантаження, акт здачі-прийняття виконаних робіт в двох примірниках для підписання, після чого один примірник акту повернути Постачальнику у 5-ти денний термін. Не отримання Споживачем рахунку не звільняє останнього від обов`язку оплати по цьому Договору.

У разі не підписання акту здачі-прийняття виконаних робіт Споживачем, без надання Постачальнику викладених в письмовій формі обґрунтованих заперечень по акту або неповернення Споживачем підписаного акту здачі-прийняття виконаних робіт у 5-ти денний термін, акт вважається визнаним Споживачем та є доказом кількості спожитої Споживачем у розрахунковому місяці теплової енергії належної якості (п. 4.6. договорів).

З огляду на наведені положення умов договорів, і не підписані відповідачем акти є також узгодженими щодо кількості та вартості спожитої теплової енергії, відтак належними та допустимими докази на підтвердження позовних вимог.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем, в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договорами не було здійснено остаточної оплати вартості поставленої теплової енергії і заборгованість останнього станом на день ухвалення рішення складає 146 082, 34 грн. Тому позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення.

Окрім того, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення також 16506,21 грн інфляційних та 8971,32 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Перевіряючи поданий позивачем розрахунок за допомогою програми "Ліга.Закон", судом не виявлено помилок, відповідачем не надано свого контрозрахунку, тому позовні вимоги і у цій частині підлягають до задоволення. При цьому заперечення представника відповідача щодо законодавчих обмежень нарахування пені під час карантину до уваги не беруться, оскільки правова природа компенсаційних виплат, визначених ст.625 ЦК України, відрізняється від пені.

Згідно із ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, врахувавши принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенні у повному обсязі.

Витрати на судовий збір підлягають відшкодуванню з відповідача у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі за правилами ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, 21001; ) на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21100; ) 146 082,34 грн заборгованості за надані послуги з теплопостачання; 16 506,21 грн інфляційних втрат; 8 971,32 грн 3% річних та 2 573,4 грн витрат на сплату судового збору.

3. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Відповідно до положень ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 17 листопада 2020 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21100);

3 - відповідачу (вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, 21001).