ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Справа № 916/2413/19
м.Одеса, пр-т Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А. Мишкіної

суддів: Л.О. Будішевської, С.В. Таран

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від АТ «Укртрансгаз» - Саєнко Р.К. за довіреністю;

від АТ «НАК «Нафтогаз України» не з`явився;

від ТОВ «Ліберті Л» не з`явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Одеської області від 20 липня 2020 року

у справі №916/2413/19

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліберті Л»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно (природний газ) та стягнення 9332,35грн.

склад суду першої інстанції: головуючий суддя Ю.М. Невінгловська, судді С.П.Желєзна, Н.В.Рога

час і місце ухвалення рішення: 20.07.2020р., 14.36год, м.Одеса, господарський суд Одеської області, зала судових засідань №13

повне рішення складене 30.07.2020р.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 03.11.2020р. згідно ст.ст. 233, 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

19.08.2019р. Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (надалі позивач, АТ «Укртрансгаз») звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліберті Л» (надалі відповідач, ТОВ «Ліберті Л», в якому просило суд зобов`язати відповідача повернути АТ «Укртрансгаз» в натурі безпідставно набуте майно природний газ в обсязі 1,633 тис. куб. метрів та стягнути з відповідача на свою користь 9232,25грн., що є вартістю безпідставно набутого майна природного газу в обсязі 1,633 тис. куб. метрів

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір 1,633 тис. куб. м. природного газу у березні 2017 року. Для відбору відповідачем у березні 2017 року природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, через газорозподільчу систему, оператором якої є ПАТ «Одесагаз», відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання як це передбачено абз.2 п.3 глави 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи та п.10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015р.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача повернути безпідставно набуте майно та стягнення вартості набутого майна у порядку ст.1212-1214 ЦК України, оскільки позивач є власником природного газу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.12.2019р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України».

31.01.2020р. АТ «НАК «Нафтогаз України» подало суду першої інстанції пояснення, в яких, зокрема, зазначило, що вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 30.082016р. між третьою особою та відповідачем був укладений договір постачання природного газу №3576/1617-ТЕ-23 (планові обсяги постачання газу жовтень 2016 року- березень 2017 року). У березні 2017 року у зв`язку із порушенням відповідачем умов п.17 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабміну України від 01.10.2015р. №758, АТ «НАК «Нафтогаз України» не здійснювало постачання відповідачу природного газу, газ у березні 2017 року був відібраний з ГТС із обсягів, що є власністю позивача. Сама по собі наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та виконання відповідних умов договору. Такий висновок містить і постанова Верховного Суду від 20.12.2018р. у справі №920/169/18.

16.06.2020р. та 20.07.2020р. позивач подав місцевому господарському суду письмові пояснення, в яких просив врахувати при розгляді справи висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18.05.2020р. у справі №16697/17, від 26.06.2018р. у справі №803/1362/16, від 28.04.2020р. у справі №926/15568/16, від 10.04.2020р. у справі №808/954/17, від 06.03.2020р. у справі №903/13/16, від 22.03.2018р. у справі №904/2092/17, від 20.02.2018р. у справі №911/653/17, від 22.06.2017р. у справі №904/5421/17, від 10.06.2020р. у справі №904/4018/18.

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.07.2020р. (головуючий суддя Ю.М. Невінгловська, судді С.П. Желєзна, Н.В. Рога) в позові відмовлено.

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ч.ч. 1,2 ст. 1212, ст.1213 ЦК України, п.п.17, 18, 27, 37 ч.1 ст.1, п.1 ч.1 ст.3,ч.1ст.11, ч.ч.1,3 ст.12, ч.2 ст.13, ст.ст. 20,22 ЗУ «Про ринок природного газу», п.1 розділу II, абз. 1-3 п.9, розділу II, абз.2 п.10 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р.№2496, та вмотивоване наступним:

- 30.08.2016р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України», як постачальником та ТОВ «Ліберті Л», як споживачем було укладено договір постачання природного газу №3576/1617-ТЕ-23, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору;

- фактично спір виник в результаті того, що НАК "Нафтогаз" не було підписано акти приймання-передачі газу у спірний період, внаслідок заборгованості відповідача за попередній період, з огляду на що постачальником природного газу не було виділено номінації;

- НАК „Нафтогаз України не надано до матеріалів справи належних доказів, як то передбачено умовами укладеного договору постачання природного газу № 3576/1617-ТЕ-23, які б підтверджували належне повідомлення відповідача про не підтвердження номінацій на березень 2017 року, а також не надано доказів наявності самих заявок на номінації, що свідчить про те, що постачальник (НАК „Нафтогаз України), за умовами п. 3.2 вказаного договору користувався плановими обсягами, зазначеними в пункті 2.1 цього договору;

- з урахуванням встановлення судом факту споживання відповідачем у спірний період природного газу в обумовленому договорами обсязі, подання чи неподання номінацій АТ «НАК "Нафтогаз» не входить до компетенції споживача та жодним чином не свідчить про безпідставне споживання відповідного газу;

- ТОВ «Ліберті Л» у спірний період природний газ було спожито із дотримання вимог чинного законодавства, зокрема, на підставі укладеного із НАК «Нафтогаз України» договору постачання природного газу, що в повній мірі спростовує твердження позивача про відсутність у відповідача постачальника;

- відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження вжиття постачальником або оператором ГРМ/ГТС на замовлення постачальника заходів щодо обмеження або припинення газопостачання споживача, свідчить про недоведеність споживання відповідачем природного газу у спірний період з порушенням вимог чинного законодавства, без достатньої правової підстави;

- суд відхилив доводи АТ «НАК «Нафтогаз України» щодо наявності у відповідача заборгованості за спожитий природний газ, відсутність якої є обов`язковою умовою для постачання природного газу в порядку п. 17 постанови Кабінетом Міністрів України від 01.10.2015р. №758 „Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), оскільки у будь-якому випадку відсутність заборгованість не є єдиною умовою для постачання природного газу;

- враховуючи наявність договірних правовідносин між відповідачем та НАК «Нафтогаз України», що виникли в силу договору постачання природного газу № 3576/1617-ТЕ-23, за умовами яких сторонами було погоджено обсяги поставки природного газу у спірний період, приймаючи до уваги встановлення факту невжиття заходів щодо обмеження або припинення газопостачання споживача, позивачем не доведено факту неправомірного споживання ТОВ «Ліберті Л» природного газу у спірний період, з огляду на що заявлені АТ „Укртрансгаз позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

- відсутні взагалі будь-яких підстави для задоволення позовних вимог АТ «Укртрансгаз» про зобов`язання відповідача, який в даному випадку виступає споживачем природного газу, повернути безпідставно набуте майно.

04.09.2020р. до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (надіслана поштою 31.08.2020р.) на рішення від 20.07.2020р., в якій скаржник просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги АТ «Укртрансгаз» зазначило наступне:

- предметом позову у даній справі є безпідставно набуте відповідачем майно природний газ загальним обсягом 1,633тис.куб.м., що належить позивачу, а відтак і предметом дослідження судом першої інстанції мають бути лише заявлені позовні вимоги та фактичні обставини щодо правомірності відбору відповідачем вказаного обсягу природного газу з газотранспортної системи у березні 2017 року, у тому числі встановлення факту відсутності підтвердженого обсягу природного газу для відповідача та непостачання НАК «Нафтогаз України» у спірний період природного газу відповідачу;

- з`ясування обставин щодо виконання/невиконання третьою особою норм розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.20l6р. №742-р «Про деякі питання опалювального сезону 20l6/17 року» або умов договору(ів) постачання природного газу та підстав відсутності підтвердженого обсягу газу (не підтвердження ресурсу) відповідачу не є предметом дослідження у дані справі, оскільки позивачем така вимога щодо визнання неправомірними дій НАК «Нафтогаз України» не заявлялась, а відтак, це свідчить про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. Така позиція позивача підтверджується Постановами Верховного суду від 22.03.2018р. у справі №904/2092/17, від 20.02.2018р. у справі №911/653/17, від 22.06.2018р. у справі №904/5621/17, від 18.05.2020р. у справі №826/16697/17 ;

- висновки суду першої інстанції щодо неправомірності дій третьої особи є необґрунтованими та такими, що суперечать нормам господарсько-процесуального закону, оскільки дані спірні відносини між позивачем та відповідачем носять виключно характер кондикційного зобов`язання, що виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття ч) збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала;

- наявність укладеного договору не може свідчити про здійснення такої поставки природного газу споживачу, оскільки доказом який підтверджує факт поставки газу є підписаний між сторонами акт приймання-передачі природного газу, який фіксує проведення господарської операції;

- право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача з моменту передачі природного газу після підписання актів приймання - передачі. Грошові зобов`язання сторін, які уклали договір, виникають у випадку виконання однією стороною робіт, надання послуг, реалізації товару, якщо інше не передбачено договором (іншим правочином), а іншою - у випадку перерахування грошових коштів на виконання робіт, надання послуг, оплату товару, або за виконані роботи, отримані послуги, отриманий товар;

- висновки суду першої інстанції стосовно відбору природного газу Відповідачем нібито на підставі договору постачання природного газу від 30.08.2016 року № 3576/1617-ТЕ-23, не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами;

- у АТ «Укртрансгаз» була відсутня можливість здійснення останнім обмеження/припинення газопостачання відповідача, оскільки такі дії не передбачені нормами чинного законодавства;

- здійснений відповідачем відбір природного газу в обсязі 1,633 тис.куб.м. з ресурсу позивача за відсутності у відповідача постачальника природного газу за спірний період та будь-яких договірних відносин з позивачем, вказує на наявність умов, що є правовою підставою для застосування ст. 1212 ЦК України;

- відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з Позивачем здійснив відбір 1,633 тис.куб.м. природного газу, що підтверджується звітом АТ «Одесагаз» про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за період часу березень 2017 року;

- висновок суду першої інстанції щодо альтернативності позовних вимог, як однієї з підстав для відмови у позові є безпідставним, оскільки дане питання вирішується судом безпосередньо на стадії відкриття провадження у справі та може бути лише підставою для відмови у відкритті такого провадження, однак ні в якому разі не є підставою для відмови у позовних вимогах.

Ухвалами суду апеляційної інстанції:

- від 09.09.2020р. поновлено скаржнику процесуальний строк на оскарження рішення від 20.07.2020р.; відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду Одеської області від 20.07.2020у справі №916/2413/19; встановлено учасникам справи часу для подання відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких клопотань з процесуальних питань до 30.09.2020р.; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 20.07.2020р. у справі №916/2413/19;

- від 16.10.2020р. призначено справу до розгляду у судовому засіданні 03.11.2020р. з повідомленням учасників справи.

31.08.2020р. до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області надійшла апеляційна скарга АТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення від 20.07.2020р., в якій скаржник просить скасувати оскаржене рішення в частині відмови у стягненні 9232,35грн. та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення 9232,35грн.; відшкодувати за рахунок відповідача понесені скаржником судові витрати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги третя особа зазначила:

- матеріали справи не містять жодного підтвердження факту споживання природного газу відповідачем з ресурсу НАК «Нафтогаз України». Третьої Особою надано докази, що свідчать про відсутність у газотранспортній системі обсягу природного газу, поданого на точки входу даної системи з ресурсу НАК «Нафтогаз - України», що міг буті спожитий відповідачем у спірний період;

- суд першої інстанції, здійснивши висновок про споживання відповідачем природного газу з ресурсу НАК «Нафтогаз України», вийшов за межі доказування у даній справі;

- суд, не дослідивши та не надавши належну оцінку доводам третьої особи та позивача, зробив висновок про споживання відповідачем природного газу у рамках договорів постачання природного газу виходячи лише з факту наявності планових обсягів. Проте, дане твердження є таким, що протирічить діючому законодавству;

- сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Аналогічний висновок містить і постанова Верховного Суду від 20.12.2018, справа № 920/169/18;

- матеріали справи не містять підписаних сторонами актів приймання-передачі природного газу, відтак факт передачі товару не відбувся;

- судом не досліджено фактичних обставин справи, а саме - відсутності підтвердженого з боку третьої особи обсягу природного газу для відповідача у спірний період. Судом не досліджено та не надано правової оцінки наслідків невиділення підтвердженого обсягу природного газу;

- у матеріалах справи відсутні докази наявності у власності відповідача природного газу у обсязі 1,633тис.куб.м.;

- відповідно до приписів ч.2 ст.1212 ЦК України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Отже позовні вимоги в частині стягнення вартості безпідставно набутого майна законними та обґрунтованими.

Ухвалами суду апеляційної інстанції:

- від 02.09.2020р. апеляційну скаргу залишено без руху;

- від 16.09.2020р. відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 20.07.2020у справі №916/2413/19; встановлено учасникам справи часу для подання відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких клопотань з процесуальних питань до 05.10.2020р.;

- від 16.10.2020р. об`єднано апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду Одеської області від 20.07.2020р. у справі №916/2413/19 та апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 20.07.2020р. у справі №916/2413/19 в одне провадження для сумісного розгляду у судовому засіданні 03.11.2020р.

02.11.2020р. АТ «НАК «Нафтогаз України» подало суду апеляційної інстанції клопотання з проханням розглядати справу за відсутністю представника третьої особи.

Представник АТ «Укртрансгаз» у судовому засіданні 03.11.2020р. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

АТ «НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Ліберті Л» своїх представників в засідання 03.11.2020р. не направили.

ТОВ «Ліберті Л» повідомлялось судом про час та місце слухання справи за адресою місцезнаходження Товариства, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 65017, Одеська обл., місто Одеса, вул.Маршала Малиновського, буд.16А, офіс 314. Копії ухвал суду апеляційної інстанції, починаючи з дати відкриття апеляційного провадження у справі 09.09.2020р. повернулись до суду із відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно із п.4 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Копії ухвали суду від 16.10.2020р. (про призначення справи до розгляду та про об`єднання апеляційних скарг в одне провадження) повернулись до суду 26.10.2020р. із проставленням відділенням зв`язку відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» 22.10.2020р.».

Отже відповідно до приписів п.4 ч.6 ст.242 ГПК України ТОВ «Ліберті Л» вважається повідомленим про с призначення судового на 03.11.2020р. 22.10.2020р.

Відповідно до ст.15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Приймаючи до уваги приписи п.4 ч.6 ст.242 ГПК України, необхідність забезпечення розумного балансу між інтересами учасників справи щодо вирішення спору, а також обов`язок суду забезпечити розгляд справи у строк, визначений ч.1 ст.273 ГПК України (шести десятиденний строк з дня відкриття апеляційного провадження у справі спливає 09.11.2020р.), колегія суддів ухвалила розглянути справу у судовому засіданні 03.11.2020р. із ухваленням постанови, вважаючи, що призначення нових судових засідань (відкладення розгляду справи) не відповідає принципу пропорційності та розумності строків розгляду справи (п.10 ч.3 ст.2 ГПК України).

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника АТ «Укртрансгаз», обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази стосовно фактів, наведених сторонами, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарг виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного перегляду справи, 31.01.2017р. між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (наразі АТ «Укртрансгаз») (Покупець) та Публічним Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (наразі АТ «НАК «Нафтогаз України») (Продавець) було укладено договір про закупівлю природного газу №-ВТВ (т.1, а.с.9-13), відповідно до умов п.п. 1.1, 1.2 якого за цим договором Продавець зобов`язується передати у власність Покупця у січні квітні 2017р. природний газ, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування.

Згідно із п.3.2 договору від 31.01.2017р. приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки газу до 30.04.2017р. включно, а в частині розрахунку до їх повного здійснення (п.11.1 Договору від 31.01.2017р.).

31.03.2017р. між ПАТ «Укртрансгаз» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» відповідно до умов договору про закупівлю природного газу №-ВТВ від 31.01.2017р. було підписано акт приймання-передачі у березні 2017 року природного газу у обсязі 143355,00тис. куб. м., вартість якого складає ,00грн. (т.1, а.с.14).

30.08.2016р. між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліберті Л» (Споживач) було укладено договір постачання природного газу №3576/1617-ТЕ-23 (надалі Договір від 30.08.2016р.) (т.1, а.с.108-116), відповідно до умов п. п. 1.1, 1.2, 2.1 якого Постачальником були прийняті на себе зобов`язання щодо передання у власність Споживачу у жовтні 2016 року березні 2017 року природний газ, а Споживачем були прийняті на себе зобов`язання з прийняття та оплати природного газу на умовах договору. Газ, який постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Постачальник зобов`язується, зокрема у березні 2017 року передати Споживачеві природний газ у обсязі до 31 тис. куб. м.

У преамбулі Договору 30.08.2016р. зазначено, що сторони договору при його підписанні керувались нормами ЗУ «Про ринок природного газу» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015р. №758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)».

Згідно п.2.1 Договору 30.08.2016р. Постачальник передає споживачу з 01.10.2016р. по 31.03.2017р. (включно) природний газ обсягом до 180тис.куб.метрів, у тому числі за місяцями (тис.куб.метрів): жовтень 10; листопад 30; грудень 35; січень 35; лютий 35; березень 35.

Відповідно до п. 3.2 Договору від 30.08.2016р. Споживач до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає Постачальнику належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Обсяги поставки підтверджуються Постачальником на відповідний місяць поставки у встановленому порядку.

Приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п.3.4 Договору від 30.08.2016р.).

Відповідно до п. п. 7.1, 7.2 Договору від 30.08.2016р.Споживач має право отримувати природний газ відповідно до даного договору; Споживач зобов`язаний самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу у випадку відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного Споживачу.

Між сторонами Договору від 30.08.2016р. у листопаді 2016р. лютому 2017р. були складені акти приймання-передачі природного газу (т.1, а.с.117-120).

02.03.2017р. АТ «НАК «Нафтогаз України» склало на адресу ТОВ «Ліберті Л» лист №26-2229/1.2-17 (т.1, а.с.124-125), в якому зазначило, що враховуючи той факт, що підприємством не виконується п.17 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), то на березень 2017 року не виділяються номінації щодо обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, релігійним організаціям, бюджетним установам та організаціям. В подальшому Компанія буде здійснювати постачання природного газу дотримуючись вимог чинного законодавства України та положень укладених з підприємством договорів.

Докази направлення цього листа на адресу відповідача в матеріалах справи відсутні.

19.04.2017р.АТ «НАК «Нафтогаз України» надіслало відповідачу лист №26-3566.1, яким повернуто ТОВу «Ліберті Л» акт приймання-передачі природного газу за березень 2017 року в обсязі 1,633тис.куб.м У листі зазначено, що у зв`язку із невиконанням відповідачем умов п.17 постанови Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015р., а саме наявністю заборгованості станом на 25.02.2017р. за спожитий у попередніх періодах природний газ за Договором від 30.08.2016р. , АТ «НАК «Нафтогаз України» не підтвердила ТОВу «Ліберті Л» планові обсяги газу у номінації на березень 2017 року та не здійснювала постачання газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (т.1, а.с.121-123).

Докази направлення цього листа на адресу відповідача в матеріалах справи відсутні.

Листом від 12.04.2017р. АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було надано АТ «Укртрансгаз» звіт про надходження та розподіл природного газу у березні 2017 року, з відображенням інформації виключно на підставі первинної документації актів приймання-передачі природного газу, підписаних між компанією та її контрагентами.

З додатку до звіту (алокації) про фактичні обсяги розподілу природного газу вбачається, що обсяг спожитого ТОВ «Ліберті Л» у березні 2017р. природного газу без підтверджених номінацій складає 1,633 тис. куб. м. (т.1, а.с.17-20).

Факт споживання природного газу в цьому обсязі за відсутності номінації на березень 2017 року відповідачем не оспорюється.

З наданої АТ «Укртрансгаз» довідки (т.1, а.с.20), підписаної головним бухгалтером вбачається, що позивач у березні 2017 року здійснював списання природного газу на балансування.

Звертаючись до суду з позовом АТ «Укртрансгаз» зазначало, що відповідач у березні 2017 року здійснив відбір природного газу за відсутності укладеного договору постачання природного газу та за відсутності будь-яких договірних відносин із позивачем, без виділення обсягів АТ «НАК «Нафтогаз України» та передачі газу за прямим договором з третьою особою.

АТ «Укртрансгаз» вважає, що відповідач має повернути йому спожитий у березні 2017 року газ в обсязі 1,633тис.куб.м. та/або сплатити його вартість, оскільки набув його за рахунок позивача без належних на те підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені нормами ч.2 ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, виходячи з наведеного, для з`ясування чи набула особа відповідного зобов`язання, визначеного ст.1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав.

Відповідно до з ч.ч.1,2 ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України у від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13.

За положеннями глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях, а для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Верховний Суд у своїй постанові від 17.04.2019 у справі №757/16163/17 зазначив, що ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Правові засади функціонування ринку природного газу Закону України визначені положеннями Закону України «Про ринок природного газу».

Відповідно до п.п. 17, 18, 27, 37 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про ринок природного газу» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; оператор газосховища - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із зберігання (закачування, відбору) природного газу з використанням одного або декількох газосховищ на користь третіх осіб (замовників); споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно із п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про ринок природного газу» ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, та, зокрема, за принципом забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу.

Постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу (ч.ч.1,3 ст.12 ЗУ «Про ринок природного газу»).

За приписами ч.2 ст.13 ЗУ «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Відповідно до п.1 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача; відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.

Згідно із абз.1-3 п.9 розділу II Правил постачання природного газу постачальник забезпечує споживача необхідним підтвердженим обсягом природного газу на визначений договором період. За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов і виражений в енергетичних одиницях. Підтверджені обсяги природного газу визначаються за правилами, встановленими Кодексом газотранспортної системи, та доводяться споживачу на умовах укладеного між постачальником та споживачем договору постачання природного газу.

За приписами абз.2 п. 10 розділу II Правил постачання природного газу споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) визначено обов`язок АТ «НАК «Нафтогаз України» придбавати природний газ, видобутий ПАТ Укргазвидобування, для формування ресурсу природного газу для побутових споживачів, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та виробників теплової енергії відповідно до цього Положення за цінами, на умовах та у порядку, що визначаються пунктами 6-8 цього Положення.

Постачання природного газу АТ «Нафтогаз України» виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та з дотриманням принципу недискримінації (п.17 Постанови №758 від 01.10.2015р.).

Обов`язок, передбачений підпунктом 4 пункту 3 цього Положення, покладається на НАК «Нафтогаз України» на період до 1 квітня 2017 р. за таких умов: укладення виробником теплової енергії з НАК Нафтогаз України договору постачання природного газу відповідно до законодавства; відсутність у виробника теплової енергії заборгованості перед НАК Нафтогаз України за використаний природний газ, або відсутність у виробника теплової енергії заборгованості (без урахування штрафних санкцій) перед НАК Нафтогаз України за спожитий до 1 січня 2016 р. природний газ за всіма укладеними з НАК Нафтогаз України договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо), а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ, або рівень розрахунків виробника теплової енергії станом на 25 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу (без урахування штрафних санкцій), за всіма укладеними з НАК Нафтогаз України договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) становить не нижче 90 відсотків, або надання НАК Нафтогаз України та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 р. з розбивкою за всіма договорами з НАК Нафтогаз України), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК Нафтогаз України, а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

Відповідно до ст.20 ЗУ «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи на виключних засадах відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання в належному стані та розвиток, включаючи нове будівництво та реконструкцію, газотранспортної системи з метою задоволення очікуваного попиту суб`єктів ринку природного газу на послуги транспортування природного газу, враховуючи поступовий розвиток ринку природного газу. Суб`єкт господарювання, який отримав ліцензію на провадження діяльності з транспортування природного газу, є оператором газотранспортної системи.

Згідно із п. 4 ч.2 ст.22 ЗУ «Про ринок природного газу» з метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, оператор газотранспортної системи зобов`язаний здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та недискримінаційний спосіб ().

Відповідно до п.1 глави 1 розділу X Кодексу газотранспортної системи оператор газотранспортної системи має право припинити транспортування природного газу в точці входу до газотранспортної системи або точці виходу з газотранспортної системи у випадках, зокрема, несанкціонованого відбору природного газу.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст.59 ЗУ «Про ринок природного газу» суб`єкти ринку природного газу, які порушили законодавство, що регулює функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку природного газу зокрема є: несанкціонований відбір природного газу; використання природного газу споживачами в обсягах, що перевищують підтверджені в установленому порядку постачальниками.

Положеннями 5 глави 1 розділу I Кодексу газотранспортної системи, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), визначено, що місячна номінація це заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом місяця в розрізі кожної доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності); несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу; підтверджений обсяг природного газу - обсяг (об`єм) природного газу споживача (у тому числі прямого споживача), погоджений оператором газотранспортної системи на відповідний розрахунковий період із ресурсу постачальника споживача, що включений до підтвердженої номінації цього постачальника.

Пунктами 13, 14 розділу II Правил постачання природного газу передбачено, що Постачальник має право ініціювати/вживати заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу, зокрема, в разі: проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором; відмови від підписання акта приймання-передачі без відповідного письмового обґрунтування. За необхідності здійснення заходів з обмеження або припинення газопостачання споживачу постачальник надсилає споживачу не менше ніж за три доби (для підприємств металургійної та хімічної промисловості - не менше ніж за 5 діб) до дати такого припинення повідомлення (з позначкою про вручення) про необхідність самостійно обмежити чи припинити газоспоживання з певного періоду (день, година тощо) та у визначений зі споживачем час має право опломбувати запірні пристрої споживача, за допомогою яких споживач самостійно обмежив чи припинив подачу газу на власні об`єкти. Повідомлення має бути складено відповідно до форми повідомлення, встановленої наказом Міністерства палива та енергетики України від 03 липня 2009 року № 338, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 липня 2009 року за № 703/16719, та містити підставу припинення, дату та час, коли споживачу необхідно самостійно обмежити чи припинити споживання природного газу. Постачальник має право здійснити заходи з обмеження чи припинення газопостачання споживачу через залучення до цих робіт Оператора ГРМ/ГТС.

АТ «Укртрансгаз» виступає Оператором газотранспортної системи, що не заперечувалось учасниками справи під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, отже відповідно до ч.1 ст.75 ГПК України ця обставина не потребує доказування.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «Укртрансгаз» у січні - березні 2017 року придбало природний газ на підставі договору постачання природного газу про закупівлю природного газу №-ВТВ від 31.01.2017р., укладеного з АТ «НАК «Нафтогаз України».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність для АТ «НАК «Нафтогаз України» імперативу (обов`язку) щодо постачання природного газу певним особам, встановлена підпунктом 1 пункту 3 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, розпорядженням Кабінету Міністрів України «Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року» від 05.10.2016 №742-р, Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 № 187.

Колегією суддів під час розгляду справи враховуються роз`яснення регулятора Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), надане у листі від 18.07.2018 № 6367/16.3.2/7-18, згідно із яким, у разі якщо рішенням Кабінету Міністрів України суб`єктів ринку природного газу зобов`язано здійснювати постачання для певних споживачів природного газу, то алокація фактичних обсягів по таким споживачам здійснюється саме на таких суб`єктів, крім несанкціонованого відбору (виключно у частині самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку, шляхом самовільного відновлення споживання природного газу) або у випадку підтвердження номінації по такому споживачу іншому постачальнику. При цьому обсяги споживання природного газу враховуються оператором газотранспортної системи при розрахунку небалансу цих суб`єктів природного газу. Отже, якщо за підсумками місяця по об`єкту виробника теплової енергії зафіксований певний обсяг споживання газу, такий обсяг незалежно від наявності чи відсутності номінації для забезпечення потреб виробників теплової енергії повинен відноситися на постачальника із спеціальними обов`язками, тобто на ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за договором з АТ «НАК «Нафтогаз України» відповідачу у березні 2017 року підлягав передачі газ в обсязі 35тис.куб.м. (п.2.1 Договору від 30.08.2016р.).

Враховуючи вищевикладене та умови договорів постачання природного газу, з урахуванням встановлення судом факту споживання відповідачем у спірний період природного газу в обумовленому договором обсязі, колегія суддів вважає, що подання чи неподання номінацій АТ «НАК «Нафтогаз України» перебуває поза межами впливу споживача та жодним чином не свідчить про безпідставне споживання природного газу. Отже місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що ТОВ «Ліберті Л» здійснювало споживання природного газу у березні 2017 року із дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема, на підставі укладеного із АТ «НАК «Нафтогаз України» договору постачання природного газу.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ч.ч.1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (0.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставини повідомлення Постачальником АТ «НАК „Нафтогаз України» Споживача ТОВ «Ліберті Л» про наявність у останнього обов`язку обмежити споживання природного газу. Відсутність в матеріалах справи вказаних доказів, як і доказів на підтвердження вжиття Постачальником або Оператором ГРМ/ГТС на замовлення Постачальника заходів щодо обмеження або припинення газопостачання споживача свідчать про недоведеність позивачем факту споживання відповідачем у березні 2017 року природного газу із порушенням вимог чинного законодавства.

Відсутність підписаного з третьою особою акту приймання-передачі природного газу не впливає на результати розгляду спору за позовом АТ «Укртрансгаз», оскільки це питання стосується виключно належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором постачання природного газу, укладеного відповідачем та третьою особою.

Враховуючи наявність укладеного 30.08.2016р. між АТ «НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Ліберті Л» договору постачання природного газу, яким передбачено поставку природного газу у березні 2017 року, приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження повідомлення відповідача про наявність у останнього обов`язку обмежити споживання природного газу, а також вжиття з боку Постачальника або Оператора ГРМ/ГТС на замовлення Постачальника заходів щодо обмеження або припинення газопостачання споживача, недоведеною позивачем є обставина споживання ТОВ «Ліберті Л» природного газу у березні 2017 року за рахунок обсягів природного газу, придбаних за договором з АТ «НАК «Нафтогаз України».

Суд апеляційної інстанції констатує відсутність в матеріалах справи належних доказів того, що спірний обсяг газу був відібраний у березні 2017 року саме з ресурсу АТ «Укртрансгаз», а також враховує, що видача номінацій відповідно до укладеного з відповідачем договору є обов`язком, а не правом АТ «НАК «Нафтогаз України», що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постановах від 22.06.2018р. у справі №904/5621/17,від 21.03.2018р. у справі №911/656/17, від 14.05.2018р. у справі №926/680/17, від 12.03.2019р. у справі №917/325/18, від 05.03.2019р. у справі №923/351/18, від 25.02.2020р. у справі №905/2248/18.

В частині звернення позивача із одночасними вимогами про повернення безпідставно набутого майна та стягнення його вартості, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Положеннями цивільного законодавства не надано права особі, яка вважає себе власником майна, одночасно вимагати повернення майна та відшкодування його вартості.

Згідно із приписами ЗУ «Про ринок природного газу» діяльність щодо зберігання природного газу здійснюється спеціальним суб`єктом ринку природного газу - оператором газосховища, який отримує ліцензію на здійснення вказаного виду господарської діяльності; в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності у відповідача ліцензії на здійснення такого виду діяльності як зберігання природного газу, тобто відповідач не виступає оператором газосховищ.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Укртрансгаз» про зобов`язання відповідача повернути безпідставно набуте майно та відшкодувати його вартість саме АТ «Укртрансгаз».

Колегія суддів при цьому зауважує, що питання сплати вартості спожитого газу у березні 2017 року ТОВ «Ліберті Л» є предметом правовідносин відповідача з АТ «НАК «Нафтогаз України» за укладеним ними договором від 30.08.2016р. №3576/1617-ТЕ-23.

Доводи апеляційних скарг колегія суддів відхиляє з огляду наступного.

В частині посилань на постанову Верховного суду від 20.12.2018р. у справі №920/169/18.

Постановою від 20.12.2018р. справу №920/169/18 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва з огляду на те, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а також не було надано належної оцінки доводам учасників справи. Позовні вимоги у справі № 920/169/18 мотивовані тим, що спірні грошові кошти перераховані Відповідачці помилково із посиланням у графі призначення платежу відповідного платіжного доручення на договір, який між сторонами не укладався, чого не мало місця у цій справі, що переглядається. Також у справі № 920/169/18 зроблено висновок, що сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору.

Подібний висновок не може бути застосовано при розгляді справи № 916/2413/19, оскільки обставин переплати суми за зобов`язаннями, як і відсутності договірних відносин у даній справі не встановлено.

Твердження АТ «Укртрансгаз» про необхідність врахування при розгляді даної справи висновків Верховного суду, викладених у постанові від 18.05.2020р. у справі №926/16697/17 колегія суддів відхиляє, оскільки у вказаній постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що саме по собі ігнорування (невиконання) НАК «Нафтогаз України» визначеного обов`язку із видачі номінацій та поставки газу, що призвело до невиконання господарського зобов`язання саме постачальником, може мати наслідком притягнення такої особи до відповідальності відповідно до положень статті 59 Закону № 329-VIII, а також відшкодування збитків згідно з приписами статті 216 ГК України. Водночас, такі обставини не є тотожними фактичному руху матеріального активу, з яким ПК України і пов`язує реальність господарської операції як підстави для відображення відповідних зобов`язань в податковому обліку платника податків. В постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 (абзац 20), від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц (абзац 18), зазначено що подібність правовідносин (про яку йдеться в статті 287 ГПК України), означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі №910/3040/16.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Отже посилання АТ «Укртрансгаз» на викладені в постанові у справі №826/16697/17 висновки не можуть бути враховані при розгляді даної справи, оскільки такі висновки зроблені щодо правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі №916/2413/19, вони відрізняються предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог та встановленими фактичними обставини.

Посилання скаржників на те, що через газорозподільну систему, оператором якої є позивач, відповідач здійснив несанкціонований відбір газу, належного саме АТ «Укртрансгаз» (а не АТ «НАК «Нафтогаз України»), не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.76, 77 ГПК України.

Враховуючи встановлений спеціальним законодавством у сфері газопостачання механізм постачання природного газу, можливість відбору підприємствами теплокомуненергетики із газотранспортної системи погоджених у відповідних договорах з Компанією обсягів природного газу перебуває у безпосередній залежності від належного виконання АТ «НАК «Нафтогаз України» своїх зобов`язань з підтвердження обсягів природного газу шляхом своєчасної видачі номінацій, тобто видача АТ «НАК «Нафтогаз України» номінацій є однією з гарантій безперебійного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон. Водночас, вказівка у розпорядженні на обов`язок надати номінації до початку опалювального сезону не свідчить про обмеження його періодом, який закінчується із початком опалювального сезону, оскільки полягає у забезпеченні належної підготовки до опалювального сезону та забезпечення природним газом протягом усього сезону (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №904/5621/17 та від 05.03.2019 у справі №923/351/18).

Посилання скаржників на відсутність в матеріалах справи актів приймання-передачі природного газу за березень 2017 року, підписаних між АТ «НАК «Нафтогаз України» та відповідачем, як на обставину несанкціонованого відбору газу, який належить позивачу, є довільним тлумаченням норм Кодексу газотранспортної системи, оскільки положенням пункту 5 глави 1 розділу І цього Кодексу надано визначення поняття несанкціонованого відбору природного газу, яке не ґрунтується на наявності чи відсутності у споживача актів приймання-передачі природного газу.

Колегія суддів не погоджується із доводами АТ «Укртрансгаз» про те, що місцевим господарським судом порушено норми процесуального права в частині надання оцінки правомірності дій АТ «НАК «Нафтогаз України» при видачі номінацій, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, судом не ухвалювалось рішення про неправомірність дій третьої особи щодо видачі номінацій, а лише виходячи зі змісту спеціальних підзаконних нормативних актів та з урахуванням правових позицій Верховного Суду досліджувалося питання несанкціонованого відбору відповідачем природного газу з ГТС.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів констатує, що доводи апеляційних скарг АТ «НАК «Нафтогаз України» та АТ «Укртрансгаз» не спростовують правильність висновку місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог за їх безпідставністю та недоведеністю.

В процесі апеляційного розгляду справи колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права для виходу за межі доводів апеляційних скарг, доводи апеляційних скарг відхилені судом апеляційної інстанції, тому оскаржуване рішення господарського суду Одеської області залишається без змін як ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права відповідно до ст.276 ГПК України.

Відповідно до ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг на рішення від 20.07.20р.), покладаються на скаржників, оскільки вимоги апеляційних скарг відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 20.07.2020р. у справі №916/2413/19 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покласти на скаржників.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286,287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09 листопада 2020 року

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран