ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року Справа № 924/712/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Крейбух О.Г. , суддя Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання - Єфімчук А.І.

Представнки сторін в судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Хмельницької області від 08.09.2020 р. у справі № 924/712/20 (суддя Заверуха С.В., повний текст рішення складено 08.09.2020 р.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик"

про стягнення заборгованості у розмірі 243029,95 грн., з яких 119058,82 грн. пеня, 44750,68 грн. 3% річних, 79220,45 грн. інфляційні втрати

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 08.09.2020 р. позов АТ "НАК "Нафтогаз України" до Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" про стягнення заборгованості у розмірі 243029,95 грн., з яких 119058,82 грн. пеня, 44750,68 грн. 3% річних, 79220,45 грн. інфляційні втрати, задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 59529,41 грн. пені, 44750,68 грн. 3% річних, 79220,45 грн. інфляційних втрат, 3645,45 грн. витрат по оплаті судового збору. В решті позову в частині стягнення 59529,41 грн. пені відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 59 529,41 грн. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо стягнення неустойки у сумі 59 529,41 грн., у стягненні якої було відмовлено, задовольнити. Судові витрати у справі покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст.233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою.

Рішення суду не містить обґрунтованого покликання на будь-які докази, які б підтверджували скрутне матеріальне становище Відповідача

В даному випадку Відповідачем не доведено реального фінансового стану, а тому положення ГПК України щодо обов`язку доказування не дотримано, адже Відповідач не надав жодного доказу для того, щоб можна було зробити висновок про скрутний фінансовий стан Відповідача.

Тобто, суд першої інстанції лише із формулювання про скрутний матеріальний стан зробив висновок про те, що фінансове становище Відповідача є саме таким.

За наведеного, висновок суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені на 50% суперечить як положенням законодавства, так і матеріалам справи.

А тому, апелянт вважає оскаржуване рішення в частині зменшення розміру пені на 50% незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.10.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Хмельницької області від 08.09.2020 р. у справі №924/712/20 та призначено її до розгляду на 02 листопада 2020 р.

19.10.2020 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Хмельницької області від 08.09.2020 р. у справі №924/712/20 залишити без змін.

02.11.2020 року від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №924/712/20.

Відповідач посилається на те, що відповідно до п.7 ч.І ст. 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі, зокрема, у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Так спір, який виник у справі №924/712/20, виник з правовідносин, які є подібними з правовідносинами у справі №903/918/19, яка на даний час передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, оскільки розрахунки з компанією проводились саме за процедурою, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки».

В ухвалі ВС від 09.09.2020 у справі №903/918/19 зазначено, що колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Чумак Ю.Я., Дроботова Т.Б., Пільков К.М. вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування положень Порядку №217 у розгляді питання щодо можливості теплопостачальних організацій впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, а відтак застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування пені, 3% та інфляційних втрат, висловленого у подібних правовідносинах колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Кролевець О.А., Губенко Н.М., Студинець В.І. у постанові від 31.03.2020 у справі №917/530/19 і колегією суддів: Стратієнко ,В., Кондратова І.Д., Ткач І.В. у постанові від 18.03.2020 у справі №908/2304/18, які входять до складу іншої палати Судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів, справа №903/918/19 для формування єдиної правозастосовної практики у спірних правовідносинах має бути розглянута Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду згідно з частиною другою статті 302 ГПК України.

Висновок Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 903/918/19 сприятиме забезпеченню єдиної судової практики, дотримання принципу верховенства права, складовою якого є юридична визначеність, та принципу пропорційності, з урахуванням того, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики.

З огляду на наведене, та подібність правовідносин у цій справі №924/712/20 та справі №903/918/19, яка передана на розгляд Об`днаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, на підставі пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене вище, відповідач просить зупинити провадження у справі №924/712/20 до закінчення перегляду Об`днаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №903/91819.

В судове засідання 02.11.2020 року представники Позивача та Відповідача не з`явилися, сторони про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується долученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

За приписами ч.ч.1-3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №924/712/20, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі;

Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

При цьому пов`язаною є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ст.75 ГПК України).

Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин. Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, яким чином пов`язана справа, яка розглядається іншим судом, а також, чим саме обумовлюється неможливість розгляду цієї справи.

Саме по собі твердження про неможливість розгляду вказаної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування п.5 ч.1 ст.227 ГПК України.

Визначаючи наявність підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.227 ГПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і встановити ці обставини у даній справі неможливо.

Звертаючись із клопотанням про зупинення апеляційного провадження у справі №924/712/20, відповідач зазначає про подібність правовідносин у справах №924/712/20 та №903/918/19.

Однак, предметом розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі №918/137/20 є застосування положень Порядку №217 щодо можливості теплопостачальних організацій впливати на порядок, строки та розмір розрахунків за поставлений природний газ.

Тоді як предметом розгляду у справі №924/712/20 в апеляційному господарському суді є стягнення пені та її зменшення на 50%

За наведених обставин, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18.09.2017р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Волочиським комунальним підприємством теплових мереж "Тепловик" (споживач) на підставі, зокрема, Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017р. № 187, укладено договір постачання природного газу № 1159/1718-БО-34, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 1.3. договору необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений у п. 2.1. цього договору, споживач визначає самостійно.

У п. 2.1 договору зазначено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2017р. по 31.03.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 945,0 тис. куб. метрів, в тому числі за місяцями (тис. куб. м): жовтень 90,0 тис. куб. метрів, листопад 150,0 тис. куб. метрів, грудень 190,0 тис. куб. метрів, січень 210,0 тис. куб. метрів, лютий 190,0 тис. куб. метрів, березень 115,0 тис. куб. метрів.

Обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором, повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2 цього договору (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 2.4. договору допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного місяця постачання газу в розмірі ± 5 відсотків від підтвердженого постачальником планового обсягу (номінацій) без узгодження сторін. Підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п. 3.7. цього договору, вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному місяці постачання газу.

Згідно п. 2.5. договору у разі коли протягом дії договору у споживача в окремих точках комерційного обліку з`являється інший постачальник/постачальники природного газу, споживач зобов`язаний не менше ніж за 15 днів письмово повідомити про це постачальника, зазначивши в листі ЕІС-коди точок комерційного обліку споживача, по яких буде здійснюватися постачання природного газу за цим договором та внести відповідні зміни в пункт 2.1. шляхом підписання додаткової угоди.

Як передбачено п. 3.1 договору, право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Пунктом 3.7 договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно з п.п. 5.1, 5.2 договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладання договору ціна на природний газ становить 4942,00 грн. за 1000 куб.м (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін. Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 грн., крім того податок на додану вартість 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9488,64 грн.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

У п. 6.2 договору сторони погодились, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим.

Відповідно до п. 6.4 договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу - погашається основна сума заборгованості.

Згідно з пп. 6 п. 7.2 договору споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

У п. 8.2 договору сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20.

Пунктом 8.2. договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п. 10.3 договору).

Згідно п. 11.3. договору сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору, зокрема, усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у пунктах 2.3, 11.4 та 11.5 цього договору.

Відповідно до п. 12.1 договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 04.04.2018р.) договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017р. до 31 травня 2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Договір підписаний представниками сторін, скріплений відтисками їхніх печаток.

12.01.2018р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Волочиським комунальним підприємством теплових мереж "Тепловик" (споживач) укладено додаткову угоду №1 до договору постачання природного газу від 18.09.2017р. № 1159/1718-БО-34, відповідно до п. 1 якої викладено пункт 8.2. розділу 8 "Відповідальність сторін" договору в наступній редакції: "8.2. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення".

27.03.2018р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Волочиським комунальним підприємством теплових мереж "Тепловик" (споживач) укладено додаткову угоду №2 до договору постачання природного газу від 18.09.2017р. № 1159/1718-БО-34, відповідно до п. 1 якої викладено п. 2.1. Розділу "Кількість та фізико-хімічні показники газу" у наступній редакції: "2.1. Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017р. по 31 березня 2018р. (включно) природний газ обсягом до 765,315 тис. куб. метрів у тому числі за місяцями (тис. куб. м): жовтень 35,982 тис. куб. метрів, листопад 82,804 тис. куб. метрів, грудень 115,941 тис. куб. метрів, січень 174,740 тис. куб. метрів, лютий 161,848 тис. куб. метрів, березень 194,000 тис. куб. метрів".

04.04.2018р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Волочиським комунальним підприємством теплових мереж "Тепловик" (споживач) укладено додаткову угоду №3 до договору постачання природного газу від 18.09.2017р. № 1159/1718-БО-34, відповідно до п. 1 якої додано пункт 2.1. Розділу 2 "Кількість та фізико-хімічні показники газу" договору абзацом наступної редакції: "Постачальник передає споживачу з 01 квітня 2018р. по 31 травня 2018р. (включно) природний газ обсягом до 50 тис. куб. метрів у тому числі по місяцях (тис. куб. м): квітень 50,0 тис. куб. метрів.

Позивачем до матеріалів справи надано підписані сторонами та скріплені відтисками печаток акти приймання-передачі природного газу відповідно до договору № 1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р., а саме: від 31.10.2017р. за жовтень 2017 року на суму 341420,24 грн. (35,982 тис. куб. м), від 30.11.2017р. за листопад 2017 року на суму 785697,35 грн. (82,804 тис. куб. м), від 31.12.2017р. за грудень 2017 року на суму 1100122,42 грн. (115,941 тис. куб. м), від 31.01.2018р. за січень 2018 року на суму 1658044,96 грн. (174,740 тис. куб. м), від 28.02.2018р. за лютий 2018 року на суму 1535717,41 грн. (161,848 тис. куб. м), від 31.03.2018р. за березень 2018 року на суму 1526228,77 грн. (160,848 тис. куб. м), від 30.04.2018р. за квітень 2018 року на суму 131303,80 грн. (13,838 тис. куб. м). Всього на суму 7078534,95 грн.

Також долучено до матеріалів справи сформовану позивачем виписку по операціях за договором №1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р. за період з 01.10.2017р. по 30.09.2019р., в якій відображено надходження від відповідача коштів за договором № 1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р., всього на суму 6529229,83 грн.

Відповідно до звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" за 2017 рік сукупний дохід склав 1057 тис. грн., операційні витрати 28 909 тис. грн.

Згідно балансу (звіт про фінансовий стан) Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" станом на 31.12.2017р. необоротні активи на кінець звітного періоду становили 7704 тис. грн., оборотні активи 10873 тис. грн., власний капітал 5071 тис. грн., довгострокові зобов`язання і забезпечення 30 тис. грн., поточні зобов`язання і забезпечення 13476 тис. грн. Усього баланс складав 18577 тис. грн.

Як вбачається із звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" за 2018 рік, сукупний дохід склав 992 тис. грн., операційні витрати 32745 тис. грн.

Відповідно до балансу (звіт про фінансовий стан) Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" станом на 31.12.2018р. необоротні активи на кінець звітного періоду становили 6771 тис. грн., оборотні активи 12512 тис. грн., власний капітал 4141 тис. грн., довгострокові зобов`язання і забезпечення 30 тис. грн., поточні зобов`язання і забезпечення 15112 тис. грн. Усього баланс складав 19283 тис. грн.

Згідно звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" за 2019 рік сукупний дохід склав 3819 тис. грн., операційні витрати 28058 тис. грн.

Відповідно до балансу (звіт про фінансовий стан) Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" станом на 31.12.2019р. необоротні активи на кінець звітного періоду становили 5888 тис. грн., оборотні активи 10889 тис. грн., власний капітал 403 тис. грн., довгострокові зобов`язання і забезпечення 30 тис. грн., поточні зобов`язання і забезпечення 16344 тис. грн. Усього баланс складав 16777 тис. грн.

Згідно довідки № 135 від 01.07.2020р. Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" станом на 01.07.2020р. заборгованість за теплову енергію становить 14970,87 тис. грн., в тому числі населення - 4350,71 тис. грн.; різниця в тарифах по населенню - 7721,00 тис. грн.; бюджетні організації - 36,97 тис. грн.; різниця в тарифах по бюджету - 2724,4 тис. грн.; госпрозрахункові організації та СПД - 137,7 тис. грн.

У матеріалах справи також наявні копії: статуту акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016р. № 1044 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019р. № 226), статуту Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" (нова редакція), затвердженого рішенням міської ради 34 сесії від 09.02.2018р. № 9-34/2018, розпорядження Волочиської міської ради Хмельницької області № 20-р/к від 15.01.2020р. "Про продовження контракту з керівником ВКП ТМ "Тепловик" Білим О.О.", котракту № 7 від 15.01.2020р.

У зв`язку з несвоєчасною оплатою вартості поставленого та отриманого природного газу у жовтні 2017р. квітні 2018р. за договором №1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 243029,95 грн., з яких 119058,82 грн. пені, 44750,68 грн. 3% річних, 79220,45 грн. інфляційних втрат.

Розглянувши позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 59529,41 грн. пені, 44750,68 грн. - 3% річних, 79220,45 грн. інфляційних втрат.

В частині стягнення пені господарський суд Рівненської області встановив, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 119058,82 грн.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що основний борг відповідачем погашений до подачі позову до суду, прострочка носила нетривалий характер, а плата за спожитий природний газ залежала від сплати коштів за теплову енергію громадянами.

Наявність збитків, заподіяних в результаті неналежного виконання відповідачем зобов`язання, позивачем документально не доведено.

Крім того, стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є способом захисту майнового права та інтересу позивача, що фактично відшкодовує його матеріальні втрати від знецінення грошових коштів, внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зважаючи на наведені вище обставини справи, суд першої інстанції, враховуючи інтереси обох сторін, співрозмірність неустойки та ступеню виконання зобов`язання відповідачем, співвідношення розміру пені і понесених позивачем збитків у зв`язку з порушенням відповідачем свого зобов`язання, а також те, що заборгованість за спожитий природний газ відповідачем сплачена в повному обсязі, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені на 50% до 674 120,72 грн.

А тому, в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 59 529,41грн. (119058,82 - 59529,41) відмовив.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені на 50% враховуючи наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частина 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами статті 654 цього ж Кодексу, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пункт 1 статті 653 Цивільного кодексу України визначає, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору постачання природного газу від 1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р. року.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правові вимоги Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" про стягнення з Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" 243029,95 грн., з яких 1 190 58,82 грн. пені, 44750,68 грн. 3% річних, 79220,45 грн. інфляційних втрат.

Як вже зазначалося вище, відповідачем основний борг було погашено до подання Позивачем позову до Господарського суду Хмельницької області.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що діями Відповідача щодо здійснення невчасної оплати за отриманий природний газ завдано збитки Позивачу.

Окрім того, в матеріалах справи міститься звіт про фінансовий стан Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" станом на 31.12.2019р. необоротні активи на кінець звітного періоду становили 5888 тис. грн., оборотні активи 10889 тис. грн., власний капітал 403 тис. грн., довгострокові зобов`язання і забезпечення 30 тис. грн., поточні зобов`язання і забезпечення 16344 тис. грн. Усього баланс складав 16777 тис. грн.

Згідно довідки №135 від 01.07.2020р. Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" станом на 01.07.2020р. заборгованість за теплову енергію становить 14970,87 тис. грн., в тому числі населення - 4350,71 тис. грн.; різниця в тарифах по населенню - 7721,00 тис. грн.; бюджетні організації - 36,97 тис. грн.; різниця в тарифах по бюджету - 2724,4 тис. грн.; госпрозрахункові організації та СПД - 137,7 тис. грн.

Вище викладене свідчить про вкрай тяжкий фінансовий стан Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик".

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що основною метою інституту неустойки є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Враховуючи, що судом першої інстанції було встановлено відсутність завданих збитків Позивачу зі сторони Відповідача, враховано майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, ступінь виконання Відповідачем зобов`язання, а також інші обставини які унеможливлювали належне виконання Відповідачем умов Договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо зменшення розміру пені на 50% - до 59529,41 грн.

Тобто, господарським судом Хмельницької області було встановлено всі обставини, з`ясування яких передбачено ст. 233 ГК України.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, №924/754/18 від 18.06.2019, №912/1703/18 від 27.03.2019.

А тому, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ГК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Статтею 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення господарського суду Хмельницької області від 08.09.2020 р. у справі №924/712/20 в частині відмови у стягненні 59 529,41 грн. пені, прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з врахуванням обставин справи, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги, у зв`язку з відмовою в її задоволенні покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Хмельницької області від 08.09.2020 р. у справі №924/712/20 в частині відмови у стягненні 59 529,41 грн. пені - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.07.2020 р. у справі №924/712/20 в частині відмови у стягненні 59 529,41 грн. пені - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Справу №924/712/20 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "09" листопада 2020 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Савченко Г.І.