ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" жовтня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1581/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання Ісак Д.П.

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1 : Ємельянов О.В. (на підставі довіреності від 07.07.2020 року)

від відповідача-2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Оксенюк Марини Дмитрівни ( АДРЕСА_1 );

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю „Бізнес позика" (01133, м. Київ, Печерський р-н, вул. Генерала Алмазова, буд.. 13, офіс 524); 2. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ялової Наталії Олександрівни (01001, м. Київ, вул. Еспланадна, буд. 32 кв. 1)

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 02.06.2020 року позивач - Фізична особа-підприємець Оксенюк Марина Дмитрівна звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №1631/20) до відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю „Бізнес позика" та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ялової Наталії Олександрівни, в якій просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ялової Н.О. від 27.01.2020р. за №207.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яловою Н.О. вчинено виконавчий напис за №207 від 27.01.2020 року на Кредитному договорі №057449-ОД1 від 12.08.2019 року на підставі положення постанови КМУ від 26.11.2014 року №662, яка була нечинною. При цьому, у Виконавчому написі зазначено, що до складу заборгованості входить плата за пропуск мінімальних платежів у розмірі 19 989, 95 грн., водночас у Кредитному договорі №057449-ОД1 від 12.08.2019 року така підстава нарахування та стягнення з боржника відсутня. Таким чином, сума заборгованості зазначена у Виконавчому написі не є безспірною, оскільки кредитор надав нотаріусу не підтверджену інформацію щодо сум заборгованості Оксенюк М.Д.

Розглянувши матеріали вказаної позовної заяви, судом було встановлено, що вказана заява подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, в зв`язку з чим, ухвалою суду від 09.06.2020 року, в порядку ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення відповідних недоліків.

Так, на виконання вимог ухвали суду від 09.06.2020 року позивачем 17.06.2020 року подано до суду заяву про усунення недоліків, згідно якої позивачем усунуто встановлені судом недоліки та надано відповідні документи.

Ухвалою суду від 22.06.2020 року відкрито провадження у справі №916/1581/20 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на "22" липня 2020 р. о 11:00.

20.07.2020 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю „Бізнес позика" (відповідач-1) надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ГСОО 19053/20), відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень до позову, відповідач повідомляє, що сума боргу вказана у Виконавчому написі нотаріуса є наслідком порушення позивачем його зобов`язань за Договором та Додатковою угодою, яке полягає у припиненні повернення кредиту. При цьому, відповідач звертає увагу суду, що у Виконавчому написі нотаріуса від 27 січня 2020 року, зареєстрованого за №207, зазначено, що нотаріус керується ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999р. № 1172, а не положенням Постанови Кабінету міністрів України від 26 листопада 2014 року №662, як про це зазначив позивач. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 є чинним на сьогоднішній день і був чинним на момент вчинення виконавчого напису.

Також, відповідач-1 вказує, що сплата мінімальних платежів та плата за пропуск їх спати передбачено умовами Додаткової угоди №1 до Договору.

Серед іншого, відповідач-1 зазначає, що для вчинення виконавчого напису на Договорі ним були надані нотаріусу документи відповідно до вимог діючого законодавства, а саме: заяву про вчинення виконавчого напису; Договір та Додаткову угоду; виписку про стан заборгованості, нарахувань та про ненадходження платежу за Договором № 057449-ОД1-001 від 12 серпня 2019 року про надання фінансового кредиту та Додатковою угодою №1 від 12 серпня 2019 року; документи стягувача та уповноваженого представника стягувача; підтвердження про відправку письмової вимоги про усунення порушень (фіскальний чек).

У судовому засіданні від 22.07.2020 року, приймаючи до уваги необхідність надання учасникам справи часу для письмового оформлення відповіді на відзив та відповідних заперечень, для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи, судом було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 12.08.2020 року. Водночас, судом було встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив, в порядку ст. 166 ГПК України, до 29.07.2020 року та відповідачу (Товариству з обмеженою відповідальністю „Бізнес позика") строк для подання заперечень, в порядку ст. 167 ГПК України, до 10.08.2020 року.

03.08.2020 року до суду від Фізичної особи-підприємця Оксенюк Марини Дмитрівни надійшла відповідь на відзив (вх.№ГСОО 20397/20), в якій позивач не погоджується з позицією ТОВ «Бізнес Позика», зазначаючи, що в рамках судової справи №916/1581/20 не ставиться питання дійсності або недійсності кредитного договору. Позивачем ставиться під сумнів законність механізму захисту прав та інтересів, який обрано відповідачем-1, а саме - виконавчий напис нотаріуса. При цьому, позивач повторно наголошує, що постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Між тим, до Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 були внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 662, які стали невід`ємною частиною Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 відповідно. Разом з тим, як зазначає позивач, відповідно до Постанови Окружного адміністративного суду міста Києва №826/20084/14 від 20.03.2015 року та Постанови Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 року було: визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, зокрема щодо переліку документів, які необхідні для одержання виконавчого напису щодо прострочення платежів за кредитним договором. Окремо, позивач зауважує, що серед документів, зазначених відповідачем-1, які ним були надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутня вимога про усунення порушень, яка була направлена позивачу.

У судовому засіданні від 12.08.2020 року було оголошено протокольну ухвалу в порядку ч.3 ст.177 Господарського процесуального кодексу України про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів до 21.08.2020 року та оголошено протокольну ухвалу в порядку п.3 ч.2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України про відкладення підготовчого засідання на 09.09.2020 року.

01.09.2020 року від Фізичної особи-підприємця Оксенюк Марини Дмитрівни до суду надійшла заява (вх.№ГСОО 22905/20) про розгляд справи без її участі.

Ухвалою суду від 09.09.2020 року було закрито підготовче провадження у справі №916/1581/20 та призначено справу до розгляду по суті в засіданні суду на 21.09.2020 р. о 16:00.

21.09.2020 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю „Бізнес позика" надійшло клопотання про відкладення судового засідання (вх.№ГСОО 24985/20) у зв`язку з виявленням серед співробітників відповідача-1 коронавірусної хвороби.

У судовому засіданні від 21.09.2020 року, за результатом задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю „Бізнес позика", було оголошено перерву до 19.10.2020 року о 11:00.

Ухвалою суду від 19.10.2020 року, було відкладено розгляд справи №916/1581/20 на 26.10.2020 року о 14:30 год, з підстав виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні від 26.10.2020 року представник відповідача-1 заперечував щодо позовних вимог, просив суд відмовити в їх задоволенні.

У судове засідання від 26.10.2020 року позивач або її представник не з`явився, однак про дату, час та місце належним чином повідомлений, з огляду на наявність в матеріалах справи заяви про розгляд справи без її участі, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідача-2 у судове засідання від 26.10.2020 року не з`явився, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду на його адресу, у судові засідання не з`являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяву не надав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Водночас, ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення були вручені відповідачу-2, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення, а також з огляду на відсутність жодних повідомлень щодо причин неявки представника відповідача-2 у судові засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без участі даного відповідача за наявними в ній матеріалами, відповідно до п. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 26.10.2020р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 05.11.2020 року.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

12.08.2020 року між ТОВ «Бізнес позика» (кредитодавець) та Фізичною особою-підприємцем Оксенюк Мариною Дмитрівною (позичальник) було укладено договір №57449-0Д1-001 про надання фінансового кредиту від 12.08.2019 року (Договір), відповідно до п.1.1 якого кредитодавець надає позичальнику кредит на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором та додатковими угодами до нього.

Згідно п. 1.2 Договору, факт надання кредиту, а також всі його істотні умови фіксуються у відповідній додатковій угоді про надання кредиту (Додаткова угода про надання кредиту), що є невід`ємною частиною даного Договору.

У п. 2.1 Договору зазначено, що розмір та порядок нарахування плати за користування кредитом, визначаються в Додаткових угодах про надання кредиту та Правилах про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту кредитодавця.

За змістом п. 3.2 Договору, у випадку прийняття кредитодавцем рішення про видачу кредиту, сторони підписують даний Договір та укладають Додаткову угоду про надання кредиту, у якій фіксують: розмір кредиту, розмір плати за користування кредитом, строки повернення кредиту та інші істотні умови.

Протягом строку, передбаченого відповідною додатковою угодою до цього Договору, позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту та сплачувати плату за його користування частинами в розмірах, порядку та строки, визначені згідно графіка платежів, що є невід`ємною частиною відповідної Додаткової угоди про надання кредиту. (п.4.1 Договору).

Відповідно до п. 4.2 Договору, позичальник проводить погашення кредиту та плати за користування кредитом шляхом перерахування суми кредиту та плати за користування кредитом на банківський рахунок кредитодавця, зазначений у розділі 12 цього Договору. Датою повернення (погашення)всієї суми кредиту, плати за його користування та інших обов`язкових платежів, передбачених цим Договором, є дата зарахування в повному обсязі коштів, передбачених відповідною Додатковою угодою про надання кредиту до Договору, на банківський рахунок кредитодавця, зазначений у розділі 12 даного Договору, або дата повернення кредиту готівкою через касу банку чи небанківської фінансової установи, що є партнерами кредитодавця. Погашення кредиту та плати за користування кредитом може бути здійснене позичальником, крім іншого через платіжні термінали - аппаратно-програмні комплекси, що забезпечують прийом платежів від фізичних осіб в режимі самообслуговування. При цьому позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку користування кредитом.

У п. 5.1.2 Договору, позичальник, крім обов`язків, передбачених іншими розділами цього Договору, зобов`язаний, зокрема повернути в повному обсязі кредит та нараховану плату за користування кредитом за фактичний час його користування в порядку та строки, визначені відповідною Додатковою угодою про надання кредиту та графіком платежів, а також сплатити нараховані кредитодавцем штраф та/або пеню, у разі порушення умов даного Договору та одаткових умов до нього.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2030 р. При цьому закінчення строку дії не звільняє сторони від належного виконання зобов`язань, що виникли протягом строку дії цього Договору. (п.6.1 Договору).

При цьому, до Договору про надання фінансового кредиту №57449-ОД1-001 від 12.08.2019 року сторонами укладено додаткову угоду №1, відповідно до п.1 якої в порядку та на умовах, визначених цією додатковою угодою та Договором, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 10000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом і, у разі наявності, пеню та/абоштрафу у повному обсязі в порядку та на умовах, визначених Договором та цієї Додатковою угодою.

Згідно п.2 Додаткової угоди, кредит надається строком на 8 календарних тижнів, де першим днем є дата підписання цієї Додаткової угоди.

За умовами п.3 Додаткової угоди, плата за користування кредитом за цим Договором є фіксованою та становить 0, 00246027 процентів за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у п.2 цієї Додаткової угоди, плата за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту.

Відповідно до п.5 Додаткової угоди, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом із урахуванням наступних умов: позичальник здійснює погашення заборгованості по кредиту шляхом сплати обов`язкових щотижневих платежів щотижня кожного/і понеділок, які він зобов`язаний здійснювати регулярно не пізніше дат, установлених графіком платежів, що наведений у п.6 цієї Додаткової угоди. Мінімальна сума обов`язкового щотижневого платежу для позичальника визначається графіком платежів, що наведений у п.6 цієї Додаткової угоди, але будь-якому разі не може бути менше 1 251 грн.

При цьому, сторонами у п. 6 Додаткової угоди погоджено графік обов`язкових платежів, з якого вбачається, що позивач повинен здійснювати регулярні платежі на погашення кредиту і в загальному обсязі має повернути кредитодавцю 10 008 грн., з яких 10 000 грн. основна сума кредиту та 8 грн. - плата за користування кредитом.

У разі прострочення позичальником строків сплати обов`язкових платежів, визначених п.5 цієї Додаткової угоди, кредитодавець може нарахувати штраф на суму прострочених загальних платежів у розмірі 7, 38 процентів за кожний календарний день прострочення, включаючи день погашення, виходячи із наявної суми прострочених загальних платежів на початок календарного дня, або в інших розмірах, визначених кредитодавцем згідно з п. 5.4.2 Договору.

27.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яловою Н.О. на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172, вчинено виконавчий напис за № 207 на Кредитному договорі, згідно якого запропоновано здійснити стягнення з громадянки України, якою є Оксенюк Марина Дмитрівна , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Котовське Березівського району Одеської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Березовським РВ ГУМВС України в Одеській області 17 грудня 2009 року, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи: ФОП Оксенюк Марина Дмитрівна, яка є боржником за Договором №57449-ОД1-001 від 12.08.2019 року про надання фінансового кредиту, укладеним між ним та ТОВ «Бізнес позика», код платника податків згідно єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 41084239, місцезнаходження: місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 624 (надалі іменується - Стягувач).

Також зазначено, що строк платежу по Договору про надання фінансового кредиту настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 08 жовтня 2019 року по 15 січня 2020 року.

У вказаному виконавчому написі визначено, що загальна сума, яка підлягає стягненню з ФОП Оксенюк Марини Дмитрівни на користь ТОВ «Бізнес позика» складає 27 737,00 грн., сума повної заборгованості 27 737,00 грн. складає: 6 241, 80 грн. заборгованість за сумою кредиту, 5, 25 грн. - заборгованість за процентами, 19 989, 95 грн. - плата за пропуск мінімальних платежів та 1500 грн. - плата за вчинення виконавчого напису.

Як вбачається з матеріалів справи, для примусового виконання виконавчого напису №207 від 27.01.2020 року, 10.02.2020 року Приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження ВП №61214774.

При цьому, як зазначає позивач, про існування вищевказаного виконавчого напису нотаріуса йому стало відомо 23.03.2020 року, після отримання від приватного виконавця постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2020 року ВП №61214774.

Отже, позивач наголошує, що нотаріусом незаконно та необґрунтовано здійснено даний виконавчий напис, зокрема без доказів, що підтверджують безспірність вказаної у виконавчому написі заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Згідно із ч.1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ч.2 ст.4 ГПК України).

Частиною першою ст. 5 ГПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Аналогічні положення містяться у ст.ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

При цьому стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України "Про нотаріат", нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд зауважує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

З вищенаведених положень слідує, що вчинення виконавчого напису - це захист нотаріусом прав кредитора за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або майна на його користь, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 27.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яловою Н.О. на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172, вчинено виконавчий напис за № 207 на Кредитному договорі, згідно якого запропоновано здійснити стягнення з громадянки України, якою є Оксенюк Марини Дмитрівни , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Котовське Березівського району Одеської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Березовським РВ ГУМВС України в Одеській області 17 грудня 2009 року, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи: ФОП Оксенюк Марина Дмитрівна, яка є боржником за Договором №57449-ОД1-001 від 12.08.2019 року про надання фінансового кредиту, укладеним між ним та ТОВ «Бізнес позика», код платника податків згідно єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 41084239, місцезнаходження: місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 624 (надалі іменується - Стягувач).

При цьому зазначено, що загальна сума, яка підлягає стягненню з ФОП Оксенюк Марини Дмитрівни на користь ТОВ «Бізнес позика» складає 27 737,00 грн., що становить: 6 241, 80 грн. заборгованість за сумою кредиту, 5, 25 грн. - заборгованість за процентами, 19 989, 95 грн. - плата за пропуск мінімальних платежів та 1500 грн. - плата за вчинення виконавчого напису.

Як вбачається з матеріалів справи, для примусового виконання стягнення з позивача заборгованості на підставі виконавчого напису №207 від 27.01.2020 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яловою Н.О., приватним виконавцем Качуркой В.В. було відкрито виконавче провадження №61214774 про стягнення з Оксенюк Марини Дмитрівни на користь ТОВ «Бізпозика» заборгованості в розмірі 27737 грн.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" (в редакції на час здійснення оскаржуваного виконавчого напису) визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Таким чином, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Відтак, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Наразі суд зазначає, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, виконавчий напис нотаріуса було вчинено у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань за договором №057449-ОД1-001 від 12.08.2019 року про надання фінансового кредиту.

У виконавчому написі №207 від 27.01.2020 року, нотаріус пропонує стягнути 27 737,00 грн., що становить: 6 241,80 грн. заборгованість за сумою кредиту, 5,25 грн. - заборгованість за процентами, 19 989, 95 грн. - плата за пропуск мінімальних платежів та 1500 грн. - плата за вчинення виконавчого напису.

Між тим, як зазначає позивач, у Кредитному договорі №057449-ОД1 від 12.08.2019 року така підстава для нарахування та стягнення з боржника як плата за пропуск мінімальних платежів у розмірі 19 989, 95 грн. відсутня, з огляду на що зазначена сума не є безспірною, оскільки кредитор надав нотаріусу не підтверджену інформацію щодо сум заборгованості Оксенюк М.Д .

Так, суд зауважує, що безспірним боргом є борг боржника, з яким останній погоджується, що відповідно виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певного боргу не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж підтверджують наявність у боржника перед кредитором боргу саме в такому розмірі.

За умовами п.5 Додаткової угоди №1 до Договору №057449- ОД1-001 від 12.08.2019 року, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом із урахуванням наступних умов: позичальник здійснює погашення заборгованості по кредиту шляхом сплати обов`язкових щотижневих платежів щотижня кожного/і понеділок, які він зобов`язаний здійснювати регулярно не пізніше дат, установлених графіком платежів, що наведений у п.6 цієї Додаткової угоди. Мінімальна сума обов`язкового щотижневого платежу для позичальника визначається графіком платежів, що наведений у п.6 цієї Додаткової угоди, але будь-якому разі не може бути менше 1 251 грн.

При цьому, сторонами у п. 6 Додаткової угоди погоджено графік обов`язкових платежів, з якого вбачається, що позивач повинен здійснювати регулярні платежі на погашення кредиту і в загальному обсязі має повернути кредитодавцю 10 008 грн., з яких 10 000 грн. основна сума кредиту та 8 грн. - плата за користування кредитом.

Пунктом 7 цієї Додаткової угоди визначено, що у разі прострочення позичальником строків сплати обов`язкових платежів, визначених п.5 Додаткової угоди, кредитодавець може нарахувати штраф на суму прострочених загальних платежів у розмірі 7, 38 процентів за кожний календарний день прострочення, включаючи день погашення, виходячи із наявної суми прострочених загальних платежів на початок календарного дня, або в інших розмірах, визначених кредитодавцем згідно з п. 5.4.2 Договору.

Між тим, як встановлено судом, умови Договору №057449-ОД1-001 від 12.08.2019 року та Додаткової угоди №1 не містять підстав та порядку стягнення плати за пропуск мінімальних платежів, бульш того у вказаних угодах не міститься навіть такого поняття як "плата за пропуск мінімальних платежів", що свідчить про неузгодженість такого нарахування з позивачем, та викликає сумніви щодо правомірності взагалі такого нарахування.

При цьому, під час розгляду справи, відповідачем-1 не наведено належних обґрунтувань щодо правової природи даної плати та не надано документів, що підтверджують безспірність такого нарахування та які відповідно були надані нотаріусу для вчинення відповідного виконавчого напису. Між тим лише посилання на те, що стягнення плати за пропуск мінімальних платежів передбачено умовами Додаткової угоди не знаходить свого документального підтвердження та є не належним доводом відповідача-1 на підставу своїх заперечень щодо позову.

За таких обставин, з огляду на відсутність доказів, які б свідчили про правомірність стягнення плати за пропуск мінімальних платежів і враховуючи наявність заперечень позивача з цього приводу, суд доходить висновку, що надані відповідачем нотаріусу документи, на підставі яких було здійснено виконавчий напис, не свідчать про безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, що є достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, при дослідженні доказів наявних в матеріалах справи, господарський суд доходить висновку про порушення відповідачем правил звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, адже зазначена вимога щодо стягнення не є безспірною.

Наведені відповідачем-1 у відзиві на позов доводи в обґрунтування своїх заперечень судом до уваги не приймаються, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують наведених висновків суду.

Крім того суд зауважує, що не є предметом дослідження в даній справі належність виконання відповідачем своїх обов`язків за Договором №057449-ОД1-001 про надання фінансового договору.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає за необхідне визнати спірний виконавчий напис за реєстр. № 207 від 12.08.2019 року таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

При цьому, суд зауважує, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З урахуванням встановлених обставин, оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Оксенюк Марини Дмитрівни є обґрунтованими, такими що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи до уваги, що позивача - Оксенюк Марину Дмитрівну звільнено від сплати судового збору у встановленому законом порядку, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, та у зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача- ТОВ "Бізнес позика", оскільки ним надано нотаріусу небезспірну заборгованість, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про покладення судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. на ТОВ "Бізнес позика".

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ялової Н.О. від 27.01.2020 року №207 - визнати таким, що не підлягає виконанню.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Бізнес позика" (01133, м. Київ, Печерський р-н, вул. Генерала Алмазова, буд.. 13, офіс 524, ) до Державного бюджету України (отримувач коштів УК у м. Одеса/Приморський р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA3015008, код класифікації доходів бюджету 22030101) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 /дві тисячі сто дві/ грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його підписання.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено 05 листопада 2020 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська