ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року Справа № 915/644/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 73)

в інтересах держави в особі:

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» (54002, м. Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, буд. 1/1)

про: стягнення грошових коштів,

за участю представників учасників справи:

від прокуратури: Дзюбан О.В., прокурор за посвідченням,

від позивача: Стасюк О.Д. за довіреністю,

від відповідача: Петровський Д.О., адвокат за ордером,

Суть спору:

08.05.2020 Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 31/1-5578вих-20 від 07.05.2020 (з додатками), в якій просить суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях кошти у сумі 9030384,60 грн, із яких орендна плата 8004140,11 грн, пеня 1026244,49 грн;

- стягнути з відповідача на користь прокуратури Миколаївської області (р/р UA000340, , Банк ДКСУ м. Києва, МФО 82072) сплачений судовий збір за подачу позову;

- про день і час розгляду справи повідомити Миколаївську міську прокуратуру № 1 та прокуратуру Миколаївської області.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: умов пунктів 3.1, 3.2, 3.4, 3.7, 5.2 Договору оренди нерухомого майна № РОФ-501 від 10.05.2006 з додатками та договорами про внесення змін до нього: № 1 від 23.02.2007, № 2 від 21.12.2011, № 3 від 08.06.2016; претензії № 01/211 від 10.03.2020; застосування норм статей 193, 230, 283 Господарського кодексу України, 525, 526, 549, 610, 612, 625, 762 Цивільного кодексу України, статей 4, 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», та мотивовані тим, що відповідач не виконує обов`язку щодо своєчасної оплати орендної плати, унаслідок чого перед державним бюджетом у відповідача утворилася заборгованість з орендної плати за період з червня 2019 року по січень 2020 року.

У зв`язку з введенням з 12.03.2020 на усій території України карантину постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (за змінами та доповненнями) ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 13.05.2020 було відкрито провадження у справі № 915/644/20 без зазначення дати проведення підготовчого судового засідання; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

14.05.2020 до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 14.05.2020 (вх. № 5931/20) про ознайомлення з матеріалами справи, з подальшою її реалізацією 15.05.2020.

Враховуючи прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про послаблення карантинних обмежень, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», беручи до уваги тривалість знаходження справи у провадженні суду, ухвалою від 29.05.2020 суд повідомив учасників справи про те, що підготовче засідання у справі № 915/644/20 відбудеться 07 липня 2020 року о 10:30.

01.06.2020 до суду від відповідача надійшов відзив № 790 від 29.05.2020 на позовну заяву, у якому відповідач повідомив суд, що наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» заборгованості за Договором оренди нерухомого майна № РОФ-501 від 10.05.2006 відповідачем не заперечується, разом із тим, мали місце часткові оплати відповідної заборгованості. За такого відповідач просить суд:

- у задоволенні позовних вимог Позивача Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях щодо стягнення з Відповідача ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» суми основного боргу у розмірі 4 161 299,05 грн відмовити;

- надати Відповідачу ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» розстрочку виконання грошового зобов`язання у розмірі 4 869 085,55 грн, з яких 3 842 841,06 грн сума основного боргу та 1 026 244,49 грн сума пені терміном на 3 (три) місяці.

Відзив мотивований тим, що, по-перше, відповідач через дії третіх осіб, не мав можливості здійснювати господарську діяльність, не отримував достатніх грошових надходжень для виконання своїх грошових зобов`язань, що спричинило збитки, недоотримання грошових надходжень, втрату клієнтів та накопичення заборгованості.

Незважаючи на законодавчі можливості, будучи відповідальним орендарем протягом усього періоду співпраці Фонду та Компанії починаючи з 2003 року, відповідач не вимагав у орендодавця зменшення плати та не заявляв про звільнення від плати за період неможливості здійснення стивідорної діяльності в Порту, прохаючи лише у листі № 483 від 01.04.2020 та Гарантійному листі № 608 від 28.04.2020 надати розстрочку з огляду на вищевказані обставини.

По-друге, відповідач стверджує, що заявлена прокурором сума основного боргу на цей час частково сплачена:

- до дати формування прокурором позову у справі на загальну суму 2461299,05 грн (платіжні доручення: № 425 від 19.02.2020, № 614 від 19.02.2020, № 713 від 03.04.2020, № 902 від 21.04.2020, № 903 від 21.04.2020, № 987 від 28.04.2020);

- після складання, оформлення та подання позивачем позову у справі на загальну суму 1700000,00 грн (платіжні доручення № 1134 від 22.05.2020, № 1189 від 29.05.2020, № 1190 від 29.05.2020).

За такого, залишилася до сплати сума боргу в розмірі 3842841,06 грн. Тобто, у стягненні 4161299,05 грн основного боргу позивачу слід відмовити.

Водночас відповідач повідомив суд про те, що має намір здійснити повне погашення заборгованості у справі і просить надати відповідачу час для можливості погашення суми стягнення у справі.

Також, як вже було наведено, у відзиві відповідач просить суд керуючись ст. 239 ГПК України встановити спосіб виконання рішення та надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» розстрочку виконання грошового зобов`язання терміном на 3 місяці у відповідності до вимог п. 2 ч. 6 ст. 238 ГПК України.

18.06.2020 до суду від Миколаївської місцевої прокуратури № 1 надійшла відповідь на відзив № 31/1-7320 вих-20, в якій заявник зазначає, що наведені у відзиві доводи є необґрунтованими.

Так, прокуратура посилається на те, що в платіжних дорученнях наданих відповідачем до відзиву відсутні посилання на періоди, за які сплачується борг та на те, що за інформацією Регіонального відділення (№ 14-10-00556 від 18.06.2020) сплачені кошти з лютого по травень 2020 року є поточною орендною платою.

Прохання відповідача про розстрочення виконання грошового зобов`язання прокурором теж вважається необґрунтованим.

25.06.2020 до суду від Миколаївської місцевої прокуратури № 1 надійшло клопотання № 31/1-7587вих-20 від 24.06.2020 про долучення до матеріалів справи оригіналу інформації Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 18.06.2020 № 14-10-00556.

30.06.2020 до суду від відповідача надійшли заперечення № 937 від 30.06.2020 на відповідь на відзив, з урахуванням яких заявник просить суд надати додатковий час для можливості визначення сторонами Договору № РОФ-501 від 10.05.2006 точної суми боргу, що належить до оплати в рамках справи № 915/644/20 за заявлений у позові період з червня 2019 року по січень 2020 року, а також з метою добровільного погашення відповідачем суми стягнення у справі.

Крім того, відповідач, з посиланням на норми ст. 534 Цивільного кодексу України, підтвердив своє бачення ситуації, вважаючи, що при надходженні грошових коштів, спочатку вони йдуть на погашення боргу, а потім зараховуються на поточну оплату. Також поінформував суд, що звернувся до позивача з листом (пропозицією) провести звірку взаєморозрахунків та планує сплатити заявлену у справі суму боргу у розмірі встановленому Фондом після перевірки зарахування грошових надходжень у рахунок погашення боргу та суму пені у розмірі 1026244,49 грн найближчим часом в рамках попереднього провадження для можливості закрити провадження у справі за відсутністю предмету спору за п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

06.07.2020 до суду від відповідача надійшло клопотання № 968 від 06.07.2020 про відкладення підготовчого засідання, в якому заявник, зокрема, зазначивши, що на даний час відповідачу не відомо періоди фактичного зарахування орендодавцем сум оплат проведених товариством за період із 19.02.2020, у зв`язку із чим не зрозуміла сума позовних вимог, що заявляється до стягнення з відповідача, повторно просив суд надати додатковий час для можливості визначення сторонами Договору № РОФ-501 від 10.05.2006 точної суми боргу, що належить до оплати в рамках справи № 915/644/20. Крім того, у наведеному клопотанні відповідач просив продовжити строк підготовчого провадження у справі №915/644/20 та відкласти підготовче засідання у вказаній справі.

Ухвалою суду від 07.07.2020 було продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 18 серпня 2020 року о 10:00.

12.08.2020 до суду від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях надійшло клопотання № 10-07-03260 від 06.08.2020, в якому заявник просить суд долучити до матеріалів справи копію наказу Регіонального відділення від 19.03.2020 № 391, як доказ на підтвердження повноважень (самопредставництва).

17.08.2020 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» надійшло клопотання № 1147 від 14.08.2020 про дозвіл відповідачу надати додаткові Пояснення з окремих питань та приєднання до матеріалів справи пояснень із новими доказами, в якому просить суд:

- дозволити відповідачу ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» подати додаткові пояснення щодо питання проведення звірки взаємних розрахунків та часткової оплати відповідачем заявленої позивачем суми позовних вимог у справі № 915/644/20;

- приєднати до матеріалів справи додаткові пояснення відповідача ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» щодо питання проведення звірки взаємних розрахунків та часткової оплати відповідачем заявленої позивачем суми позовних вимог у справі № 915/644/20 із доданими до пояснень документами у якості нових доказів.

До вказаного клопотання відповідачем додано відповідні пояснення № 1146 від 14.08.2020, а також докази направлення вказаного клопотання з додатками іншим учасникам справи.

Інші учасники процесу не висловили будь-яких заперечень на заявлену кореспонденцію відповідача.

18.08.2020 до суду від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях надійшли письмові пояснення № 10-07-03404 від 17.08.2020, в який заявник зазначає, що Регіональне відділення підтримує позов прокуратури в інтересах держави заявлений до ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» про стягнення заборгованості з орендної плати у сумі 6204140,11 грн та 1026244,49 грн пені і просить його задовольнити.

Ухвалою суду від 18.08.2020 за усним клопотанням прокурора, позивача та відповідача продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 915/644/20; відкладено підготовче засідання на 01 жовтня 2020 року о 10:50; зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» у строк до 17.09.2020 оформити та підписати акт звіряння взаємних розрахунків по спірним правовідносинам. Ініціативу складання акту звіряння покладено на позивача.

01.09.2020 до суду від позивача надійшла заява б/н та без дати (вх. № 10714/20), з її подальшою реалізацією 15.09.2020.

23.09.2020 до суду від позивача надійшла така кореспонденція:

- клопотання № 10-07-04000 від 16.09.2020 про залучення до матеріалів справи копії акту взаємних розрахунків від 08.09.2020;

- заява № 10-07-03999 від 16.09.2020 про зменшення позовних вимог, з урахуванням якої позивач просить суд дозволити зменшити позовні вимоги у справі № 915/644/20; стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 7 128 672,57 грн із яких орендна плата 6 102 428,08 грн, пеня 1 026 244,49 грн; інші вимоги позову залишити без змін.

Заява ґрунтується на підставі статей 42, 46 Господарського процесуального кодексу України та мотивована частковою оплатою відповідачем заборгованості після відкриття провадження у справі на загальну суму 2101712,16 грн.

Суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Таким чином, розглянувши заяву позивача № 10-07-03999 від 16.09.2020 про зменшення позовних вимог, що надійшла до суду до закінчення підготовчого засідання, суд дійшов висновку, що вказана заява подана позивачем у відповідності до приписів ст. 46 ГПК України, відповідає вимогам чинного процесуального законодавства, не порушує права та охоронювані законом інтереси сторін, а тому приймається судом до розгляду.

У зв`язку з проходженням суддею Смородіновою О.Г. підготовки суддів місцевих господарських судів, організованої Одеським регіональним відділенням Національної школи суддів України у період з 28 вересня по 02 жовтня 2020 року (відповідно до наказу Господарського суду Миколаївської області № 9-в від 24.09.2020), ухвалою суду від 25.09.2020 підготовче засідання у даній справі було відкладено на 06 жовтня 2020 року об 11:15.

05.10.2020 до суду від відповідача надійшла така кореспонденція:

- клопотання № 1357 від 05.10.2020 про відкладення судового засідання, мотивоване тим, що уповноважений представник позивача не має можливості з`явитися в судове засідання в призначену дату 06.10.2020 о 11:15, оскільки адвокат та керівник товариства з 05.10.2020 знаходяться на самоізоляції через захворювання працівників ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV. За такого відповідач просив суд відкласти судове засідання у справі № 915/644/20 на іншу дату та час, після виходу із самоізоляції представників відповідача;

- клопотання № 1356 від 05.10.2020 про дозвіл відповідачу надати додаткові Пояснення з окремих питань та приєднання до матеріалів справи Пояснень із новими доказами, в якому заявник зазначає, що існує необхідність подання відповідачем таки додаткових пояснень щодо таких питань: здійснення заходів, направлених на визначення сторонами сум оплат за Договором та суми боргу за заявлений у позові період, що залишилася непогашеною відповідачем та належить до стягнення у справі № 915/644/20 складання та підписання сторонами Акту звіряння взаєморозрахунків; подання позивачем до суду заяви про зменшення позовних вимог у справі № 915/644/20; проведення відповідачем після судового засідання 18.08.2020 часткової оплати суми боргу у розмірі 101712,03 грн із заявленої позивачем суми боргу;

- пояснення № 1355 від 05.10.2020 щодо питання проведення звірки взаємних розрахунків та часткової оплати відповідачем заявленої позивачем суми позовних вимог у справі № 915/644/20. У вказаних поясненнях відповідач, зокрема, просить суд при винесенні рішення у справі встановити спосіб його виконання та надати відповідачу розстрочку виконання грошового зобов`язання терміном на 3 місяці рівними частинами, вказавши про це у відповідності до вимог п. 2 ч. 6 ст. 238 ГПК України у своєму рішенні по справі № 915/644/20.

За результатами судового засідання, проведеного 06.10.2020 за участю прокурора та позивача, суд постановив ухвалу, якою закрив підготовче провадження у справі № 915/644/20 та призначив її до судового розгляду по суті на 29 жовтня 2020 року об 11:00.

26.10.2020 до суду від відповідача надійшла така кореспонденція:

- клопотання № 1431 від 26.10.2020 про дозвіл відповідачу надати додаткові Пояснення з окремих питань та приєднання до матеріалів справи Пояснень із новими доказами, в якому заявник зазначає, що існує необхідність подання відповідачем таки додаткових пояснень щодо проведення відповідачем після судового засідання 06.10.2020 часткової оплати боргу в розмірі 800000,00 грн із заявленої позивачем суми основного боргу;

- пояснення № 1430 від 26.10.2020 щодо питання часткової оплати відповідачем заявленої позивачем суми позовних вимог у справі № 915/644/20. У вказаних поясненнях відповідач, зокрема, повідомляє про здійснення відповідної оплати та просить суд при винесенні рішення у справі встановити спосіб його виконання та надати відповідачу розстрочку виконання грошового зобов`язання терміном на 3 місяці рівними частинами, вказавши про це у відповідності до вимог п. 2 ч. 6 ст. 238 ГПК України у своєму рішенні по справі № 915/644/20.

В судовому засіданні 29.10.2020, проведеному за участю представників усіх учасників справи, судом було розпочато розгляд справи № 915/644/20, заслухано вступні слова, з`ясовано обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджено в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються.

За результатами проведеного засідання судом було оголошено перерву до 02 листопада 2020 до 11:00.

02.11.2020 в засіданні, за участю представників усіх учасників справи, суд заслухав заключні слова сторін та вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 02.11.2020 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши в судових засіданнях представників учасників справи, суд

В С Т А Н О В И В:

Статтею 1311 Конституції України на органи прокуратури покладена функція представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено також ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 визначено, що під представництвом прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, у зв`язку із чим прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство підставу позову та зазначає, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

У даній справі наявність «інтересу держави» полягає у порушенні права держави у сфері використання державного майна.

Несплата відповідачем орендних платежів порушує економічні інтереси держави шляхом ненадходження коштів до державного бюджету та унеможливлює використання коштів для цілей та потреб держави у сфері ефективного розпорядження державним майном.

Аналіз п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності лій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка с неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захист або робить не неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Відповідно до ст. 53 ПІК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У даному випадку у зв`язку з не здійсненням захисту інтересів держави, прокурор звертається до суду в інтересах Регіонального відділення Фонду державною майна України по Одеській та Миколаївській областях, як органу, уповноваженого державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносин, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», контроль за виконанням умов договорів оренди нерухомого та рухомого майна покладається на орендодавців майна. Такими органами щодо оренди державного майна відповідно до ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» є Фонд державного майна України та його регіональні відділення.

Відповідно до Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, затвердженого головою Фонду державного майна України 25.05.2019, регіональне відділення реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності. виступає орендодавцем нерухомого майна, яке є державною власністю; здійснює контролі, за надходженням до Державного бюджету України плати за оренду державного майна по договорах оренди, укладених регіональним відділенням.

Таким чином, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях є уповноваженим органом у сфері оренди державного майна.

Місцевою прокуратурою з метою з`ясування вжитих органом контролю заходів до поновлення порушених інтересів держави 16.04.2020 скеровано відповідний запит.

У відповіді на запит Регіональне відділення Фонду, маючи відповідні повноваження у вказаній сфері та усвідомлюючи факт ненадходження значної суми заборгованості до бюджету, листом від 24.04.2020 повідомило про скерування боржнику 10.03.2020 претензії та лише про підготовку відповідно до п.6 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» заяви про здійснення виконавчого напису нотаріуса. З позовом про стягнення з товариства заборгованості Регіональне відділення не зверталось. Докази оформлення та направлення заяви про здійснення виконавчого напису нотаріуса також відсутні.

Враховуючи викладене, зазначені дії Регіонального відділення як органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах, свідчать про неналежне здійснення своїх повноважень щодо захисту інтересів держави, а саме невжиття Регіональним управлінням належних заходів до стягнення до бюджету заборгованості за договором оренди державного майна та ефективного захисту інтересів держави у цих правовідносинах, що і стало обґрунтованою підставою для здійснення органами прокуратури захисту в суді інтересів держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях.

З матеріалів справи судом встановлено, що 10 травня 2006 року між Регіональним відділенням Фонду держмайна України по Миколаївській області (правонаступником якого є позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» був укладений Договір № РОФ-501 оренди нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Заводська, 23/7, м. Миколаїв, яке знаходиться на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» (далі Договір), згідно з предметом якого позивач, як орендодавець, передає, а відповідач, як орендар, приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/7 (далі майно), згідно з планом розміщення орендованих приміщень (додаток 1 до договору оренди), що перебувають на балансі ДП «Миколаївський морський торговельний порт» (далі балансоутримувач), а саме:

- будівлю закритого складу № 7 (з адміністративно-побутовими приміщеннями) загальною площею 11626,5 кв.м., з рампою площею 2174,0 кв.м. (літ. «А» за Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, «№ 1» за технічним паспортом (інв. № 3348) (реєстрований номер 01125608.1.БАОПВЛ066) станцією розвантаження вагонів (інв. № 16611) (реєстрований номер 01125608.1.БАОПВЛ562) та підкрановими шляхами довжиною 217,63 п.м. (інв. № 3370) (реєстрований номер 01125608.1.БАОПВЛ566);

- споруду № ІІІ загальною площею 17 600 кв.м. (літ. «ІІІ» за технічним паспортом, (інв. № 411) (реєстрований номер 01125608.1.БАОПВЛ643), яка включає у себе: відкритий склад загальною площею 6848 кв.м. (літ. «ІІІ» за технічним паспортом, (інв. № 411) (реєстрований номер 01125608.1.БАОПВЛ643); відкритий склад загальною площею 10752 кв.м. (літ. «ІІІ» за технічним паспортом, (інв. № 411) (реєстрований номер 01125608.1.БАОПВЛ643).

Загальна площа об`єктів оренди складає 31451 кв.м., загальна вартість визначена згідно з висновком про вартість на 31.05.2016 і становить за незалежною оцінкою 24 796 990 грн.

Майно передається в оренду під складські приміщення та здійснення виробничої діяльності щодо перевалки вантажу (п. 1.1, в редакції договору № 3 від 08.06.2016 про внесення змін до Договору № РОФ-501 від 10.05.2006).

За умовами наведеного Договору № РОФ-501 від 10.05.2006:

- договір набирає чинності після його підписання сторонами, скріплення печатками і нотаріального посвідчення з моменту його державної реєстрації. Обов`язки сторін за цим договором виникають з моменту передання майна від орендодавця до орендаря, тобто з моменту підписання акта приймання-передачі майна, який повинен бути підписаний протягом місяця з моменту підписання договору (п. 2.1);

- передача майна в оренду здійснюється за участю балансоутримувача на підставі цього договору та Акту приймання-передачі майна в строкове платне користування від орендодавця орендарю (п. 2.2);

- передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається Держава, а орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.3).

Розділом 3 Договору сторони погодили умови щодо орендної плати. Так:

- орендна плата визначена за домовленістю сторін і становить без ПДВ за перший місяць розрахунку (травень 2 грн (п. 3.1, в редакції договору № 3 від 08.06.2016 про внесення змін до Договору № РОФ-501 від 10.05.2006);

- орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.2);

- орендна плата нараховується та сплачується орендарем об`єкту оренди за Актом приймання-передачі орендованого майна орендодавцю після припинення, розірвання договору оренди (п. 3.3);

- орендна плата визначається щомісячно згідно з розрахунком розміру плати за оренду майна і перераховується орендарем не пізніше 12 числа місця, наступного за звітним, з урахуванням щомісячного індексу інфляції безпосередньо до державного бюджету на відповідний розрахунковий рахунок УДК у Миколаївській області у розмірі 70 % орендної плати, балансоутримувачу у розмірі 30 % орендної плати (додаток 1). Орендар самостійно розділяє кожен черговий платіж за оренду державного майна та направляє відповідні частини орендної плати безпосередньо до державного бюджету та балансоутримувачу (п. 3.4);

- орендар щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним, зобов`язаний надати орендодавцю та балансоутримувачу платіжні доручення, які підтверджують внесення до державного бюджету орендної плати на відповідний розділ держбюджету (п. 3.5);

- розмір орендної плати переглядається за вимогою однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 3.6);

- орендна плата, перерахована до державного бюджету та балансоутримувачу несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується з урахуванням пені за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої на період, за який нараховується пеня, враховуючи розмір такої ставки, яка є найбільшою, включаючи день сплати. Пеня сплачується окремим платіжним дорученням на розрахунковий рахунок основного платежу (п. 3.7);

- наднормативна сума орендної плати, що надійшла до бюджету, підлягає в установленому порядку заліку в рахунок наступних платежів (п. 3.8);

- орендна плата, яку орендар сплачує до державного бюджету, повинна надходити тільки у вигляді грошових коштів (п. 3.9);

- зобов`язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечуються у вигляді завдатку в розмірі орендної плати за два місяці оренди, який вноситься рахунок плати за останні два місяці оренди (п. 3.10).

Крім того, до обов`язків орендаря за розділом 5 увійшло, зокрема своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату згідно з умовами, передбаченими Розділом 3 цього Договору (п. 5.2).

За змістом п. 11.1 Договору (в редакції договору № 3 від 08.06.2016 про внесення змін до Договору № РОФ-501 від 10.05.2006) цей Договір укладено строком на 10 років, що діє з 10.05.2016 р. до 09.05.2026 р. включно.

Вищенаведений Договір 10.05.06 був посвідчений приватним нотаріусом, зареєстрований в реєстрі за № 1838.

В подальшому до Договору були укладені сторонами договори про внесення змін, які пройшли нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію): № 1 від 23.02.2007 (посвідчений приватним нотаріусом 23.02.2007, зареєстрований в реєстрі за № 835), № 2 від 21.12.2011 (посвідчений приватним нотаріусом 21.12.2011, зареєстрований в реєстрі за № 2940) та № 3 від 08.06.2016 (посвідчений приватним нотаріусом 08.06.2016, зареєстрований в реєстрі за № 659).

Предметом даного позову виступає майнова вимога щодо стягнення з орендаря на користь орендодавця заборгованості за договором оренди нерухомого майна.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмета доказування у даній справі належить встановлення наявності обставин та факту порушення відповідачем договірного зобов`язання за укладеним між сторонами договором в частині повноти та своєчасності здійснення орендних платежів.

Прокурор підтверджує правову позицію такими доказами:

- Договір оренди нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Заводська, 23/7, м. Миколаїв, яке знаходиться на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» № РОФ-501 від 10.05.2006, з додатками та договорами про внесення змін до нього;

- претензія № 01/211 від 10.03.2020;

- накази Фонду державного майна України № 445 від 11.05.2019, № 753 від 30.07.2019;

- листи № 31/1-4791вих-20 від 16.04.2020, № 14-10-00419 від 24.04.2020, № 31/1-5516вих-20, № 14-10-00556 від 18.06.2020

Позивач надав суду такі докази:

- Акт звіряння взаєморозрахунків від 08.09.2020

Відповідач на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- листи Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв»: № 1043 від 27.11.2017, № 1024 від 21.11.17, № 1059 від 30.11.2017, № 483 від 01.04.2020, № 608 від 28.04.2020, № 904 від 23.06.2020, № 949 від 01.07.2020, № 979 від 08.07.2020, № 1050 від 23.07.2020, № 1060 від 24.07.2020, № 1071 від 27.07.2020, № 1127 від 07.08.2020, № 1184 від 26.08.2020, № 1250 від 08.09.2020, № 1423 від 23.10.2020;

- лист Генеральної прокуратури України № 04/213-2402-17 від 04.12.2017;

- листи Прокуратури Миколаївської області № 04/2/2-27339р-17 від 07.12.2017, № 04/2/2-158-17 від 04.12.2017;

- лист Миколаївської місцевої прокуратури № 1 № (15-31)19990вих-17 від 14.12.2017;

- лист Слідчого управління Національної поліції в Миколаївській області № 6859/24/3-2017 від 30.11.2017;

- листи Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 2-292/80-18 від 07.02.2018, № 64-02/584 від 04.04.2019;

- рішення Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 4-ріш від 28.03.2019;

- платіжні доручення (21 шт.);

- звіт Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І квартал 2020;

- баланс Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» (звіт про фінансовий стан) на 31.03.2020;

- довідка Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» № NIC-07.08/148 від 26.06.2020;

- договір № 03/06/15 від 03.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕК «Зектер»;

- акт звіряння взаєморозрахунків;

- лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях № 14-11-00772 від 03.09.2020.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про оренду, зокрема Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

За приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

За згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

Відповідно до змісту ч.ч. 1, 6 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 4 ст. 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу. Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

За змістом ст. 286 ГК України орендна плата є фіксованим платежем, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до приписів ст. 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору № РОФ-501, позивач за Актом приймання-передачі 09.06.2006 передав відповідачу, а останній прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно, розташоване за адресою: вул. Заводська, 23, м. Миколаїв, що знаходиться на балансі держаного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт».

Як вже вище було наведено, згідно з п. 5.2 Договору орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Відповідно до п. 3.4 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісячно не пізніше 12 числа місця, наступного за звітним.

Разом із тим, з наданих суду доказів вбачається, що Регіональним відділенням 10.03.2020 відповідачу на його юридичну адресу направлено претензію про сплату боргу, яку повернуто відправнику у зв`язку з закінченням строку зберігання. До теперішнього часу кошти до державного бюджету у повному обсязі не надійшли.

Відповідач як у відзиві, так і в судовому засіданні не заперечує на виникнення заборгованості у спірний період (з червня 2019 року по січень 2020 року) перед позивачем, водночас інформує суд про оплати, які ним були проведені, на погашення саме цього боргу, починаючи з лютого по жовтень 2020 року.

Так, за даними відповідача по спірним відносинам (період з червня 19 по січень 20) були сплачені наступні суми:

1) 150000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 425 від 19.02.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна .Перераховано повн_стю..Без ПДВ.»;

2) 250000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 614 від 19.02.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна .Перераховано повн_стю..Без ПДВ.»;

3) 1028036,08 грн відповідно до платіжного доручення № 713 від 03.04.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна за березень 2020 .Перераховано повн_стю..Без ПДВ.»;

4) 8224,00 грн відповідно до платіжного доручення № 902 від 21.04.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна за березень 2020 .Перераховано повн_стю..Без ПДВ.»;

5) 400000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 903 від 21.04.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна..Перераховано повн_стю..Без ПДВ.»;

6) 625038,97 грн відповідно до платіжного доручення № 987 від 28.04.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна..Перераховано повн_стю..Без ПДВ.»;

7) 700000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 1134 від 22.05.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна..Перераховано повн_стю.., Без ПДВ»;

8) 721403,60 грн відповідно до платіжного доручення № 1189 від 29.05.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна..Перераховано повн_стю.., Без ПДВ»;

9) 278596,40 грн відповідно до платіжного доручення № 1190 від 29.05.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна..Перераховано повн_стю.., Без ПДВ»;

10) 510000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 1279 від 05.06.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна..Перераховано повн_стю..Без ПДВ.»;

11) 241507,10 грн відповідно до платіжного доручення № 1439 від 26.06.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна за жовтень 2019.Перераховано повн_стю..Без ПДВ.»;

12) 258492,90 грн відповідно до платіжного доручення № 1440 від 26.06.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна за листопад 2019.Перераховано повн_стю..Без ПДВ.»;

13) 100000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 1519 від 10.07.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна за листопад 2019.Перераховано повн_стю..Без ПДВ.»;

14) 300000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 1612 від 16.07.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна за грудень 2019.Перераховано повн_стю..Без ПДВ.»;

15) 500000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 1704 від 23.07.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна за грудень 2019.Перераховано повн_стю..Без ПДВ.»;

16) 400000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 1720 від 24.07.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна за с_чень 2020.Перераховано повн_стю.., Без ПДВ»;

17) 101712,03 грн відповідно до платіжного доручення № 1961 від 21.08.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна за с_чень 2020.Перераховано повн_стю.., Без ПДВ»;

18) 529417,44 грн відповідно до платіжного доручення № 2231 від 08.10.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна за с_чень 2020.Перераховано повн_стю..Без ПДВ.»;

19) 70582,56 грн відповідно до платіжного доручення № 2232 від 08.10.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна за грудень 2019.Перераховано повн_стю..Без ПДВ.»;

20) 158488,77 грн відповідно до платіжного доручення № 2289 від 22.10.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна за грудень 2019.Перераховано повн_стю..Без ПДВ.»;

21) 41511,23 грн відповідно до платіжного доручення № 2290 від 22.10.2020 (призначення платежу: «*;101; *22080300*32655926*№РОФ-501*10.05.06*20917284*1*; 70% за оренду нерухомого майна за листопад 2019. Перераховано повн_стю..Без ПДВ.».

Позивач та прокурор зі свого боку не погоджуються з доводами відповідача та з його контррозрахунком наявної заборгованості, оскільки вважають, що платежі які проведені у зазначений відповідачем строк без визначення в призначенні місяця мають бути віднесені до поточних платежів.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати орендних платежів закон покладає на орендаря.

Суд відмічає, що спір між сторонами у даній справі існує з приводу порядку зарахування здійснених відповідачем платежів в рахунок часткового погашення заборгованості з орендної плати за укладеним між позивачем та відповідачем договором.

Аналізуючи ці обставини справи, судом були взяті до уваги неодноразові посилання відповідача у письмових клопотаннях на норми ст. 534 Цивільного кодексу України, правилами якої законодавець вирішив безпосередньо встановити призначення проведеного платежу, якщо його сума є недостатньою для виконання грошового зобов`язання боржника перед кредитором в повному обсязі.

При цьому, спрямування платежу відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу не здійснюється у випадках, якщо інше не встановлено договором між сторонами.

Відповідач посилається на норми ст. 534 ЦК України заперечуючи на віднесення проведених ним оплат на погашення поточної оплати, а не суми основного боргу.

Так, у силу права власності на належні йому готівкові кошти боржник вправі розпоряджатися ними на свій розсуд (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Боржник, на рахунку якого в банку є гроші, також вправі розпоряджатися ними (ч. 1 ст. 1071). Звідси можна було б зробити висновок про те, що при здійсненні платежу боржник вправі на свій розсуд вибрати призначення платежу.

Але, по-перше, за своєю суттю, ст. 534 ЦК України спрямована на відносини, в яких боржник несе обов`язок здійснити разовий платіж, ця стаття не може поширюватися на випадки, коли в межах одного зобов`язання у боржника є заборгованість зі різні періоди, якщо платіж не погашає повністю один із видів заборгованості.

По-друге, як слушно зазначив представник позивача в судовому засіданні, умовами Договору передбачено певний порядок проведення оплат, зміни до якого не вносились сторонами.

Так, встановлена сторонами у розділі 3 Договору строковість (не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним) та черговість платежів (орендар щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним, зобов`язаний надати орендодавцю та балансоутримувачу платіжні доручення, які підтверджують внесення до державного бюджету орендної плати на відповідний розділ держбюджету) вказує на тривалу встановлену періодичність сплати орендної плати відповідачем.

Отже, безумовно, в даному випадку є вирішальним чіткість визначення призначення платежу в платіжних дорученнях, які відповідач надав суду в якості доказів погашення основної заборгованості по спірним відносинам.

Суд, аналізуючи проведені відповідачем платежі згідно платіжних доручень, які надані до матеріалів справи, з урахуванням умов договору, за перевіркою розрахунку заявленої до стягнення заборгованості (з урахуванням заяви позивача № 10-07-03999 від 16.09.2020 про зменшення позовних вимог) встановив, що позивачем станом на дату подання відповідної заяви суму заборгованості по орендній платі в розмірі 6 102 428,08 грн визначено правильно, оскільки, за призначенням вищенаведених платежів судом були взяті до уваги наступні перерахування:

- в розмірі 241507,10 грн відповідно до платіжного доручення № 1439 від 26.06.2020;

- в розмірі 258492,90 грн відповідно до платіжного доручення № 1440 від 26.06.2020;

- в розмірі 100000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 1519 від 10.07.2020;

- в розмірі 300000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 1612 від 16.07.2020;

- в розмірі 500000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 1704 від 23.07.2020;

- в розмірі 400000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 1720 від 24.07.2020;

- в розмірі 101712,03 грн відповідно до платіжного доручення № 1961 від 21.08.2020.

Додатково суд зауважує, що посилання відповідача на визначення призначення платежу у платіжному дорученні № 1279 від 05.06.2020 листом № 949 від 01.07.2020 відхиляється судом, оскільки на переконання суду платник має визначати таке призначення безпосередньо у момент проведення платежу і воно не може самостійно змінюватися платником після здійснення отримувачем коштів відповідного зарахування.

Також, в період розгляду даної справи, з наданих відповідачем копій платіжних доручень вбачається, що останній додатково здійснив оплату відповідних претензійних вимог на загальну суму 800 000,00 грн:

- 529417,44 грн відповідно до платіжного доручення № 2231 від 08.10.2020;

- 70582,56 грн відповідно до платіжного доручення № 2232 від 08.10.2020;

- 158488,77 грн відповідно до платіжного доручення № 2289 від 22.10.2020;

- 41511,23 грн відповідно до платіжного доручення № 2290 від 22.10.2020.

Здійснення відповідних оплат по спірним відносинам позивачем не заперечено та не спростовано.

Таким чином, враховуючи наявність платіжних доручень, які свідчать про часткову сплату відповідачем позивачу заявлених позовних вимог, суд доходить до висновку про те, що між сторонами в цій частині не залишилось спірних питань по суті спору.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Тому, беручи до уваги наведені норми та обставини, оскільки відповідачем частково (у сумі 800 000,00 грн) погашено заявлену позивачем до стягнення з відповідача суму грошових коштів, провадження у даній справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Згідно з приписами ч. ч. 3-4 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

В іншій же частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати в розмірі 5 302 428,08 грн позовні вимоги є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

Таким чином, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності оплати орендних платежів за договором оренди нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Заводська, 23/7, м. Миколаїв, яке знаходиться на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» № РОФ-501 від 10.05.2006, у зв`язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідними вимогами.

Крім того, внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання позивачем було нараховано відповідачу (згідно наданих до позовної заяви розрахунків) пеню у розмірі 1026244,49 грн за період з 12.07.2019 по 18.02.2020.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Так, як уже було наведено вище, відповідно до п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована до державного бюджету та балансоутримувачу несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується з урахуванням пені за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої на період, за який нараховується пеня, враховуючи розмір такої ставки, яка є найбільшою, включаючи день сплати.

Таким чином, на підставі вищевказаних правових норм та умов договору позивач цілком законно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Перевіривши розрахунок пені, наданий до позовної заяви, суд встановив, що відповідні нарахування позивачем здійснені правильно, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Додатково суд відмічає, що відповідач у письмових заявах у справі та під час усних виступів в судових засіданнях просив суд керуючись ст. 239 ГПК України встановити спосіб виконання рішення та надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» розстрочку виконання грошового зобов`язання терміном на 3 місяці у відповідності до вимог п. 2 ч. 6 ст. 238 ГПК України.

В обґрунтування відповідного клопотання відповідач зазначає, що у 2018 році несвоєчасне перерахування орендної плати сталося та продовжилося у 2019-2020 роках без умислу та за відсутності вини ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв», у тому числі через проведення з серпня 2017 року по червень 2018 року (включно) Миколаївською філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Адміністрацією Миколаївського морського порту капітального ремонту Причалу №9, на якому повинна здійснюватися перевалка вантажів клієнтів через орендовані складські площі із використанням орендованих портальних кранів, з відповідним виконанням навантажувально-розвантажувальних робіт, та через не підтвердження посадовцями Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрації морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) планів завозу вантажів в Порт залізничним транспортом, а також не підтвердження постановки теплоходів до причалу № 9, через який орендованими кранами повинна здійснюватись перевалка вантажів клієнтів.

Як наслідок, за твердженням відповідача, останній через дії третіх осіб, не мав можливість здійснювати господарську діяльність, не отримував достатніх грошових надходжень для виконання своїх грошових зобов`язань, що спричинило збитки, недоотримання грошових находжень, втрату клієнтів та накопичення заборгованості.

За вказаними фактами слідчим відділом Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області порушено кримінальне провадження №0004661 внесене до ЄРДР 30.11.2017, що підтверджується відповідними повідомленням до прокуратури та національної поліції.

Крім того, за заявою ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» по вказаним фактам 06.02.2018 Миколаївським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України було порушено справу №2-26.215/1-2018, за результатом розгляду якої 28.03.2019 прийнято відповідне Рішення про порушення Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) законодавства про захист економічної конкуренції №4-ріш.

Причал №9 з ремонту було прийнято МФ ДП АМПУ АММП з представниками ДАБІ лише у липні 2018 року (після відстоювання бетонного покриття) та Компанія відповідача тільки з 22.07.2018 отримала можливість використання Причалу №9 та відновлення вантажно-розвантажувальних робіт через складські площі за Договором оренди, прийнявши теплохід під обробку вантажу.

Внаслідок вимушеного простою, відповідач був позбавлений можливості здійснювати перевалку вантажів, що призвело фактично до зупинення господарської діяльності та виникнення і накопичення кредиторської заборгованості.

Портовому оператору прийшлося заново відновлювати вантажопотік та нарощувати обсяги перевалки із посиленим пошуком та залученням нових клієнтів.

Відповідач зазначає, що протягом усього часу виникнення заборгованості ніколи не ухилявся від своїх зобов`язань, вчиняв заходи щодо забезпечення виконання зобов`язань, визнавав та вчиняв заходи щодо погашення заборгованості за Договором оренди, просив дати можливість мирним шляхом вирішити усі спірні питання та здійснював відповідні платежі, які продовжує здійснювати до цього часу і має намір здійснювати в подальшому.

Як прокурор, так і позивач проти задоволення вказаних клопотань заперечували.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення, суд дійшов таких висновків.

У відповідності до п.п.1, 2 ч.6 ст.238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині суду вказується про порядок і строк виконання рішення; надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

За змістом наведених норм, відстрочення та розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суд враховує не тільки можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але й такі ж наслідки для стягувача при затримці виконання рішення.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У зв`язку з тим, що розстрочка виконання рішення продовжує період відновлення порушеного права позивача при її наданні необхідно враховувати закріплені в нормах національного матеріального права та Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, допустимі межі надання такої відстрочки.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У той же час, зважаючи на те, що 1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012); 2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року №11-рп/2012); 3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997); 4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28.07.1999), суд, який надає розстрочку виконання рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача, як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Суд зазначає, що вчинення третіми особами дій, що перешкоджають веденню відповідачем господарської діяльності не є виключною підставою, в розумінні ч. 3 ст.331 ГПК України для розстрочення виконання рішення суду.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ч. 1 ст. 42 ГК України).

Таким чином, наведені боржником підстави для розстрочки виконання судового рішення, зокрема, тяжке фінансове становище, не є тими виключними обставинами, які давали б підстави для відстрочки виконання судового рішення.

Відповідачем не доведено суду виняткових обставин, що можуть бути підставами для розстрочки виконання рішення суду, зокрема, наявності доказів, що підтверджують неможливість виконання рішення суду, а також не надано доказів можливості фактичного виконання рішення у даній справі відповідно до графіку розстрочки у випадку задоволення судом клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду.

З огляду на викладене, також враховуючи відсутність згоди позивача на надання відповідачу розстрочки виконання рішення та відсутність доказів на підтвердження надзвичайних (виключних) обставин, правові підстави для задоволення клопотання про відстрочку виконання рішення суду відсутні.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Приписами ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь Миколаївської обласної прокуратури платника судового збору (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 94 930,09 грн (6 328 672,57 * 1,5% = 94 930,09) судового збору.

При цьому, відповідно до п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, у зв`язку зі зменшенням позивачем позовних вимог та закриттям провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача частини орендної плати за відсутністю предмета спору, платник судового збору Миколаївська обласна прокуратура має право звернутися до суду з клопотанням про повернення з Державного бюджету України частини сплаченого у даній справі судового збору (28525,68 грн у зв`язку зі зменшенням позовних вимог та 12 000,00 пропорційно до розміру позовних вимог, щодо яких провадження у справі було закрито).

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» (54002, м. Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, буд. 1/1; ідентифікаційний код 32655926) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15; ідентифікаційний код 43015722) кошти у сумі 6 328 672,57 грн, з яких: орендна плата 5 302 428,08 грн, пеня 1 026 244,49 грн.

В задоволенні клопотань відповідача про розстрочення виконання рішення відмовити.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 800 000,00 грн орендної плати за відсутністю предмета спору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» (54002, м. Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, буд. 1/1; ідентифікаційний код 32655926) на користь Миколаївської обласної прокуратури (54030, м. Миколаїв, вул. Спаська, буд. 28; ідентифікаційний код 02910048) 94 930,09 грн судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Орган, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб: Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 73);

Позивач: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15; ідентифікаційний код 43015722);

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» (54002, м. Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, буд. 1/1; ідентифікаційний код 32655926).

Повне рішення складено та підписано судом 12.11.2020.

Суддя О.Г. Смородінова