ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2020 р. Справа№ 911/1133/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Кропивної Л.В.

Пашкіної С.А.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»на рішення господарського суду Київської області від 10.07.2020 у справі № 911/1133/20 (суддя - Заєць Д.Г.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого»

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого» про стягнення 1406,91 грн., з яких: 1317,11 грн. пені та 89,80 грн. 3% річних.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилався на те, що відповідач в порушення умов п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу №14/16-ТЕ-17 від 13.01.2016 року за отриманий у 2016 році природній газ розраховувався невчасно, у зв`язку з чим відповідачу на підставі п. 8.2 договору нараховано 1317,11 грн. пені, а також 89,80 грн. 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Рішенням господарського суду Київської області від 10.07.2020 у справі № 911/1133/20 (суддя - Заєць Д.Г.) у позові відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанцій мотивоване тим, що за умовами п. 1.2 договору газ, що постачався за цим договором, використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Оплату отриманого у 2016 році газу відповідач здійснив з порушенням строку, обумовленого у п. 6.1 договору. Утім, заборгованість відповідачем була погашена до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а тому, враховуючи приписи ч. 3 ст. 7 вканого Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню. У зв`язку з викладеним суд першої інстанції дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. При цьому, місцевим господарським судом враховано, що виконання ч. 3 ст. 7 зазначеного вище Закону не потребує включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування поданої скарги позивач посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права. Так, скаржник зазначає, що за змістом статей 1-3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" учасниками процедури списання заборгованості є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, які включені до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Натомість, матеріали справи не містять доказів включення відповідача до такого реєстру. Тому списання заборгованості на підставі частини 3 статті 7 зазначеного Закону є неправомірним, а відмова у задоволенні позовних вимог - незаконною.

18.08.2020 матеріали справи разом з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Пашкіна С.А., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження залишено без розгляду, а апеляційну скаргу - без руху на підставі ст. ст. 174, 260 ГПК України.

07.09.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого додано докази сплати судового збору у розмірі 3153,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/1133/20, розгляд справи визначено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

06.10.2020 року до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки виконання частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не потребує включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Виходячи з наведеного, відповідач просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 13.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», (постачальник) та Державною науковою установою «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого» (споживач) було укладено договір №14/16-ТЕ-17 постачання природного газу.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (далі газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.

Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 лдоговору).

Згідно з п. 3.4 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Пунктом 6.1 договору визначено, оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором (п. 8.1 договору).

У разі невиконання споживачем умов п. 6.1 цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1. умов цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 8.2 договору).

У п.10.3 договору сторони погодили, що строк у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Відповідно до розділу 12 договору він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року і діє в частині реалізації газу до 31 березня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Судом першої інстанції також встановлено, що на виконання умов договору у 2016 році позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 59666,02 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного від 31.01.2016 року, від 29.02.2016 року, від 31.03.2016 року.

Однак, відповідач взятого на себе обов`язку зі своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, провівши відповідні розрахунки у повному обсязі з порушенням передбачених п. 6.1 договору строків, що підтверджується доданими до позовної заяви довідками по операціям і сальдо «Український НДІ ім. Погорілого ДНУ» та банківськими виписками.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, яка кореспондується з ч.1 ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У силу ч. 1 ст. 216 ГК Українии учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

У силу ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на положення наведених норм та умови договору позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 1317,11 грн. пені та 89,80 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо, з урахуванням дат виникнення заборгованості та фактичних оплат.

Як встановлено місцевим господарським судом, факт несвоєчасної оплати відповідачем за отриманий газ підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

Утім, при ухваленні рішення про відмову у позові судом першої інстанції враховано, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VIII (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 2 вищенаведеного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 року №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Таким чином, з наведеного слідує, що необхідною умовою участі у процедурі врегулювання заборгованості шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації чи списання боргу є включення підприємства, організації до відповідного реєстру.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону взаєморозрахунки проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової енергії для населення, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води іншим категоріям споживачів.

За приписами ч. 1 ст. 5 названого Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Зі змісту наведених норм вбачається, що ними визначено проведення взаєморозрахунків та реструктуризації саме стосовно боргу за спожитий природний газ, тобто без урахування сум неустойки (штрафу, пені), інфляційних втрат, процентів річних, які нараховані на такий борг.

При цьому, списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, окремо урегульовано статтею 7 вищевказаного Закону.

Так, відповідно до частини 1 наведеної норми на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

Водночас частиною 3 зазначеної норми закріплено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведеної норми дозволяє дійти висновку, що у її першій частині мова йде про нарахування неустойки (штрафу, пені), інфляційних втрат, процентів річних саме на реструктуризовану заборгованість у порядку та з дотриманням приписів ст. ст. 1, 3, 5 цього Закону.

Натомість, частина 3 статті 7 вказаного Закону стосується нарахування неустойки (штрафу, пені), інфляційних втрат, процентів річних не на реструктуризовану заборгованість, а на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка існувала, проте була погашена до набрання чинності цим Законом.

У розумінні ч. 3 ст. 7 вказаного Закону застосування її приписів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності цим Законом.

Виходячи з наведеного, застосування ч. 3 ст. 7 вказаного Закону не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, у порядку та з дотриманням правил ст. ст. 1, 3, 5 цього Закону.

Отже, для правильного застосування положень статті 7 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII необхідно встановити, коли відбулося погашення основної заборгованості за отриманий природний газ: до чи після набрання чинності вказаним Законом.

Якщо у теплопостачальних та теплорегулюючих організацій залишилася заборгованість перед постачальником природного газу за спожитий природний газ після набрання чинності Законом від 03.10.2016 № 1730-VIII, то до таких підприємств застосовується положення статей 1, 2, 3, 5 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII, у тому числі, щодо участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії шляхом включення підприємства чи організації до відповідного реєстру.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Законом від 03.10.2016 № 1730-VIII, тобто до 30.11.2016, тоді положення вищевказаних статей не застосовуються, а відтак - і не потребує доведення факт включення підприємства до відповідного реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.01.2018 року №904/10745/16, від 07.02.2018 року №927/1152/16, від 13.02.2018 року №911/1719/13, від 14.02.2018 року №908/3211/16, від 22.02.2018 року №922/4355/14, від 28.02.2018 року №911/3914/14, від 11.04.2018 року №15/5005/153/2012, від 26.02.2019 року №904/2960/18.

Таким чином, встановивши, що газ, що поставлений за договором №14/16-ТЕ-17 від 13.01.2016 року, використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, у той час як заборгованість за нього у повному обсязі була погашена відповідачем до 30.11.2016 року, тобто до набрання чинності Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII, місцевий господарський суд правильно застосував норми матеріального права, у тому числі, ч. 3 ст. 7 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача нарахованих сум пені та 3% річних.

З огляду на вищевикладений висновок колегія суддів відхиляє аргумент позивача про те, що не включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, унеможливлює списання пені та процентів річних.

При цьому, колегією суддів також враховано, що до заборгованості, яка виникла та погашена до набрання чинності Законом від 03.10.2016 № 1730-VIII, не можуть бути застосовані передбачені цим Законом правила та вимоги стосовно необхідності включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки за загальним правилом, закріпленим ч. 1 ст. 58 Конституції України, закон не має зворотної дії в часі.

Посилання скаржника на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 908/3211/16 від 14.02.2018 року колегія суддів вважає немотивованим, оскільки викладений у ній висновок щодо застосування перелічених вище норм права по суті не відрізняється від наведених судом обґрунтувань.

Отже, доводи апеллянта, викладені у поданій скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається судом на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 10.07.2020 у справі № 911/1133/20 - без змін.

2. Справу повернути до господапрського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Л.В. Кропивна

С.А. Пашкіна