ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2020 справа № 914/1300/20

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Полюхович Х.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", м.Київ;

до Відповідача-1: Фермерського господарства "Дуброва", Львівська область, Стрийський район, с.Воля-Задереванська;

до Відповідача-2: ОСОБА_1 , Львівська область, м.Львів;

про: солідарне стягнення заборгованості

ціна позову: 60031,53грн.

Представники:

Позивача: Гулкевич Н.І. - представник (довіреність від 19.10.2020р. №4913-К-О);

Відповідача-1: не з`явився;

Відповідача-2: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

29.05.2020р. на адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" від 27.04.2020р. б/н (вх. №1385) до Фермерського господарства "Дуброва" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості; ціна позову: 60031,53грн.

Підставами позовних вимог Позивач зазначає неналежне виконання Відповідачем-1 взятих на себе договірних зобов`язань за Кредитним договором від 27.02.2019р. б/н, виконання зобов`язань за яким забезпечено укладеним між Позивачем та Відповідачем-2 Договором поруки від 27.02.2019р. №POR914.

Господарським судом в порядку ч.ч.6,7 ст.176 ГПК України 01.06.2020р. вчинено запит вих. №914/1300/20/1/20 до Відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання головного управління Державної міграційної служби у Львівській області та Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - Відповідача, - ОСОБА_1 .

09.06.2020р. на адресу суду від Відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання головного управління Державної міграційної служби у Львівській області надійшла відповідь на вказаний запит, з якої вбачається, що зареєстрованим місцем проживання Відповідача ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_1 .

15.06.2020р. за вх.№19674/20 від Франківської районної адміністрації Львівської міської ради надійшла відповідь на вказаний запит, з якої вбачається, що зареєстрованим місцем проживання Відповідача ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.06.2020р. у даній справі судом постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; клопотання Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задоволити частково; здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання з розгляду справи по суті на 02.07.2020р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.07.2020р. у даній справі суд постановив клопотання Фермерського господарства "Дуброва" від 01.07.2020р. вх.№20928/20 повернути Фермерському господарству "Дуброва" без розгляду; відкласти судове засідання з розгляду спору по суті на 22.07.2020р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 22.07.2020р. судом постановлено відкласти судове засідання з розгляду спору по суті на 02.09.2020р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.09.2020р. у даній справі суд постановив відкласти судове засідання з розгляду спору по суті на 15.09.2020р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнається обов`язковою.

Судове засідання 15.09.2020р. не відбулось з причин тимчасової втрати працездатності головуючого судді Фартушка Т.Б.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.09.2020р. у даній справі судом постановлено призначити судове засідання з розгляду спору по суті на 06.10.2020р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнається обов`язковою.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.10.2020р. у даній справі суд постановив клопотання Фермерського господарства "Дуброва" від 15.10.2020р. б/н про долучення до матеріалів справи №914/1300/20 за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ФГ "Дуброва" про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 60031,53грн. листок непрацездатності серія АДХ №928709 від 31.08.2020р., який виданий Суслику Д.М., який працює головою ФГ "Дуброва" за сумісництвом повернути заявнику без розгляду; відкласти судове засідання з розгляду спору по суті на 03.11.2020р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнається обов`язковою.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Процесуальні права та обов`язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердила представник Позивача в судовому засіданні, їй відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання від Учасників справи про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили.

Заяв про відвід головуючого судді, судді, колегії суддів чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача в судове засідання з`явилась, в судовому засіданні надала усні пояснення по суті спору з обґрунтуванням підстав до задоволення позову, надала оригінали документів, належним чином завірені копії яких долучено до позовної заяви для огляду судом, зазначила про неможливість врегулювання спору між сторонами у добровільному порядку та подання всіх наявних у Позивача доказів в обґрунтування обставин, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

22.10.2020р. за вх. №30657/20 від Позивача засобами поштового зв`язку до суду надійшла Відповідь на відзив від 09.10.2020р. вих. №20201008/6084, у якій спростовує покладені Відповідачем-1 в обґрунтування заперечень проти заявлених позовних вимог доводи і просить суд задоволити позов у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.11.2020р. у даній справі суд постановив відповідь на відзив Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» від 22.10.2020р. вх.№30657/20 залишити без розгляду.

Представник Відповідача-1 в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визналась судом обов`язковою.

Представник Відповідача-2 в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визналась судом обов`язковою.

Позиція Позивача:

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 27.02.2019р. ФГ «Дуброва» через систему інтернет-клієнт-банкінгу та за допомогою електронного цифрового підпису підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ». Відповідно до вказаної заяви, ФГ «Дуброва» приєдналося до розділу 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк» https://privatbank.ua та які, разом із заявою, складають договір банківського обслуговування б/н. за наслідками підписання заяви між сторонами було укладено кредитний договір б/н, який за своєю правовою природою є договором приєднання та складається з із вищевказаних анкети-заяви та Умов. На виконання укладеного договору позивачем 27.02.2019р. перераховано відповідачеві-1 кредитні кошти у розмірі 190000грн. Крім цього, 27.02.2019р. між Позивачем та Відповідачем-2 укладено Договір поруки №POR914, за яким Відповідач-2 взяв на себе відповідальність за виконання Відповідачем-1 (боржником) зобов`язань за Кредитним договором від 27.02.2019р. б/н. Як стверджує Позивач, Відповідач-1 належним чином взятих на себе зобов`язань не виконав, як наслідок утворилася заборгованість в розмірі 53355,06грн. за тілом за кредиту, 5367,58грн. за відсотками у вигляді щомісячної комісії та 1308,89грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, які АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути солідарно з Відповідачів.

Позиція Відповідача-1:

Відповідач-1 у поданому 05.10.2020р. за вх. №28760/20 Відзиві на позовну заяву від 25.09.2020р. б/н проти заявлених позовних вимог заперечує, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просить суд відмовити Позивачу в його задоволенні у повному обсязі з підстав того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме Відповідачем-1 як клієнтом було підписано електронним цифровим підписом заяву від 27.02.2019р. про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ», оскільки банком не подано до суду доказів отримання клієнтом електронного цифрового підпису в акредитованому центрі сертифікації ключів, у тому числі АТ КБ «Приватбанк». Заява не містить зразків підписів та/або відбитки печатки клієнта, відсутні докази укладення між сторонами угоди щодо надання клієнту доступу до системи клієнт-банку/інтернет клієнт-банку. Матеріали справи не містять доказів належного доведення до клієнта кредитних лімітів. Анкета-заява не містить рахунку, який просить відкрити особа з метою отримання грошових коштів, що взагалі, на думку Відповідача-1, унеможливлює встановлення факту її відношення до наданих банком виписок по рахунку. Наданий позивачем на підтвердження підписання клієнтом електронним цифровим підписом анкети-заяви, документ не містить відомості, які згідно ст. 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» повинен містити сертифікат ключа: дані про відкритий ключ, найменування криптографічного алгоритму. Також, Відповідач-1 зазначає, що банком не подано доказів того, що клієнт був ознайомлений із тією редакцією Умов та правил надання банківських послуг, що є додатком до позову, а витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» не містить підпису клієнта як позичальника про ознайомлення з такими. Позивачем не долучено до матеріалів справи повідомлення про дострокове повернення кредиту, надісланого засобами зв`язку (в т.ч. електронним зв`язком). З врахуванням того, що Позивачем не надано доказів на підтвердження факту укладення між сторонами договору та отримання кредиту шляхом приєднання клієнта до публічної оферти через підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ», Відповідач-1 просить суд у задоволенні позову відмовити.

Відповідач-2 жодного разу в судові засідання не з`явився, вимог ухвал Господарського суду Львівської області у даній справі не виконав.

Відповідач-2 не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.9 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання Відповідачем-2 відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, надання Відповідачу-2 можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі представників Відповідача-1 та Відповідача-2 за наявними у справі матеріалами.

За результатами дослідження наданих Позивачем доказів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, підлягають до задоволення повністю з огляду на наступне.

27.02.2019р. Фермерське господарство «Дуброва» через систему інтернет-клієнт банкінг шляхом підписання електронним цифровим підписом Анкети-заяви приєдналося до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови), Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом складають Договір банківського обслуговування № б/н від 27.02.2019р. (далі - Договір) та взяло на себе зобов`язання виконувати умови Договору.

Пунктом 1. Анкети-заяви від 27.02.2019р. визначено істотні умови кредитного договору, зокрема, що Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту строковий кредит для фінансування поточної діяльності Клієнта в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати процентів та ін. винагород в обумовлені цим Договором терміни (п.1.1. Анкети-заяви від 27.02.2019р.).

Відповідно до п.1.2. Анкети-заяви від 27.02.2019р. розмір кредиту становить 190000.грн.

Згідно п.1.3 Анкети-заяви від 27.02.2019р. строк кредиту 12 місяців з дати видачі коштів Клієнту.

Проценти за користування кредитом: перші б місяців 1,8% в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з сьомого місяця - 1,6% від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту) (п.1.3 Анкети-заяви від 27.02.2019р.).

Відповідно до п.1.5. Анкети-заяви від 27.02.2019р. порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів Клієнту, передбачено адаптований графік (на вибір Клієнта та за узгодженням з Банком): 6 місяців користування кредитом: погашення тільки процентів, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом; інші шість місяців користування кредитом: погашення основного боргу рівними частинами з процентами щомісяця, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом.

Згідно п.1.6. Анкети-заяви від 27.02.2019р. у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п.1.5 цієї Заяви, Клієнт зобов`язаний додатково до процентів, вказаних в п.1.4., сплатити Банку проценти у розмірі 4 % в місяць від суми простроченої заборгованості та неустойку в розмірі і згідно розділу 3.2.8. Умов та Правил надання банківських послуг.

Укладення кредитного договору здійснюється шляхом підписання Клієнтом цієї Заяви шляхом накладення електронного цифрового підпису в системі «Приват24 для бізнесу» або у сервісі «Paperless» або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору (п. 1.9. Анкети-заяви від 27.02.2019р.).

Пунктом 1.10 Анкети-заяви від 27.02.2019р. встановлено, що Кредитний договір вважається укладеним, якщо клієнт підписав цю Заяву протягом 10 днів з дати направлення Заяви Клієнту в системі «Приват24 для бізнесу» або у сервісі «Paperless». Якщо Клієнт підписав Заяву пізніше цього терміну, вона втрачає дію і укладення договору можливе тільки після подачі нової заяви на отримання кредиту та нового прийняття рішення Банком щодо можливості кредитування Клієнта.

Додатком №1 до Анкети-заяви від 27.02.2019р. Сторонами погоджено Графік погашення основної суми боргу та процентів за кредитом.

Вказану Анкету-заяву від 27.02.2019р. було підписано Позивачем 27.02.2019р. о 13:10:53год., Відповідачем-1 - 27.02.2019р. о 13:28:49год.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач покликається на те, що 27.02.2019р. Позивачем видано Відповідачу-1 кредитні кошти в розмірі 190000грн., що підтверджується Випискою з банківського рахунку Відповідача-1 № НОМЕР_1 .

Відповідачем-1 взяті на себе договірні зобов`язання належним чином не виконано, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість за наданим кредитом в розмірі 53355,06грн.

Згідно Розрахунку заборгованості за Договором від 27.02.2019р. б/н, укладеного між Позивачем та Відповідачем-1, станом на 15.04.2020р. Позивачем нараховано Відповідачу-1 53355,06грн. загального залишку простроченої заборгованості за наданим кредитом, 1308,89грн. суми заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість та 5367,58грн. суми заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Відповідно до п.3.2.8.1. Умов банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту «Кредит КУБ» для фінансування поточної діяльності Клієнта, в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати відсотків, комісії та ін. винагород в обумовлені цим Договором терміни. Кредитування Клієнта здійснюється в межах встановленого Банком ліміту кредитування, про який Банк повідомляє Клієнта через встановлені канали комунікацій. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати) вказуються в Заяві про приєднання по Умов та правил надання банківських послуг (далі Заява). Клієнт приєднується до Послуги шляхом підписання електронно-цифровим підписом Заяви в системі ІІриват24 або у сервісі Папка24 або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору. Кредит також може надаватись шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства-продавця за товари та послуги, придбані Клієнтом через Інтернет-платформу ПриватМаркет.

Згідно п. 3.2.8.3. Умов надання кредитів у рамках Послуги здійснюється на наступних умовах: Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту терміновий кредит в обмін на зобов`язання Клієнта щодо повернення кредиту, сплати відсотків, комісій та винагород. Відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, їх кількість і дати їх здійснення вказуються в Заяві. Заява на приєднання до Послуги в системі Приват24 або у сервісі Папка24 або іншим шляхом підписується електронним підписом, є способом укладання кредитного договору в електронному вигляді.

Пунктами 3.2.8.5.2., 3.2.8.5.3.передбачено зобов`язання Відповідача-1 оплатити проценти за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії згідно з п. 3.2.8.3.2., а також повернути кредит у терміни і в сумах, які встановлено в пунктах 3.2.8.3.1., 3.2.8.5.14., 3.2.8.6.2., а також зазначені в Заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку.

За користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з пунктами 3.2.8.1., 3.2.8.2., 3.2.8.3., 3.2.8.3.1. цього Договору Клієнт сплачує проценти у вигляді щомісячної комісії в розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.2 (п.3.2.8.9. Умов).

Відповідно до п. 3.2.8.3.2. Умов за користування Послугою Клієнт сплачує щомісяця проценти за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії в розмірі, що зазначені в пункті 1.4. Заяви.

Згідно п.3.2.8.9.2. Умов передбачає, що сплата процентів за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії, передбаченої пунктом 3.2.8.3.2. Умов, здійснюється в дати платежів, зазначені у Заяві, про що зазначено у п. 3.2.8.3.1.Умов.

Пунктом 3.2.8.9.І. Умов передбачено, що у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених пунктами 3.2.8.5.2. та 3.2.8.5.3. цього Договору, Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.3. цього Договору. У свою чергу пунктом 3.2.8.3.3. Умов визначено, що при порушенні Клієнтом будь-якого грошового зобов`язання Позичальник сплачує Банки відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому у пункті 1.6. Заяви.

Нарахування прострочених відсотків здійснюється щодня, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів у році. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не враховується (п. 3.2.8.9.7. Умов).

Забезпеченням виконання зобов`язань Клієнтом - юридичною особою за цим Договором є укладення Договору поруки (положення п. 3.2.8.8.2. Договору).

27.02.2019 року між Позивачем та Відповідачем-2) було укладено договір поруки №POR914, за яким Відповідач-2 (Поручитель) взяв на себе відповідальність за виконання Відповідачем-1 (Боржником) зобов`язань за Кредитним договором від 27.02.2019р. б/н.

Так, згідно п.1.1. Договору поруки, предметом Договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання Підприємством ФГ ДУБРОВА ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО. , далі - «Боржник» зобов`язань за угодами- приєднання до: розділу 3.2.8. "Кредит КУБ" Умов та правил надання банківських послуг, далі Угода 1, по сплаті: процентної ставки за користування кредитом: за період користування кредитом згідно з п. 3.2.8.3.2 Угоди 1 - перші 6 місяців 1,8 відсотка (одна ціла вісім десятих) в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця - 1,6 відсотка одна ціла шість десятих) від початкового розміру кредиту; за період користування кредитом згідно з п. 3.2.8.3.3 Угоди 1 - 4,0% (чотири) відсотки в місяць від початкового розміру кредиту; кредиту в розмірі 190000грн. Якщо під час виконання Угоди 1 зобов`язання Боржника, що забезпечені цим Договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя, Поручитель при укладанні цього Договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за Угодою 1 в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібні.

Відповідно до п.1.2. Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за Угодою 1 в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту Поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності. Поручителем надані всі наявні документи, що стосуються Поручителя, на момент укладання цього договору, в господарському/цивільному суді не мається заяв кредиторів про визнання Поручителя банкрутом.

Пунктом 1.3. Договору поруки встановлено, що Поручитель з умовами Угоди 1 ознайомлений.

Вказаний Договір поруки підписано Позивачем 27.02.2019р. о 13:11:06год., Відповідачем-2 - 27.02.2019р. о 14:00:30год.

З підстав наведеного Позивач просить суд стягнути солідарно з Відповідача-1 та Відповідача-2 на користь Позивача 53355,06грн. суми заборгованості за наданим кредитом 1308,89грн. суми заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість та 5367,58грн. суми заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Відповідач-1 у поданому 05.10.2020р. за вх. №28760/20 Відзиві на позовну заяву від 25.09.2020р. б/н проти заявлених позовних вимог заперечує, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просить суд відмовити Позивачу в його задоволенні у повному обсязі з підстав того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме Відповідачем-1 як клієнтом було підписано електронним цифровим підписом заяву від 27.02.2019р. про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ», оскільки банком не подано до суду доказів отримання клієнтом електронного цифрового підпису в акредитованому центрі сертифікації ключів, у тому числі АТ КБ «Приватбанк». Заява не містить зразків підписів та/або відбитки печатки клієнта, відсутні докази укладення між сторонами угоди щодо надання клієнту доступу до системи клієнт-банку/інтернет клієнт-банку. Матеріали справи не містять доказів належного доведення до клієнта кредитних лімітів. Анкета-заява не містить рахунку, який просить відкрити особа з метою отримання грошових коштів, що взагалі, на думку Відповідача-1, унеможливлює встановлення факту її відношення до наданих банком виписок по рахунку. Наданий позивачем на підтвердження підписання клієнтом електронним цифровим підписом анкети-заяви, документ не містить відомості, які згідно ст.6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» повинен містити сертифікат ключа: дані про відкритий ключ, найменування криптографічного алгоритму. Також, Відповідач-1 зазначає, що банком не подано доказів того, що клієнт був ознайомлений із тією редакцією Умов та правил надання банківських послуг, що є додатком до позову, а витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» не містить підпису клієнта як позичальника про ознайомлення з такими. Позивачем не долучено до матеріалів справи повідомлення про дострокове повернення кредиту, надісланого засобами зв`язку (в т.ч. електронним зв`язком). З врахуванням того, що Позивачем не надано доказів на підтвердження факту укладення між сторонами договору та отримання кредиту шляхом приєднання клієнта до публічної оферти через підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ», Відповідач-1 просить суд у задоволенні позову відмовити.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до вимог ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

За умовами п. 3.2.8.3.1.4., п. 3.2.8.3.2., п. 3.2.8.3.3. Договору, клієнт доручає Банку щомісячно у строки, зазначені в Заяві, здійснювати договірне списання з його рахунків, відкритих у Банку, на погашення заборгованості за Послугою у кількості та розмірі, зазначеному в кредитному договорі. Остаточним терміном погашення заборгованості за кредитом є дата повернення кредиту. За користування Послугою Клієнт сплачує щомісячно на протязі всього терміну кредиту проценти за користування кредитом в розмірі та згідно Графіку, визначених в Заяві та Тарифах. При несплаті процентів у строк, визначений Графіком, вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання Договору згідно з п. 3.2.8.6.2.). У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитним договором Клієнт сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до статті ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 вказаної статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Приписами ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За приписами ч. 1-2 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема у пункті 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ч.2 вказаної статті визначено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

З врахуванням наведеного суд дійшов висновків про те, що між Сторонами укладено договір банківського обслуговування шляхом приєднання Відповідача-1 27.02.2019р. до публічної оферти через підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання послуги «КУБ». Зокрема, згідно з положеннями Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг Відповідач-1, підписавши цю заяву, погоджується з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами Позивача, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування.

Відтак, строк кредитування у відповідності до п п.1.3 Анкети-заяви від 27.02.2019р. Відповідача-1 становив 1 рік з дати видачі коштів Клієнту (з 27.02.2019р. по 26.02.2020р.).

Згідно Розрахунку заборгованості за Договором від 27.02.2019р. б/н, укладеного між Позивачем та Відповідачем-1, станом на 15.04.2020р. Позивачем нараховано Відповідачу-1 53355,06грн. загального залишку простроченої заборгованості за наданим кредитом, 1308,89грн. суми заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість та 5367,58грн. суми заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Як встановлено судом та вбачається із наданого Позивачем розрахунку заборгованості 29.02.2020р. сума кредиту віднесена на прострочення. Після 28.02.2020р. Відповідач-1 уже не мав права використовувати кредитні кошти та зобов`язаний був їх повернути.

При цьому суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 23.05.2018р. у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду, частково задовольняючи позов про стягнення 3% річних, нарахованих згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, дійшла правового висновку про те, що положеннями частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому у пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "відсотки за правомірне користування чужими грошовими коштами", що передбачено статтею 536 Цивільного кодексу України, та "відсотки за неправомірне користування боржником грошовими коштами", при чому останні відсотки кваліфіковано саме як плату боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, стягнення якої врегульовано частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України кредитний договір може встановлювати відсотки за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі відсотки можуть бути стягнуті кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Згідно п. 3.2.8.3. Умов надання кредитів у рамках Послуги здійснюється на наступних умовах: Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту терміновий кредит в обмін на зобов`язання Клієнта щодо повернення кредиту, сплати відсотків, комісій та винагород. Відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, їх кількість і дати їх здійснення вказуються в Заяві. Заява на приєднання до Послуги в системі Приват24 або у сервісі Папка24 або іншим шляхом підписується електронним підписом, є способом укладання кредитного договору в електронному вигляді.

Згідно п.1.6. Анкети-заяви від 27.02.2019р. у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п.1.5 цієї Заяви, Клієнт зобов`язаний додатково до процентів, вказаних в п.1.4., сплатити Банку проценти у розмірі 4 % в місяць від суми простроченої заборгованості та неустойку в розмірі і згідно розділу 3.2.8. Умов та Правил надання банківських послуг.

З огляду на викладене суд вважає, що Позивач має право на отримання належних йому відсотків за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пункту 1.6. Анкети-заяви у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, оскільки ці відсотки охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду від 05.03.2019р. у справі №5017/1987/2012.

На підставі наведеного, здійснивши перевірку здійсненого Позивачем розрахунку відсотків, суд погоджується з розміром таких. Отже, до стягнення підлягає 5367,58грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії та 1308,89грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість.

При цьому, суд критично оцінює і відхиляє доводи Відповідача-1, покладені ним в основу своїх заперечень проти заявлених позовних вимог з огляду на настпне.

Закон України «Про електронні довірчі послуги» врегульовує відносини, що виникають між юридичними, фізичними особами, суб`єктами владних повноважень у процесі надання, отримання електронних довірчих послуг, процедури надання цих послуг, нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, а також основні організаційно-правові засади електронної ідентифікації.

Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлює основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Приписами ч. 1-2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно ст.29 Закону України «Про електронні довірчі послуги», центральний засвідчувальний орган надає кваліфіковану електронну довірчу послугу формування, перевірки та підтвердження чинності кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки кваліфікованим надавачам електронних довірчих послуг з використанням самопідписаного сертифіката відкритого ключа центрального засвідчувального органу.

Факт підписання між позивачем та відповідачем-1 Договору електронними цифровими підписами підтверджується роздруківкою перевірки кваліфікованого електронного підпису для електронних документів.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Перерахування Позивачем Відповідачу-1 кредитних коштів за Договором у розмірі 190000грн. підтверджується наявною в матеріалах справи Випискою по банківському рахунку.

Суд відхиляє покликання Відповідача-1 щодо відсутності в Анкеті-заяви рахунку, що унеможливлює встановлення факту його відношення до наданих банком виписок по рахунку, оскільки за приписами п. 3.2.8.5.16. Договору, умовою надання кредиту Банком є наявність активного поточного рахунку Клієнта в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Таким чином, перерахування кредитних коштів позичальнику було б неможливим за відсутності відкритого на ім`я ФГ «Дуброва» поточного рахунку в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Наведене спростовує доводи Відповідача-1 про відсутність у матеріалах справи доказів підписання Договору Відповідачем-1 шляхом накладення електронного підпису.

Судом відхиляються покликання Відповідача-1 на ненаправлення банком повідомлення про дострокове повернення кредиту, оскільки як зазначила представник Позивача вказане повідомлення було направлене Відповідачу-1 шляхом sms-повідомлення. Крім цього, при вирішенні спору в цій частині, суд керується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові №521/21255/13-ц від 27.03.2019р. про те, що повідомлення про дострокове повернення кредиту, яке направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту.

Щодо посилань Відповідача-1 на недоведеність Позивачем обставини ознайомлення Відповідача-1 з Умовами та правилами надання банківських послуг суд зазначає, що усі істотні умови Договору визначено Сторонами в Анкеті-заяві від 27.02.2019р., а з врахуванням висновків суду щодо доведеності обставини підписання Відповідачем-1 такої Анкети-заяви, суд зазначає про обізнаність Відповідача-1 із усіма істотними умовами укладеного між Сторонами Договору.

Щодо солідарного стягнення заборгованості з Відповідача-1 та Відповідача-2 на користь Позивача суд зазначає, що, відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Забезпеченням виконання зобов`язань Клієнтом - юридичною особою за цим Договором є укладення Договору поруки (положення п. 3.2.8.8.2. Умов).

Як було встановлено судом, з метою забезпечення виконання Відповідачем-1 зобов`язань за Договором, 27.02.2019р. між Позивачем (кредитором) та Відповідачем-2 (поручителем) укладено Договір поруки №POR914.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 3.2.8.3.1.4. Умов визначено, зокрема, що згідно зі ст.ст. 212, 651 ЦК України, при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених цим Договором, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-ого дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови Договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту (Банк здійснює інформування Клієнта на свій вибір або письмово, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку та Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет-клієнт-банк, sms-повідомлення або інших)). При непогашенні заборгованості за цим Договором у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість за кредитним договором, починаючи з наступного дня від дати, зазначеної в повідомленні, вважається простроченою.

Уклавши Договір поруки, сторонами у п.2.1.2. було передбачено, що у випадку невиконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п. 1.1. цього договору, кредитор має право направити поручителю вимогу із зазначенням невиконаного (их) зобов`язання (нь). Ненаправлення кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права кредитора звернутися до суду з вимогою виконати взяті на себе поручителем зобов`язання або вимагати від поручителя виконання взятих на себе зобов`язань іншими способами. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у випадку невиконання боржником зобов`язань за Угодою-1, незалежно від факту направлення чи ненаправлення кредитором поручителю передбаченої даним пунктом вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (положення ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Враховуючи те, що Відповідач-1 належним чином взяті на себе зобов`язання за Договором не виконав, суд прийшов до висновку, що заявлена заборгованість підлягає солідарному стягненню з Відповідачів-1 та 2 на користь Позивача у судовому порядку.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно з ст. 76 ГПК України Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України" за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): де зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що Відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, хоч йому було створено усі можливості для надання заперечень, від жодного Учасника справи не надходило клопотання про витребування доказів, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі те, що матеріалами справи підтверджено факт порушення Відповідачем-1 взятих на себе договірних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів у встановлені Договором порядку та строки, беручи до уваги відсутність доказів повернення Відповідачем-1 кредиту, повної чи часткової сплати Відповідачем-1 відсотків за користування ним а також забезпечення виконання вказаних зобов`язань Відповідача-1 порукою Відповідача-2, суд дійшов висновків про підставність та обґрунтованість позовних вимог про солідарне стягнення з Відповідача-1 та Відповідача-2 на користь Позивача 53355,06грн. суми заборгованості за кредитом 1308,89грн. суми заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість та 5367,58грн. суми заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії..

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп.1, 2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позовної заяви немайнового характеру - в розмірі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року для працездатних осіб в розмірі 2102 гривні.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого Позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 2102грн. у вигляді сплаченого за подання до господарського суду позовної заяви судового збору.

Як доказ сплати судового збору Позивачем подано Платіжне доручення від 23.04.2020р. №ІНВ93В330О про сплату судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в розмірі 2102грн. Оригінал вказаного Платіжного доручення є додатком №15 до позовної заяви.

Окрім того, суд зазначає що Відповідачі-1 та 2 наданим чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористались.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено в п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", що у випадку, якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

З підстав наведеного, а також недоведення Позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу 1 ГПК України іншого розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 2102грн., недоведення Відповідачами-1 та 2 розміру понесених у справі судових витрат, суд дійшов висновків про те, що судові витрати у справі слід покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та розподілити їх порівну між Відповідачами-1 та 2, стягнути з Відповідача-1 на користь Позивача 1051грн. судового збору, стягнути з Відповідача-2 на користь Позивача 1051грн. судового збору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 42, п. 1, 3 ч. 1 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 13, 27, 42, 43, 46, 73, 74, 76,-79, 80, 81, 86, 129, 165, 205, 216, 222, 235, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174, 179, 193 Господарського кодексу України, ст.ст.3, 6, 11, 15, 16, 509, 526, 527, 530, 543, 553, 554, 599, 610-612, 627, 629, 632, 634, 1048, 1054-1056-1, 1066, 1067, 1069 Цивільного кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути солідарно з Фермерського господарства «Дуброва» (82489, Львівська область, Стрийський район, с.Воля-Задеревацька, вул.Садова, буд.13; ідентифікаційний код: 39172577) та з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ІПН: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, ідентифікаційний код: 14360570) 53355,06грн. суми заборгованості за кредитом 1308,89грн. суми заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість та 5367,58грн. суми заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

3. Стягнути з Фермерського господарства «Дуброва» (82489, Львівська область, Стрийський район, с.Воля-Задеревацька, вул.Садова, буд.13; ідентифікаційний код: 39172577) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, ідентифікаційний код: 14360570) 1051грн. судового збору.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ІПН: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, ідентифікаційний код: 14360570) 1051грн. судового збору.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

6. Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 ГПК України.

7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 09.11.2020р.

Головуючий суддя Т.Б. Фартушок