ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2020 р. м. Київ Справа № 911/2143/20

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи за позовом

фізичної-особи підприємця Мороза Максима Михайловича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

до

державного підприємства «Чайка» (08330, Київська обл.. Бориспільський район, с. Дударків, вул. Гоголя, буд. 62-А, код 31245250)

про стягнення 129130,01 гривень

27.07.2020 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява фізичної-особи підприємця Мороза Максима Михайловича (далі по тексту - ФОП Мороз М.М./позивач) про стягнення з державного підприємства «Чайка» (далі по тексту -ДП «Чайка»/відповідач) заборгованості за договором оренди сільськогосподарської техніки від 07.09.2019 № 772 в розмірі 129130,01 гривень, з яких: 106980,00 гривень основний борг, 10481,70 гривень пеня, 5752,77 гривень 3% річних, 5915,54 гривень інфляційні втрати.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що стягувана сума виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по сплаті орендної плати за договором оренди сільськогосподарської техніки від 07.09.2019 № 772, що стало підставою для додаткового нарахування та вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/2143/20. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою: встановлено відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та відзиву на позовну заяву із додержанням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали.

Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується залученим до матеріалів справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання відповідачем 14.08.2020 ухвали про відкриття провадження від 31.07.2020 у справі № 911/2143/20, відзив на позов не подав, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не заявив.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд вважає, що у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.09.2019 ФОП Мороз М.М. (орендодавець) та ДП «Чайка (орендар) укладено договір оренди сільськогосподарської техніки № 772 (далі по тексту - договір), відповідно до умов якого:

- у порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві в строкове платне користування сільськогосподарську техніку - трактор К-700 (далі - техніка) разом із обслуговуючим персоналом ОСОБА_1, ОСОБА_2 (далі - екіпажем), а орендар зобов`язується прийняти техніку орендодавця та сплачувати орендодавцеві орендну плату за її використання відповідно до умов даного договору (пункт 1.1.);

- передача техніки в оренду здійснюється сторонами за актом приймання-передачі за місцезнаходженням орендаря: с. Дударків. Акт приймання-передачі підписується повноважними представниками сторін та скріплюється печатками орендодавця та орендаря (пункт 3.2.);

- техніка вважається переданою в оренду з дати підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі. Строк оренди за цим договором встановлюється з 07.09.2019 до 28.09.2019 (пункти 4.1., 4.2.);

- загальний розмір орендної плати за користування технікою з екіпажем за цим договором складає 254980 (двісті п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят) гривень 00 копійок (пункт 5.1.);

- виплата орендної плати проводиться протягом 5 (п`яти) банківських днів після підписання сторонами акту приймання-передачі послуг. Орендар має право достроково сплатити орендну плату на користь орендодавця (пункт 5.2.);

- остаточний розрахунок за даним договором здійснюється на підставі акту приймання-передачі послуг з оренди, що оформлюється протягом одного календарного дня з моменту закінчення строку оренди (пункт 5.4.);

- у разі порушення будь-якою стороною своїх грошових зобов`язань за цим договором, винна сторона сплачує на вимогу іншої сторони пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час існування заборгованості від загальної простроченої суми за кожний день прострочення (пункт 8.5.).

На підставі укладеного договору орендодавцем та орендарем 28.09.2019 підписано акт наданих послуг/виконаних робіт № 1/19, в якому сторони зафіксували, що виконавець надав, а замовник прийняв наступні послуги/роботи, що були виконані в період з 07.09.2019 по 28.09.2019, а саме: виконання сільськогосподарських механізованих польових робіт-дискування площ трактором К-700 в агрегаті з БДВП Краснянка; ціна 1 га, грн - 380,00; сума, грн - 254980,00. Згідно вказаного акту сума виконаних робіт/наданих послуг складає 254980,00 гривень.

Позивач стверджує, що відповідач свої зобов`язання за договором в частині сплати орендної плати в повному обсязі не виконав, внаслідок чого за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 106980,00 гривень, що стало підставою для звернення позивача із розглядуваним позовом до суду із вимогою про стягнення з відповідача облікованої заборгованості.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст.ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Укладений договір за своїм змістом є змішаним договором, який містить у собі елементи договору оренди та договору про надання послуг, та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 Цивільного Кодексу України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

У відповідності до положень ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, пунктом 5.2. договору сторони встановили, що виплата орендної плати проводиться протягом 5 (п`яти) банківських днів після підписання сторонами акту приймання-передачі послуг.

Таким чином, враховуючи умови п. 5.2. договору строк оплати наданих послуг є таким, що настав.

З наданої позивачем банківської виписки по рахунку вбачається, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманих послуг виконав частково сплативши на користь позивача 148000,00 гривень, а отже заборгованість відповідача перед позивачем становить 106980,00 гривень.

Зі змісту наявного у матеріалах справи листа ДП «Чайка» від 28.01.2020 № 20-20/94 вбачається, що відповідач не заперечував факту укладення договору та факту наявної та облікованої заборгованості в розмірі 254980,00 гривень, однак, як вказував відповідач, у зв`язку із складною економічною ситуацією, що склалася в державі, було знижено закупівельні ціни на продукцію, що виробляється ДП «Чайка», що призвело до недоотримання доходу підприємством. Також у листі вказано, що підприємство виконає зобов`язання по оплаті вартості орендованої техніки після отримання обігових коштів від банківських установ та інших контрагентів.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, доказів сплати коштів за послуги надані позивачем не надав, доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості не спростував.

Враховуючи викладене вище, суд вважає доведеним факт існування простроченої заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 106980,00 гривень, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджується та належить до задоволення.

Щодо вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 10481,70 гривень розрахованої за період з 01.01.2020 по 30.06.2020 на суму боргу 106980,00 гривень, 5752,77 гривень 3% річних розрахованих за період з 01.10.2020 по 01.07.2020 на суму боргу 254980,00 гривень та 5915,54 гривень інфляційних втрат розрахованих за період з жовтня 2019 року по квітень 2020 року.

Пунктом 8.5. договору сторонами погоджено, що у разі порушення будь-якою стороною своїх грошових зобов`язань за цим договором, винна сторона сплачує на вимогу іншої сторони пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час існування заборгованості від загальної простроченої суми за кожний день прострочення.

Вказаний пункт договору узгоджується з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», за змістом яких платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, суд встановив, що його здійснено арифметично вірно, та у відповідності до умов договору та вимог закону, тож вимога позивача про стягнення пені в сумі 10481,70 гривень підлягає задоволенню повністю в заявленому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18 та від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Однак, як вбачається з наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, останнім не враховано наведених вимог, адже позивачем до періоду нарахування включено місяць, в якому мав бути здійснений платіж, а також останнім не враховано часткові сплати боргу відповідачем.

Здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних втрат, з урахуванням приписів чинного законодавства, судом встановлено, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача інфляційних втрат становить 2543,70 гривень.

Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача 5915,54 гривень інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню в розмірі 2543,70 гривень.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних в розмірі 5752,77 гривень, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 251 Цивільного кодексу України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ч. 1 ст. 252 цього ж кодексу строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України).

Таким чином, з урахуванням наведених норм законодавства та умов п. 5.2. договору, останнім днем виконання відповідачем зобов`язання по оплаті наданих послуг є 04.10.2019, у зв`язку з чим прострочення настало з наступного дня після дати, в якій зобов`язання мало бути виконано, а саме - з 05.10.2019.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних на предмет правильності та обґрунтованості, судом встановлено, що позивачем невірно визначено момент виникнення прострочення по оплаті за актом наданих послуг/виконаних робіт від 28.09.2019 № 1/19, крім цього, останнім не враховано часткове погашення відповідачем заборгованості.

Тож, судом здійснено власний розрахунок 3% річних (вірно визначивши періоди нарахування та врахувавши часткові оплати здійснені відповідачем) та встановлено, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача 3% річних становить 4614,26 гривень, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 5752,77 гривень 3% річних підлягає частковому задоволенню.

Відповідач в перебігу розгляду справи контррозрахунок заявлених позивачем до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат не надав, доводи позивача не спростував.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

А саме суд приймає рішення про стягнення з державного підприємства «Чайка» на користь фізичної-особи підприємця Мороза Максима Михайловича 106980,00 гривень основного боргу, 10481,70 гривень пені, 4614,26 гривень 3% річних та 2543,70 гривень інфляційних втрат.

Згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 2028,58 гривень.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної-особи підприємця Мороза Максима Михайловича задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Чайка» (08330, Київська обл.. Бориспільський район, с. Дударків, вул. Гоголя, буд. 62-А, код 31245250) на користь фізичної-особи підприємця Мороза Максима Михайловича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 106980,00 гривень основного боргу, 10481,70 гривень пені, 4614,26 гривень 3% річних та 2543,70 гривень інфляційних втрат та 2028,58 гривень судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 09.11.2020.

Суддя Р.М. Колесник