ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1859/20

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентуріс», с. Проліски, Бориспільського району Київської області

до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі», м. Вишневе, Київської області

про визнання недійсним одностороннього правочину

за участю представників:

від позивача - В.О.Маринченко

від відповідача - С.В.Камєнєва

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЄНТУРІС» б/н від 27.06.2020 (вх. №1874/20 від 30.06.2020 року) (далі позивач) до Приватного акціонерного товариства «КИЇВОБЛЕНЕРГО» (далі відповідач) про визнання недійсним одностороннього правочину.

Ухвалою суду від 03.07.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1859/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.07.2020 року.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 20.07.2020 року (вх. №15005/20 від 20.07.2020 року), в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

До суду від відповідача надійшла заява б/н від 21.07.2020 року (вх. №15087/20 від 21.07.2020 року) про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Представник позивача у судовому засіданні 21.07.2020 року повідомив, що ним не отримано відзив на позовну заяву та подану заяву відповідачем про закриття провадження у справі.

Представниками сторін у судовому засіданні 21.07.2020 року подано спільне клопотання про продовження строків підготовчого провадження у справі №911/1859/20 на тридцять днів.

Ухвалою суду від 21.07.2020 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/1859/20 на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 22.09.2020 року.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 24.07.2020 року (вх. №15559/20 від 27.07.2020 року).

До суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 03.08.2020 (вх. №16479/20 від 05.08.2020 року).

До суду від позивача надійшла заява б/н від 11.08.2020 (вх. №17275/20 від 14.08.2020 року) про долучення документів до матеріалів справи.

До суду від відповідача надійшла заява б/н від 22.09.2020 (вх. №20089/20 від 22.09.2020 року) про зміну найменування відповідача з Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі».

Розглянувши у судовому засіданні 22.09.2020 року подану заяву відповідача про закриття провадження у справі судом встановлено, що обставини, викладені у заяві не є підставою для закриття провадження у справі та не свідчать про відсутність предмета спору на підставі п.2.ч.1.ст. 231 ГПК України, а підлягають встановленню під час судового розгляду.

Ухвалою суду від 22.09.2020 року у задоволенні заяви відповідача б/н від 21.07.2020 (вх. №15087/20 від 21.07.2020 року) про закриття провадження у справі відмовлено, змінено найменування відповідача з Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі», закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 27.10.2020 року.

До суду від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі б/н від 27.10.2020 року (вх. №23356/20 від 27.10.2020 року).

Представник позивача у судовому засіданні 27.10.2020 року проти поданого відповідачем клопотання про закриття провадження у справі заперечив.

У судовому засіданні 27.10.2020 року у задоволенні заяви відповідача б/н від 27.10.2020 року (вх. №23356/20 від 27.10.2020 року) про закриття провадження у справі відмовлено, оскільки обставини, викладені у заяві підлягають встановленню під час судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні 27.10.2020 року позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 27.10.2020 року проти позову заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті, у судовому засіданні 27.10.2020 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем ТОВ Вєнтуріс (за договором - споживач) та ПрАТ Еиївобленерго (за договором - постачальник) 01.01.2019 року укладено Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №220072265 (далі - Договір), згідно умов п. 1.1 якого, оператор системи надає споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії параметри якості якої відповідають показникам, визначеним цим Кодексом системи передачі, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №309 та Кодексом системи розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №310, за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в Паспорті точки розподілу за об`єктом споживача, який є Додатком 2 до цього Договору та в особовому рахунку споживача, облікових базах даних Оператора системи.

Як зазначає позивач, з метою оптимізації господарської діяльності позивача було прийнято рішення про надання згоди на зміну споживача електричної енергії за адресою, вказаною в Договорі, а саме, Київська область, Бориспільський район, с. Проліски, вул. Промислова, 3, оф. 24. Так, позивачем на адресу відповідача надіслано лист №533 від 24.02.2020 року про те, що позивач не заперечує проти укладення нового договору розподілу електроенергії з ТОВ Логістик Компані ЛТД та при укладенні договору з ТОВ Логістик Компані ЛТД позивач просить вважати припиненим діючий договір з ТОВ Вєнтуріс. Новий споживач ТОВ Логістик Компані ЛТД надіслав на адресу відповідача заяву-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Проліски, вул. Промислова, 3, оф. 24. Однак, 27.06.2020 року позивачем отримано повідомлення відповідача №К04-01 від 19.06.2020 року про припинення електропостачання та розірвання Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Позивач зазначає, що він користується об`єктом за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Проліски, вул. Промислова, 3, на підставі Договору оренди №5 від 07.02.2020 року, укладеного між ТОВ Бориспільський завод металоконструкцій (за договором орендодавець) та ТОВ Вєнтуріс (за договором орендар).

На думку позивача, п. 4.27 Правил НКРЕКП, на який послався відповідач у листі №К04-01 від 19.06.2020 року не може бути застосовано для одностороннього розірвання Договору, оскільки, позивач не звільняє приміщення та продовжує ним користуватись здійснюючи господарську діяльність, зміна власника об`єкта не відбулась та не планується. Фактично планується лише зміна споживача без зміни умов Договору приєднання з відповідачем, про що останнього і було повідомлено листом №533 від 24.02.2020 року.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що припинення постачання електричної енергії у зв`язку із зміною споживача є порушенням Правил НКРЕКП та негативно вплине на господарську діяльність позивача та інших орендарів, а тому, звернувся до суду з позовом про визнання одностороннього правочину, оформленого повідомленням №К01-01 від 19.06.2020 року недійсним.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначив, що на виконання вимог ПРРЕЕ та Кодексу систем розподілу позивачем відповідачу надано Договір оренди №3 від 23.03.2016 року, відповідно до умов якого, позивачу передано в користування об`єкт за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Проліски, вул. Промислова, 3, та право орендаря самостійно від власного імені укладати договори щодо надання комунальних послуг, у зв`язку із чим між позивачем та відповідачем 01.01.2019 року укладено Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №220072265. Враховуючи, що дія Договору оренди №3 від 23.03.2016 року закінчилась, відповідачем на адресу позивача надіслано лист №К04-01 від 19.06.2020 року про припинення розподілу електричної енергії на об`єкт, ЕІС-код точки розподілу:62Z550 протягом 5 днів з дати закінчення строку дії Договору, починаючи з 01.07.2020 року. Також, відповідач зазначає, що лист №К04-01 від 19.06.2020 року про припинення електропостачання не є правочином, оскільки такий лист не створює та не припиняє права та обов`язки сторін договору та не має ознак правочину, при цьому станом на день розгляду справи фактично не здійснено припинення електропостачання і відповідач продовжує споживати електричну енергію.

Правовідносини у сфері електропостачання, в тому числі ті, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами, регулюються Господарським кодексом України, Законом України "Про ринок електричної енергії", Правилами роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затвердженими Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 р. №312.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 275 Господарського кодексу України (далі ГК України), ч. 1 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії", визначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками за договором постачання електричної енергії споживачу. За пунктами 1.2.15, 3.1.9 ПРРЕЕ споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.

Статтею 627 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також в разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 179 ГК України, укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно п. 2.1.7. ПРРЕЕ, для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії заявник у разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки має надати оператору системи, зокрема, копію документа, яким визначено право власності чи користування на об`єкт (приміщення), або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку або її частину (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об`єкта), право на розміщення електроустановок на території здійснення господарської діяльності з розподілу електричної енергії (у разі відсутності об`єкта споживача).

Відповідно до п. 4.27 ПРРЕЕ, у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

Дія договорів може бути достроково припинена електропостачальником та/або оператором системи у разі отримання документального підтвердження факту зміни власника об`єкта. У такому разі відповідні договори припиняють свою дію в частині постачання та розподілу електричної енергії на об`єкт, а в частині виконання фінансових зобов`язань сторін (які виникли на дату припинення дії договорів) продовжують діяти до дати здійснення повного взаєморозрахунку між сторонами.

З новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства України, зокрема цих Правил, після розірвання договорів зі споживачем, який звільняє приміщення.

Пунктом 1.2.1. ПРРЕЕ закріплено - на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

Пунктом 2.1.7. ПРРЕЕ передбачено для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії заявник у разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки має надати оператору системи такі документи:1) заяву про укладення відповідного договору із зазначенням місцезнаходження об`єкта та реквізитів заявника та наявності чинного паспорту точки розподілу;2) для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), роздрукований із мережі Інтернет, або копію довідки, або копію виписки з ЄДР;для фізичних осіб: копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера або реєстраційного номера картки платника податків або копію паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади і мають відмітку у паспорті);3) копію документа, яким визначено право власності чи користування на об`єкт (приміщення), або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку або її частину (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об`єкта), право на розміщення електроустановок на території здійснення господарської діяльності з розподілу електричної енергії (у разі відсутності об`єкта споживача).

У п.6.2. Договору передбачено, що Споживач зобов`язується: 1) виконувати умови цього Договору; 7) у разі зміни власника об`єкта (звільнення Споживачем займаного приміщення, реорганізації, ліквідації (у тому числі шляхом банкрутства), відчуження в будь-який спосіб займаного приміщення) не пізніше ніж за 20 робочих днів до припинення користування електричною енергією на об`єкті письмово повідомити Оператора системи про розірвання цього договору та не пізніше дня звільнення об`єкту здійснити всі оплати передбачені умовами цього Договору.

У п. 11.2. Договору передбачено, що дія договору достроково припиняється у разі:отримання Оператором системи документального підтвердження факту відчуження об`єкта на користь іншої особи, у тому числі набуття спадкоємцем права власності на об`єкт;у разі остаточного припинення користування електричною енергією Споживачем за його заявою;у разі припинення дії договору договір припиняє свою дію в частині розподілу електричної енергії на об`єкт, а в частині виконання фінансових зобов`язань Сторін (які виникли на дату припинення дії договору) продовжує діяти до дати здійснення повного взаєморозрахунку між Сторонами.

Відповідно до п. 7.5. ПРРЕЕ, припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі закінчення терміну дії, розірвання або не укладення договору між споживачем та оператором системи.

Відповідно до п.п. 11.5.1., 11.5.16 Кодексу систем розподілу, послуги з розподілу електричної енергії надаються Користувачу безперервно, крім випадків, передбачених договором про надання послуг з розподілу електричної енергії та цим Кодексом. У разі закінчення строку дії договору або розірвання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії припинення розподілу електричної енергії здійснюється ОСР (без додаткового попередження) протягом 5 робочих днів з дати закінчення строку дії договору/розірвання договору.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення позивачем відповідача про продовження строку дії Договору оренди №3 від 23.03.2016 року. З доданого до матеріалів справи заяви-листа №57 від 27.06.2020 року вбачається, що копію Договору оренди №5 від 07.02.2020 року, на який посилається позивач у позові, надіслано на адресу відповідача лише 27.06.2020 року, що підтверджується копією фіскального чеку та опису вкладення.

Крім того, позивачем не обґрунтовано та не надано відповідних доказів наявності у ТОВ «Логістик Компані ЛТД» права на об`єкт, враховуючи, що позивач, як ним було зазначено, не має наміру звільняти приміщення та остаточного припинення користування електричною енергією за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Проліски, вул. Промислова, 3

Враховуючи п. 1.2.15., п. 4.27., п.7.5. ПРРЕЕ та п. 11.2. Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії ПрАТ «Київобленерго» листом за №К04-01 від 19.06.2020 року правомірно повідомило ТОВ «Вєнтуріс» про припинення дії публічного Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії шляхом розірвання та попередження про припинення надання послуги розподілу електричної енергії.

Крім того, як повідомлено відповідачем у судовому засіданні 27.10.2020 року, з 16.09.2020 року між позивачем та відповідачем припинено договірні відносини, що підтверджується листом ПрАТ ДТЕК Київські регіональні мережі №20-1-719 від 15.09.2020 року, у зв`язку із зміною позивачем оператора системи розподілу.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Проте, положення ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України не передбачають такого способу захисту як: визнання протиправним та таким, що не підлягає виконанню попередження, яке за своєю правовою природою є лише листом юридичної особи.

З огляду на положення вищевказаних норм, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Так, право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просить визнати недійсним односторонній правочин, вчинений ПрАТ Київобленерго та оформлений повідомленням №К04-01 від 19.06.2020 року про припинення електропостачання та розірвання Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №220072265 від 01.01.2019 року, яке за своєю правовою природою є лише листом юридичної особи. Проте, з урахуванням наведених вище норм, обраний позивачем спосіб захисту прав є неналежним, оскільки не є ефективним.

Предметом позову не може бути встановлення обставини, зокрема, визнання протиправним, оскільки до повноважень господарського суду не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Натомість, заявлені позивачем у цій справі вимоги про визнання недійсним повідомлення не призводять до поновлення порушеного права позивача та, у разі їх задоволення, не можуть бути виконані у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення. Крім того, задоволення позовних вимог не призведе поновлення порушеного права позивача.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16, відповідно до якої обрання позивачем неефективного способу захисту унеможливлює розгляд таких вимог у господарському суді та судах іншої юрисдикції.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ст. 20 ГК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд, тобто обирає той спосіб захисту, який вона вважає належним та ефективним.

Зазначені приписи узгоджуються із процесуальними нормами ст. 5 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) за змістом якої здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України).

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 05.06.2018 року у справі №338/180/17, від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 04.06.2019 року у справі №916/3156/17.

Отже, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Суд, відповідно до викладеної в позові вимоги, може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який не суперечить закону, але лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів (п. 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі №916/3156/17).

Суд наголошує, що рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі №922/1899/16).

Однак, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, зокрема, шляхом оскарження повідомлення про припинення електропостачання не є належним та ефективним у розумінні наведених вище норм способом захисту порушеного права, оскільки, розглядаючи таку вимогу суд не здійснює жодного захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин.

Зазначене повідомлення про припинення постачання електричної енергії є лише визначеним ПРРЕЕ попереджувальним заходом, направленим на інформування споживача про допущене ним порушення ПРРЕЕ, який не встановлює для нього будь-яких обов`язків, окрім доведення до відома скаржника порушення та пов`язаних у зв`язку з цим правових наслідків, а також рекомендацій щодо їх усунення.

До того ж, у пункті 7.11 ПРРЕЕ також зазначено, що на період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, припинення електропостачання такого споживача, пов`язане з оскаржуваним фактом порушення, не здійснюється за умови своєчасного надання споживачем до моменту відключення відповідної ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду. Відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.

Відтак, оскарження такого повідомлення, яке за своїм наслідком не встановлює для позивача, як споживача, будь-яких обов`язків, окрім інформативно-рекомендаційних заходів, не свідчить про порушення його прав, а відтак і не сприяє ефективному відновленню порушеного права позивача та є неналежним способом захисту прав у розумінні ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 2 ГПК України.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним повідомлення про припинення електропостачання №К04-01 від 19.06.2020 року не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вєнтуріс» до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого повідомленням №К04-01 від 19.06.2020 року про припинення електропостачання та розірвання Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №220072265 від 01.01.2019 року відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 06.11.2020 року.

Суддя Д.Г. Заєць