Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2020Справа № 910/2710/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., при секретарі судового засідання Салацькій О. В., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовом ОСОБА_1

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Проект-Інвестбуд" ;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція";

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укрстальмонтаж"

про визнання договору поруки недійсним

за участю представників сторін:

від позивача: Брагін О. О.

від відповідача-1, 2, 3: не з`явились

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проект-Інвестбуд" (далі - ТОВ "Проект-Інвестбуд", відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" (далі - ТОВ "Южспецконструкція", відповідач-2) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укрстальмонтаж" (далі - ТОВ "БК "Укрстальмонтаж", відповідач-3) про визнання недійсним договору поруки № 24 від 10.08.2018 р., укладеного між відповідачами.

У якості підстави для визнання договору поруки недійсним позивач, як єдиний засновник ТОВ "Проект-Інвестбуд", вказав, що спірний договір був вчинений директором ТОВ "Проект-Інвестбуд" з перевищенням наданих йому повноважень, оскільки договір поруки є значним правочином і його укладення відбулось без погодження загальниими зборами учасників товариства. Вважав, що його корпоративні права були порушені. У позові, посилаючись на ст. 92, 215 ЦК України, ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір поруки № 24 від 10.08.2018 р., укладений між ТОВ "Проект-Інвестбуд", ТОВ "Южспецконструкція" та ТОВ "БК "Укрстальмонтаж".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 р. вказана позовна заява була прийнята до розгляду, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

У строк, встановлений законом, відповідач-1 (ТОВ "Проект-Інвестбуд") подав відзив про визнання позову, у якому погодився із доводами позивача про відсутність повноважень директора ТОВ "Проект-Інвестбуд" на підписання договору поруки № 24 від 10.08.2018 р. та зазначив, що загальними зборами відповідача-1 будь-якого рішення, яким би було погоджено укладення договору поруки № 24 від 10.08.2018 р., не приймалось, хоча Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачене виключне право загальних зборів товариства надавати згоду на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 % вартості чистих активів товариства на кінець попереднього кварталу. Просив задовольнити позов.

Представники відповідачів-2, 3 у визначений законом строк, продовжений на час карантину Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)" від 30.03.2020 р., відзиву не надали, свої заперечення щодо заявлених вимог не виклали. Позиція відповідачів-2, 3 з приводу даного позову суду невідома.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представники відповідачів-1, 2, 3 у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення або про розгляд справи у їх відсутність не надали.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі представників відповідачів-1, 2, 3.

Розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з урахуванням наступного.

Установлено, що відповідно до Статуту ТОВ "Проект-Інвестбуд", затвердженого протоколом зборів учасників товариства № 2 від 01.06.2018 р., громадянин України ОСОБА_1 є учасником ТОВ "Проект-Інвестбуд", якому належить 100 % статутного капіталу товариства.

10.08.2018 між ТОВ "Проект-Інвестбуд", в особі директора Фурсенка В. Л. (поручитель), ТОВ "Южспецконструкція", в особі генерального директора Прядка Ю. Ю. (боржник) та ТОВ "БК "Укрстальмонтаж", в особі директора Пустовіт Ю. М. (кредитор), був укладений договір поруки № 24 (далі - договір поруки, спірний договір). Відповідно до умов цього договору поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язання за договором підряду № 18/02 від 28.02.2019 р., укладеного між ТОВ "Южспецконструкція" та ТОВ "БК "Укрстальмонтаж", а саме - зі сплати вартості виконаних робіт у сумі, що орієнтовно складає 690 000,00 грн. з ПДВ, у строки, встановлені договором підряду, вартість робіт яких буде визначена після завершення їх виконання (п. 1.1, 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник з урахуванням положень цього договору. У разі внесення змін до договору підряду, з якого випливає зобов`язання, що мають наслідком збільшення обсягу відповідальності поручителя, поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язання в розрізі таких змін, за умови якщо поручитель письмово погодився із такими змінами у зобов`язанні (п. 2.3 договору). Будь-які інші зміни у зобов`язанні, які не пов`язані із збільшенням відповідальності поручителя за цим договором жодним чином не впливають на обов`язки поручителя за цим договором і не потребують його згоди.

Згідно з п. 1.4 договору у випадку порушення боржником договору підряду, з якого випливає зобов`язання, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Договір набуває чинності від дня його підписання сторонами та діє до припинення поруки, яка припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання (п. 5.6 договору).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказав, що спірний договір є значним правочином, оскільки вартість робіт (зі сплати яких ТОВ "Проект-Інвестбуд" виступило поручителем) перевищує 50 % вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу. Тому для укладення такого правочину необхідне рішення загальних зборів товариства, яким би надавалось право директору ТОВ "Проект-Інвестбуд" підписати цей договір. Проте, оскільки відповідне рішення не приймалось, укладення договору поруки може мати наслідком порушення прав позивача на отримання прибутку від господарської діяльності ТОВ "Проект-Інвестбуд".

Розглянувши такі доводи позивача, суд виходив з наступного.

Згідно зі статтею 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частиною 2 статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з п. 1, 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (тут і далі - в редакції чинній на час укладення оспорюваного договору) учасники товариства мають право брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства.

Ураховуючи положення наведених норм чинного законодавства та обґрунтування позовних вимог порушенням корпоративних прав ОСОБА_1 , як єдиного учасника ТОВ "Проект-Інвестбуд", суд вважає, що звернення ОСОБА_1 за захистом своїх корпоративних прав з даним позовом до суду є правомірним.

У той же час, розглянувши визначені позивачем підстави для визнання спірного договору недійсним, суд дійшов висновку, що його доводи є необґрунтованими та недоведеними.

Так, загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Відповідно до ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог ГПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Дослідивши зміст спірного договору поруки, суд прийшов до висновку, що він містить всі необхідні суттєві умови, передбачені законом - основне зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, обсяг відповідальності поручителя, правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, права та обов`язки поручителя, умови припинення поруки, інші умови, що узгоджуються з вимогами параграфу 3 глави 49 Цивільного кодексу України. У подальшому зазначений договір поруки був скріплений підписами представників сторін і печатками підприємств.

Отже, судом встановлено, що на час укладення спірного правочину сторони досягли взаємної згоди щодо усіх його істотних умов та цей договір був вчинений у повній відповідності з вимогами законодавства.

У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

У даному спорі позивач, зокрема, зазначає, що договір поруки був укладений відповідачем-1 із перевищенням повноважень - без надання згоди загальними зборами учасників товариства на його укладення, про що сторони цього договору були обізнані.

Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За приписами ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, що діють відповідно до установчих документів та закону. Управління товариством здійснюють його органи, якими є загальні збори учасників товариства і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб.

Як вбачається з п. 9.1 Статуту ТОВ "Проект-Інвестбуд", затвердженого протоколом зборів учасників товариства № 2 від 01.06.2018 р., вищим органом товариства є загальні збори учасників товариства, які складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Відповідно до п. 9.7 Статуту виконавчим органом товариства є директор, що призначається (обирається) зборами учасників та здійснює керівництво поточною діяльністю товариства в межах своєї компетенції. Директор товариства має право, зокрема, укладати будь-які угоди та інші юридичні акти (п. 9.9 Статуту).

Судом встановлено, що договір поруки № 24 від 10.08.2018 р. був підписаний від імені ТОВ "Проект-Інвестбуд" директором Фурсенком В. Л. , який діяв на підставі Статуту товариства, про що зазначено в преамбулі вказаного договору поруки.

Згідно з ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України).

Якщо правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, то такий правочин створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою (ст. 241 ЦК України).

Суд приймає до уваги те, що згідно з частиною третьою статті 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом із тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 у справі № 760/8121/16-ц, постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 910/15832/17.

Отже, виходячи з указаних висновків, обов`язок доказування того, що ТОВ "Южспецконструкція" та ТОВ "БК "Укрстальмонтаж" були обізнані про відсутність повноважень представника ТОВ "Проект-Інвестбуд" (директора Фурсенка В. Л.) на підписання спірного договору, покладено саме на позивача.

Суд, перевіряючи доводи ОСОБА_1 , встановив, що у преамбулі спірного договору поруки вказано, що директор ТОВ "Проект-Інвестбуд" діє на підставі статуту, тому, суд вважає, що укладаючи договір поруки з відповідачем-1, його контрагенти (треті особи) ТОВ "Южспецконструкція" та ТОВ "БК "Укрстальмонтаж" були обізнані з положеннями статуту ТОВ "Проект-Інвестбуд", зокрема, щодо повноважень директора Фурсенка В. Л. , зокрема, прав директора на підписання будь-яких угод. Про таку обізнаність свідчать підписи директорів та печатки ТОВ "Южспецконструкція" та ТОВ "БК "Укрстальмонтаж" на договорі поруки.

Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 р. по справі № 927/976/17, якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень.

Крім того, у пункті 2.3.3 договору поруки сторони погодили, що підписання цього договору не призведе до порушення установчих документів поручителя, внутрішніх положень або будь-якого положення чинного законодавства України, що має відношення до поручителя. Рішення про укладення цього договору прийняте відповідними органами управління згідно компетенції, визначеної установчими документами поручителя.

Отже, ТОВ "Проект-Інвестбуд" (поручитель), укладаючи спірний договір, підтвердило відсутність обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи її директором та наявність дозволів інших органів управління ТОВ "Проект-Інвестбуд" на укладення договору поруки № 24 від 10.08.2018 р.

Щодо посилань позивача на ст. 44, 46 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та п. 9.6 Статуту ТОВ "Проект-Інвестбуд" щодо необхідності отримання згоди на укладення договору поруки та надання відповідних повноважень керівнику товариства (директору Фурсенку В. Л.) загальними зборами ТОВ "Проект-Інвестбуд", суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» статут товариства може встановлювати особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини). Рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності, приймаються виключно загальними зборами учасників,якщо інше не передбачено статутом товариства.

Як вбачається із п. 9.6 Статуту ТОВ "Проект-Інвестбуд", виключною компетенцією загальних зборів учасників при укладенні угод визначено - затвердження договорів про відчуження майна товариства на суму, що становить 50 і більше відсотків майна товариства.

Проте, слід звернути увагу на те, що цими положеннями передбачена компетенція загальних зборів не на укладення договорів, а їх затвердження. Тому якщо господарським судом буде з`ясовано, що статутом товариства з обмеженою відповідальністю право виконавчого органу цього товариства на укладення договору не обмежено, тобто такий орган уклав договір без порушення наданих йому повноважень, то сам лише факт незатвердження договору після його підписання не може бути підставою для визнання договору недійсним (п. 3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Отже, суд вважає, що прийняття загальними зборами ТОВ "Проект-Інвестбуд" рішення про укладення договору поруки та надання згоди директору Фурсенку В. Л. на його підписання не вимагалось положеннями Статуту. При цьому відповідачі - ТОВ "Южспецконструкція" та ТОВ "БК "Укрстальмонтаж", укладаючи договір поруки № 24 від 10.08.2018 р., та будучи обізнаними з умовами договору і статуту ТОВ "Проект-Інвестбуд", діючи добросовісно, розумно та справедливо, як це передбачено ст. 92 ЦК України, не встановили відсутність повноважень у директора ТОВ "Проект-Інвестбуд" на укладення спірного договору.

Також зі змісту п. 9.6 Статуту вбачається, що затвердження загальними зборами товариства стосується угод, направлених на відчуження майна товариства на суму, що становить 50 і більше відсотків майна товариства. Натомість, згідно з положеннями ст. 533, 534 ЦК України порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Тобто, порука відповідача-1 не є зобов`язанням із відчуження майна ТОВ "Проект-Інвестбуд", а виступає лише додатковим забезпечувальним заходом належного виконання боржником - ТОВ "Южспецконструкція" зобов`язань за договором підряду № 18/02 від 28.02.2018 р.

Крім того, слід врахувати, що відповідно до п. 3.1, 3.2, 3.3 договору поруки відповідальність поручителя настає з моменту порушення боржником основного зобов`язання. Кредитор звертається до поручителя із письмовою вимогою про виконання зобов`язання, в якій зазначається загальна сума заборгованості. Вимога кредитора є достатньою для поручителя підставою виконати зобов`язання на суму, вказану в такій вимозі без будь-яких застережень та вимог до кредитора про надання додаткової документації чи документів.

Отже, оскільки відповідальність поручителя, яка є солідарною з відповідальністю боржника, виникає лише у разі невиконання боржником основного зобов`язання, при цьому конкретна сума заборгованості має визначатись кредитором у вимозі до поручителя, то встановити, чи перевищує вартість забезпечуваного зобов`язання 50 відсотків вартості чистих активів ТОВ "Проект-Інвестбуд" на час укладення спірного договору немає можливості. А у п. 1.2.1 договору поруки сторони погодили лише орієнтовну вартість забезпечуваного зобов`язання.

Також важливим є те, що вартість чистих активів товариства, відповідно до ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», визначається відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності товариства (ТОВ "Проект-Інвестбуд"), яка у матеріалах справи відсутня, а довідка ТОВ "Проект-Інвестбуд" № 50 від 18.02.2020 р. про вартість чистих активів, не відноситься до документів фінансової звітності у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тобто не є належним доказом.

Згідно зі ст. 73, 74, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Указані норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позивач не довів належними та вірогідними доказами тих обставин, що договір поруки з боку ТОВ "Проект-Інвестбуд" був підписаний директором ТОВ "Проект-Інвестбуд" Фурсенком В. Л. із перевищенням повноважень та у нього були обмежені права на укладення спірного договору поруки.

Щодо визнання позову відповідачем-1 суд вважає за необхідне зазначити, що відповідна заява була подана ТОВ "Проект-Інвестбуд" до початку розгляду справи по суті, проте, вона не може бути прийнята судом, оскільки таке визнання суперечить наведеним вище вимогам чинного законодавства та порушує інтереси інших учасників справи, зокрема, відповідачів-2, 3.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суд доходить висновку, що підстав для прийняття визнання позову, та відповідно для - визнання недійсним договору поруки № 24 від 10.08.2018 р. немає, а тому у позові ОСОБА_1 слід відмовити.

У разі відмови у задоволенні позову витрати по сплаті судового збору за правилами ст. 129 ГПК України покладаються на позивача, зокрема, зі сплати судового збору за подачу позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проект-Інвестбуд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укрстальмонтаж" про визнання договору поруки недійсним.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошені його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 22 жовтня 2020 року.

Повний текст рішення складений 11 листопада 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.