ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року Справа № 918/518/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Дужич С.П. , суддя Коломис В.В.

секретар судового засідання Полюхович І.Г.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача 1: не з`явився

відповідача 2: Даховнік-Кобилянської О.В. представника, за довіреністю №2340 від 05.11.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Вераллія Україна" на рішення господарського суду Рівненської області, ухваленого 19.08.20р. суддею Романюк Ю.Г. об 18:03 год. у м.Рівному, повний текст складено 25.08.20р. у справі № 918/518/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гілея"

до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю "Леонтранссервіс",

2) Приватного акціонерного товариства "Вераллія Україна"

про стягнення заборгованості в сумі 125 061,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Гілея" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача - 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Леонтранссервіс" (далі - відповідач - 1), відповідача - 2: Приватного акціонерного товариства "Вераллія Україна" (далі - відповідач - 2) про стягнення (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та заяви про закриття провадження в частині стягнення основного боргу) солідарно з відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Леонтранссервіс" та Приватного акціонерного товариства "Вераллія Україна" збитків у розмірі 53 781, 30 грн.

Рішенням Господарського Рівненської області від 19.08.2020 у справі №918/518/20 в солідарному стягненні відмовлено. В задоволенні позовних вимог до відповідача - 1:Товариства з обмеженою відповідальністю "Леонтранссервіс" - відмовлено. Позовні вимоги до відповідача-2: Приватного акціонерного товариства "Вераллія Україна" - задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Вераллія Україна" (35314, Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Зоря, вул. Промислова, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гілея" (29025, м. Хмельницький, вул. Курчатова, 56-б, ) 53 781 (п`ятдесят три тисячі сімсот вісімдесят одну) грн. 30 коп. - збитків, 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. - витрат на правову допомогу адвоката та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування рішення суд, з посиланням на норми Цивільного кодексу України, Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність», ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», Конвенцію про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, товарно - транспортні накладні (CMR) №0000406 від 18.12.2019 та (CMR) №0000498 від 18.12.2019, докази наявні в матеріалах справи, вказав, що міжнародні товарно-транспортні накладні складалися ПАТ "Вераллія Україна", відправник несе відповідальність за достовірність даних, які вказані в CMR, а тому прийшов до висновку, що відповідач - 1: ТОВ "Леонтранссервіс" є неналежним відповідачем у даній справі, а тому в солідарному стягненні збитків ТОВ "Гілея" слід відмовити. Щодо вимог до ПрАТ "Вераллія Україна" суд з посиланням на ст.ст. 22, 623 ЦК України, ст. ст. 224, 225 ГК України, докази наявні в матеріалах справи, зазначив, що позивачем доведено повний склад цивільного правопорушення відповідача 2, що є умовою та підставою для застосування до останнього такого заходу відповідальності як відшкодування збитків в заявленому позивачем розмірі, а саме - 53 781,30 грн. Крім того, суд прийшов до висновку про покладення на відповідача 2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00грн (з яких 7000,00 грн. витрати на правову допомогу та 3000,00 грн. гонорар успіху).

Не погодившись із ухваленим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Вераллія Україна" звернулося з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 19.08.2020 у справі №918/518/20 і ухвалити нове рішення (постанову), яким у задоволенні позовних вимог до ПрАТ "Вераллія Україна" відмовити.

Вказує, що не погоджується із висновком суду першої інстанції, що міжнародна транспортна накладна є первинним доказом укладення договору перевезення. Звертає увагу, що CMR не можна ототожнювати із договором перевезення. З посиланням на ст. 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» та ст. 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вважає, що накладна лише виконує роль документа, який підтверджує факт надання транспортно-експедиційних послуг під час перевезення, та відображає шлях проходження вантажу від пункту відправлення до пункту призначення.

Крім того, скаржник, з посиланням на ст.ст. 3, 8, 29 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення зазначає про те, що перевізник має перевіряти вагу вантажу та про відповідальність перевізника чи його службовця (агента) або іншої особи до послуг якої звертається перевізник для виконання перевезення за неналежне виконання обов`язків з його боку. На переконання скаржника, оскільки між ПрАТ «Вераллія Україна» та ТОВ «Гілея» відсутні будь-які договірні відносини, обов`язок щодо перевірки правильності даних, в т.ч. ваги вантажу закріплено в договорі №03/01-12/1, укладеного між ПрАТ «Вераллія Україна» та ТОВ «Леонтранссервіс». Вважає, що наявність застереження в CMR щодо пріоритетності застосування норм КДМАПВ перед іншими умовами, ніяким чином не виключає відповідальності перевізника (позивача) і агента (відповідача 1) встановлені КДМАПВ.

Проте, на переконання скаржника, факт наявності відповідальності відповідача 1 перед позивачем та відповідачем 2 в силу укладених договорів та в силу закону, суд взагалі не взяв до уваги.

Разом з тим, вважає помилковим висновок суду про доведення складу цивільного правопорушення в діях відповідача 2, а відповідно і стягнення збитків неправомірним.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Леонтрассервіс» наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Серед іншого, зазначає, що відповідальність за збитки заподіяні внаслідок неточності або недостатності інформації про вагу брутто зазначену у CMR несе відправник товару ПрАТ «Вераллія Україна». Аналогічну правову позицію викладено у рішенні Господарського суду Київської області у справі №911/1567/18 від 11.10.2018. Крім того, зазначає, що технічна можливість провести зважування товару була виключно у ПрАТ «Вераллія Україна», яка є виробником товару, що перевозився - банок прозорих із скла.

Разом з тим, з посиланням на рішення господарського суду Житомирської області від 02.03.2018 у справі №906/1172/17 погоджується із висновком суду першої інстанції, що він є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки є лише посередником під час здійснення вищезгаданого перевезення, який діючи від імені відправника в якості повіреного, створював правові наслідки виключно для відправника.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Гілея» наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Серед іншого, зазначає, що відповідно до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення відправник несе відповідальність перед перевізником за будь-які збитки, заподіяні відсутністю, недостатністю чи невірністю таких документів, інформації. Крім того, зауважує, що експедитор не був і не мав бути присутній при завантаженні, що позбавляє останнього можливості внести будь-яку інформацію в накладну, оскільки він її не складає і під час завантаження примірник накладної йому не передається. Вказує, що пріоритет Конвенції перед вимогами національного законодавства передбачений ст.19 Закону України «Про міжнародні договори», якою встановлено, - якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Перевага норм Конвенції перед нормами законодавства України закріплена в численних Постановах Верховного Суду, зокрема, у справах №910/14892/18, №907/603/17, 910/10483/18, що витікають з договорів міжнародного перевезення.

Просить рішення господарського суду Рівненської області від 19.08.20 у справі №918/518/20 - залишити без змін. Стягнути з відповідача 2 - Приватного акціонерного товариства «Вераллія Україна» на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Гілея» 5000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Разом з тим, від скаржника надійшла відповідь на відзив позивача у справі, у якій вказує, вони не визнають, що ними було внесено недостовірні дані до міжнародних товаро-транспортних накладних CMR №0000498 та №0000406. Вважає, що позивач (в особі водія) самовільно визнав свою провину у вчиненні митного правопорушення, не вказав в своїх поясненнях на явні недоліки в процесі митного огляду уповноваженими посадовими особами Митниці РФ, що відображено в Актах митного огляду від 23 і від 24 грудня 2019 року та підтверджується постановами №63/2019 та №27/2019 у п. 4 зазначених документів, не залучив для надання пояснень/заперечень вантажовідправника чи експедитора, що виключає будь-яку вину відповідача-2.

На думку скаржника, саме безвідповідальність, халатність та недбалість позивача, що полягала у не перевірці даних вантажу, завантаженого на транспортний засіб та зазначених у міжнародних товарно-транспортних накладних, не поінформування експедитора про затримки та проблеми, які виникли при транспортуванні вантажу (що прямо передбачено п. 3.1.3 та п.3.1.7 договору №915 від 17.10.2019, укладеного між перевізником та експедитором) і, як наслідок, визнання своєї вини у вчиненні митного правопорушення стало накладенням штрафних санкцій, а ніяк не дій відповідача-2, з яким в позивача не було жодних договірних зобов`язань.

Також, скаржник, звертає увагу, що жодним чином не ставить під сумнів пріоритетність КДМАПВ. Умови укладеного договору №03/01-12/1 не суперечать умовам КДМАПВ, оскільки в самій Конвенції йде уточнення норм. Напр. ч.1 ст.7 КДАМПВ уточнює ч.3 ст.8 КДАМПВ, ч.2 ст. 11 Конвенції уточнено « за винятком випадків ...недбалості перевізника» (що полягає у порушенні п. 3.1.3 та п.3.1.7 договору №915 від 17.10.2019), а також ст. 29 КДАМВП.

Просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 19.08.2020 у справі №918/518/20 і ухвалити нове рішення (постанову), яким у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Вераллія Україна» відмовити.

У запереченнях з приводу відповіді на відзив ТОВ «Гілея» наводить свої спростування на твердження скаржника.

Позивач та відповідач 1 не скористалися правом участі під час апеляційного перегляду справи та не забезпечили явку своїх представників у судове засідання апеляційного господарського суду, хоча про дату, час та місце апеляційного перегляду справи повідомлені заздалегідь та належним чином, про, що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 61-63, т.2).

09.11.20 від позивача - ТОВ «Гілея» надійшло клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника за наявними документами.

Отже, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представників позивача та відповідача 1, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників останніх, за наявними у справі доказами.

У судовому засіданні представник скаржника підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та відповіді на відзив. Просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 19.08.2020 у справі №918/518/20 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Вераллія Україна» відмовити.

Заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

03 січня 2012 року між ПАТ "Консюмерс-Скло-Зоря", яке в подальшому змінило назву на ПрАТ "Вераллія Україна" та ТОВ "Леонтранссервіс" укладено договір транспортного експедирування № 03/01-12/1 з додатками (а.с. 168-173, т.1).

Вказаний договір в період з 2012 року по 2019 рік продовжувався на кожен наступний рік способом укладення відповідної додаткової угоди.

Станом на листопад - грудень 2019 року, коли позивач здійснював перевезення до Російської Федерації, договір №03/01-12/1 діяв.

17 жовтня 2019 року між перевізником - ТОВ "Гілея" та експедитором, що виступив замовником перевезення ТОВ "Леонтранссервіс" був укладений Договір №915 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні (далі - договір №915) (а.с. 23-24, т.1).

Відповідно до п.1.1. договору №915, - предметом даного договору є взаємовідносини сторін, які виникають при перевезенні та транспортно-експедиційному обслуговуванні вантажів, що надаються експедитором для перевезення автомобільним транспортом перевізника (або його субпідрядників) в міжнародному сполученні.

Відповідно до п.2.2. договору № 915, - конкретні умови по кожному окремому замовленні обумовлюються в заявці, яка є невід`ємною частиною цього договору. Допускається одержання заявки по факсимільному чи електронному зв`язку (e-mail).

17 грудня 2019 року на адресу перевізника, електронною поштою, надійшов Договір-заявка №б/н на перевезення вантажів автомобільним транспортом (а.с.56,т.1). Умови Договору-заявки були узгоджені сторонами у спрощений спосіб, шляхом обміну електронними листами. На виконання вимоги ч. 3 ст. 909 ЦК України та ст. 4 КДПВ, на підтвердження укладення договору перевезення, складений коносамент у вигляді міжнародної товаротранспортної накладної СМR №0000406 (а.с. 55,т.1).

Відповідно до умов Договору-заявки, перевізник узяв на себе зобов`язання виконати міжнародне перевезення за маршрутом: с. Зоря (Рівненська обл.) - м. Санкт - Петербург (Росія).

Перевезення було виконане належним чином, без будь-яких застережень та зауважень замовника перевезення та вантажоодержувача. Факт належного виконання перевезення підтверджується наявністю відтиску іменного штампа, підпису уповноваженої особи й відтиску печатки вантажоодержувача в графі 24 накладної СМR та відсутністю будь-яких приміток вантажоодержувача в цій графі.

Також, 17 грудня 2019 року на адресу перевізника, електронною поштою, надійшов Договір-заявка №б/н на перевезення вантажів автомобільним транспортом (а.с.59, т.1). Умови Договору-заявки були узгоджені сторонами у спрощений спосіб, шляхом обміну електронними листами. На виконання вимоги ч.3 ст. 909 ЦК України та ст.4 КДПВ, на підтвердження укладення договору перевезення, складений коносамент у вигляді міжнародної товаротранспортної накладної СМК №0000498 (а.с.58, т. 1).

Відповідно до умов Договору-заявки, перевізник узяв на себе зобов`язання виконати міжнародне перевезення за маршрутом: с. Зоря (Рівненська обл.) - м. Санкт - Петербург (Росія).

Перевезення було виконане належним чином, без будь-яких застережень та зауважень замовника перевезення та вантажоодержувача. Факт належного виконання перевезення підтверджується наявністю відтиску іменного штампа, підпису уповноваженої особи й відтиску печатки вантажоодержувача в графі 24 накладної СМR та відсутністю будь-яких приміток вантажоодержувача в цій графі.

Під час проходження митного контролю автопоїзда д/н НОМЕР_1 / НОМЕР_2 на в`їзді на митну територію Російської Федерації за накладною СМR №0000498 службовою особою Новозибківського митного поста була виставлена вимога про проведення операцій з товарами і транспортними засобами, а саме про повне зважування та перерахунок кількості місць та товару (а.с.67, т.1). За результатами вказаних операцій, був складений Акт митного огляду, яким встановлено, що перевищення ваги (брутто) задекларованого вантажу склало 1000,5 кг. Тобто, замість заявлених в Заявці - 20 т (20000 кг) та заявлених в накладній СМR (графа II) - 19 500 кг, на митну територію Росії фактично було ввезено 20500,05 кг (а.с. 68-82, т.1). В результаті вказаного порушення митними органами РФ була винесена відповідна Постанова про призначення адміністративного покарання у вигляді штрафу у сумі 50 000,00 російських рублів (а.с.83-86, т.1).

Вказані дії (рішення) митного органу, в тому числі виявлення невідповідності ваги задекларованим даним, зумовили додаткові витрати ТОВ "Гілея", як перевізника, що виявилися в оплаті 20 657,68 рос. руб. (в т.ч. комісія банку 601,68 рос. руб.) за розвантажувально-завантажувальні роботи на користь ООО "АРТ-СЕРВИС КЛИНЦЬІ" (РФ) відповідно до рахунку на оплату №210-01 від 22.12.2019 року (а.с. 89, т.1) та оплаті адміністративного штрафу у сумі 50 000,00 рос. руб. Курс НБУ на дату оплати 20 657,68 рос. руб., що підтверджується чек-ордером №76 від 23 грудня 2019 р. (а.с.88, т.1) становив 0,37321 рос. руб за 1 грн., що передбачає витрати в перерахунку на гривні у сумі 7 709,65 грн. = (20657,68:3,7321). Курс НБУ на дату оплати 50 000 рос. руб., що підтверджується випискою АТ "АЛЬФА-БАНК" від 21 лютого 2020 року (а.с. 87, т.1) становив 0,38362 рос. руб за 1 грн., що передбачає витрати на сплату штрафу в перерахунку на гривні у сумі 19 181,00 грн. = (50000:3,8362).

Так само, під час проходження митного контролю автопоїзда д/н НОМЕР_3 / НОМЕР_4 на в`їзді на митну територію Російської Федерації за накладною СМR №0000406 службовою особою Новозибківського митного поста була виставлена вимога про проведення операцій з товарами і транспортними засобами, а саме про повне зважування та перерахунок кількості місць та товару (а.с. 90, т.1). За результатами вказаних операцій, був складений Акт митного огляду, яким встановлено, що перевищення ваги (брутто) задекларованого вантажу склало 1 039 кг. Тобто, замість заявлених в Заявці - 20 |Т (20 000 кг) та заявлених в накладній СМR (графа 11) - 19 500 кг, на митну територію Росії фактично було ввезено 20 539 кг (а.с. 91-103, т.1). В результаті вказаного порушення митними органами РФ була винесена відповідна Постанова про призначення адміністративного покарання у вигляді штрафу у сумі 50 000,00 російських рублів (а.с.104-107, т.1).

Вказані дії (рішення) митного органу, в тому числі виявлення невідповідності ваги задекларованим даним, зумовили додаткові витрати ТОВ "Гілея", як перевізника, що виявилися в оплаті 20 657,68 рос. руб. (в т.ч. комісія банку 601,68 рос. руб.) за розвантажувально-завантажувальні роботи на користь ООО "АРТ-СЕРВИС КЛИНЦЬІ" (РФ) відповідно до рахунку на оплату №210-02 від 22.12.2019 року (а.с. 109, т.1) та оплаті адміністративного штрафу у сумі 50 000,00 рос. руб. Курс НБУ на дату оплати 20 657,68 рос. руб., що підтверджується чек-ордером №75 від 23 грудня 2019 р. (а.с.110) становив 0,37321 рос. руб за 1 грн., що передбачає витрати в перерахунку на гривні у сумі 7 709,65 грн. = (20657,68:3,7321). Курс НБУ на дату оплати 50 000 рос. руб., що підтверджується випискою АТ "АЛЬФА-БАНК" від 21 лютого 2020 року (а.с.108, т.1) становив 0,38362 рос. руб за 1 грн., що передбачає витрати на сплату штрафу в перерахунку на гривні у сумі 19 181,00 грн. = (50000:3,8362).

Як зазначає позивач, загальна сума заподіяних збитків, сформована з відображених вище додаткових витрат перевізника, склала 53 781,30 грн. = (7 709,65 грн.+19 181,00 грн.+7 709,65 грн.+19 181,00 грн.).

На думку позивача, вказані суми, які додатково були потрачені ТОВ "Гілея" під час виконання перевезень, є збитками, заподіяними солідарно вантажовідправником ПрАТ "Вераллія Україна" та експедитором ТОВ "Леонтрансссервіс", адже і в договорах-заявках (пункт "Вага"), отриманій від експедитора, і накладних СМR (графа 11), наданих вантажовідправником, містяться недостовірні дані про вагу вантажу.

З огляду на вищезазначене, ТОВ "Гілея" просить суд про солідарне стягнення з ТОВ "Леонтрансссервіс" та ПАТ "Верралія Україна" суми спричинених збитків в розмірі 53 781,30 грн.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, між сторонами виникли спірні правовідносини, з приводу стягнення збитків, завданих неналежним виконанням зобов`язань та внаслідок позадоговірної шкоди, які стосуються міжнародних перевезень вантажів, регулювання яких здійснюється Конвенцією про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, ГК України, ЦК України, тощо.

03 січня 2012 року між ПАТ "Консюмерс-Скло-Зоря", яке в подальшому змінило назву на ПрАТ "Вераллія Україна" та ТОВ "Леонтранссервіс" укладено договір транспортного експедирування № 03/01-12/1 з додатками.

17 жовтня 2019 року між перевізником - ТОВ "Гілея" та експедитором, що виступив замовником перевезення ТОВ "Леонтранссервіс" був укладений Договір №915 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні.

Внаслідок укладення договору №915 від 17.10.2019 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні між позивачем та відповідачем - 1: ТОВ "Леонтранссервіс" згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до абзацу 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відносини, що виникають при транспортному експедируванні вантажів усіма видами транспорту, крім трубопровідного регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність" та Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування. Експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування. Клієнт - це споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору. Перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Згідно з ч. 10 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути, зокрема, міжнародна автомобільна накладна (CMR).

Відповідно до приписів ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Експедитор може діяти як представник замовника (відправника) та укладати договори перевезення від імені замовника (тобто створювати правові наслідки не для себе, а для замовника - відправника вантажу), або діяти самостійно на підставі договору і укладати відповідні договори від свого імені. Таким чином, договір експедирування може являти собою різновид договору доручення або договору комісії.

Експедитор самостійно на підставі договору транспортного експедирування № 03/01-12/1 від 03.01.2012 уклав від свого імені з ТОВ "Гілея" Договір №915 від 17.10.2019 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні.

В цьому випадку, експедитор діє як комісіонер, так як уклав договір перевезення за завданням замовника, але від свого імені. Всі права та обов`язки з договору перевезення експедитор здобуває самостійно, навіть якщо вантажовідправник названий в цьому договорі.

За приписами статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006 закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції.

Частиною 1 статті 1 Конвенції визначено, що вона застосовується до будь-якого автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах.

Договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної (стаття 4 Конвенції).

Стаття 6 Конвенції визначає дані, які має містити вантажна накладна, в тому числі підпункт пункту 1, який визначає вагу вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу.

Також підпунктом к) пункту 1 вказаної статті передбачено зазначення в міжнародній транспортній накладній заяви про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

Згідно з статті 10 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Частиною 1 статті 7 Конвенції передбачено, що відправник несе відповідальність за всі витрати, шкоду і збитки, заподіяні перевізнику внаслідок неточності або недостатності даних, зазначених у підпунктах b), d), e), f), g), h) та j) пункту 1 статті 6, серед яких за пункт h, що визначає вагу вантажу брутто чи виражену в інших одиницях виміру кількість вантажу.

Як встановлено частинами 1,2 статті 8 Конвенції, приймаючи вантаж, перевізник перевіряє: вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць; b) зовнішній стан вантажу і його упаковки. Якщо перевізник не має достатньої можливості перевірити вірність записів, зазначених у підпункті a) пункту 1 цієї статті, він повинен зробити обґрунтовані застереження у вантажній накладній. Він повинен також мотивувати всі зроблені ним застереження щодо зовнішнього стану вантажу і його упаковки. Ці застереження не мають обов`язкової сили для відправника, якщо останній не погодився бути зобов`язаним ними і не зробив про це запис у вантажній накладній.

Отже, в результаті аналізу норм чинного законодавства випливає, що на автомобільному транспорті основним документом, який визначає взаємовідносини між вантажовідправниками, вантажоодержувачами та автотранспортними підприємствами і організаціями є товарно-транспортна накладна, яка супроводжує вантаж на усьому шляху його слідування і на станції призначення видається одержувачеві разом з вантажем.

Як убачається із наявної у матеріалах справи міжнародної транспортної накладної (CMR) №000406 від 18.12.2019 у ній зазначено: відправник - Private JSC "Verallia Ukraine", одержувач - LCC "Jacobs Douwe Egberts Rus", місце розвантаження вантажу - St Petersbur, Leningrad Oblast, Russia, 188508, місце завантаження вантажу - v. Zorya, Ukraine, дата завантаження 18.12.2019, документи, що додаються: Invouse від 18.12.2019 та pacing list від 18.12.2019. В графі 6,7,8,9,11 визначено дані про вантаж. В графі 22 міститься підпис та штамп відправника - ПАТ "Вераллія Україна" (а.с.55, т.1). У графі 11 міжнародної транспортної накладної вказано вагу брутто 19 500 кг.

Під час проходження митного контролю автопоїзда д/н НОМЕР_3 / НОМЕР_4 на в`їзді на митну територію Російської Федерації за накладною СМR №0000406 службовою особою Новозибківського митного поста була виставлена вимога про проведення операцій з товарами і транспортними засобами, а саме про повне зважування та перерахунок кількості місць та товару (а.с. 90 т.1). За результатами вказаних операцій, був складений Акт митного огляду, яким встановлено, що перевищення ваги (брутто) задекларованого вантажу склало 1 039 кг. Тобто, замість заявлених в Заявці - 20 |Т (20 000 кг) та заявлених в накладній СМR (графа 11) - 19 500 кг, на митну територію Росії фактично було ввезено 20 539 кг (а.с. 91-103, т.1). В результаті вказаного порушення митними органами РФ була винесена відповідна Постанова про призначення адміністративного покарання у вигляді штрафу у сумі 50 000,00 російських рублів (а.с.104-107,т.1).

Вказані дії (рішення) митного органу, в тому числі виявлення невідповідності ваги задекларованим даним, зумовили додаткові витрати ТОВ "Гілея", як перевізника, що виявилися в оплаті 20 657,68 рос. руб. (в т.ч. комісія банку 601,68 рос. руб.) за розвантажувально-завантажувальні роботи на користь ООО "АРТ-СЕРВИС КЛИНЦЬІ" (РФ) відповідно до рахунку на оплату №210-02 від 22.12.2019 року (а.с. 109 т. 1) та оплаті адміністративного штрафу у сумі 50 000,00 рос. руб. Курс НБУ на дату оплати 20 657,68 рос. руб., що підтверджується чек-ордером №75 від 23 грудня 2019 р. (а.с.110, т.1) становив 0,37321 рос. руб за 1 грн., що передбачає витрати в перерахунку на гривні у сумі 7 709,65 грн. = (20657,68:3,7321). Курс НБУ на дату оплати 50 000 рос. руб., що підтверджується випискою АТ "АЛЬФА-БАНК" від 21 лютого 2020 року (а.с.108, т.1) становив 0,38362 рос. руб за 1 грн., що передбачає витрати на сплату штрафу в перерахунку на гривні у сумі 19 181,00 грн. = (50000:3,8362).

Також, у наявній в матеріалах справи міжнародній транспортній накладній (CMR) №000498 від 18.12.2019 зазначено: відправник - Private JSC "Verallia Ukraine", одержувач - LCC "Jacobs Douwe Egberts Rus", місце розвантаження вантажу - St Petersbur, Leningrad Oblast, Russia, 188508, місце завантаження вантажу - v. Zorya, Ukraine, дата завантаження 18.12.2019, документи, що додаються: Invouse від 18.12.2019 та pacing list від 18.12.2019. В графі 6,7,8,9,11 визначено дані про вантаж. В графі 22 міститься підпис та штамп відправника - ПАТ "Вераллія Україна" (а.с.58, т.1). У графі 11 міжнародної транспортної накладної вказано вагу брутто 19 500 кг.

Під час проходження митного контролю автопоїзда д/н НОМЕР_1 / НОМЕР_2 на в`їзді на митну територію Російської Федерації за накладною СМR №0000498 службовою особою Новозибківського митного поста була виставлена вимога про проведення операцій з товарами і транспортними засобами, а саме про повне зважування та перерахунок кількості місць та товару (а.с.67, т.1). За результатами вказаних операцій, був складений Акт митного огляду, яким встановлено, що перевищення ваги (брутто) задекларованого вантажу склало 1000.5 кг. Тобто, замість заявлених в Заявці - 20 т (20000 кг) та заявлених в накладній СМR (графа II) - 19 500 кг, на митну територію Росії фактично було ввезено 20500,05 кг (а.с. 68-82 ,т.1). В результаті вказаного порушення митними органами РФ була винесена відповідна Постанова про призначення адміністративного покарання у вигляді штрафу у сумі 50 000,00 російських рублів (а.с.83-86, т.1).

Вказані дії (рішення) митного органу, в тому числі виявлення невідповідності ваги задекларованим даним, зумовили додаткові витрати ТОВ "Гілея", як перевізника, що виявилися в оплаті 20 657,68 рос. руб. (в т.ч. комісія банку 601,68 рос. руб.) за розвантажувально-завантажувальні роботи на користь ООО "АРТ-СЕРВИС КЛИНЦЬІ" (РФ) відповідно до рахунку на оплату №210-01 від 22.12.2019 (а.с. 89, т.1) та оплаті адміністративного штрафу у сумі 50 000,00 рос. руб. Курс НБУ на дату оплати 20 657,68 рос. руб., що підтверджується чек-ордером №76 від 23 грудня 2019 р. (а.с.88 ,т.1) становив 0,37321 рос. руб за 1 грн., що передбачає витрати в перерахунку на гривні у сумі 7 709,65 грн. = (20657,68:3,7321). Курс НБУ на дату оплати 50 000 рос. руб., що підтверджується випискою АТ "АЛЬФА-БАНК" від 21 лютого 2020 року (а.с. 87, т.1) становив 0,38362 рос. руб за 1 грн., що передбачає витрати на сплату штрафу в перерахунку на гривні у сумі 19 181,00 грн. = (50000:3,8362).

Враховуючи, наведене, суд апеляційної інстанції зауважує, що в Україні визнається пріоритет міжнародного права над національним, що випливає з Декларації про державний суверенітет України, Конституції України, Закону України "Про міжнародні договори України", то відповідно до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, укладення договору перевезення підтверджується складанням транспортної накладної. Накладна складається відправником, який відповідає за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти зазначених у ній відомості. Перевізник має право, проте не зобов`язаний, перевіряти достовірність цих відомостей, обов`язок перевізника - доставити вантаж до пункту призначення та видати особі, яка має право на одержання вантажу.

Таким чином, апеляційна інстанція вважає правильним висновок місцевого господарського суду, що складання міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) є первинним доказом укладення договору міжнародного перевезення вантажу між позивачем та відповідачем - 2: ПАТ "Вераллія Україна". Договір вважається укладеним з моменту здачі вантажу до перевезення разом з накладною.

До подібного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 21.02.20 у справі №907/746/17 , від 13.08.2019 у справі №910/14892/18.

Наведене вище спростовує твердження скаржника про те, що СМR не є договором перевезення, та що між позивачем і відповідачем 2 жодних договірних зобов`язань не було.

Крім того, в міжнародних товарно-транспортних накладних СМR №0000406 та СМR №0000498 наявні застереження, в яких вказано, що перевезення, не дивлячись ні на які інші договори, виконується згідно з умовами Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів КДПВ.

З огляду на те, що міжнародні товарно-транспортні накладні складалися ПАТ "Вераллія Україна", відправник несе відповідальність за достовірність даних, які вказані в CMR.

За наведеного суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду, що відповідач - 1: ТОВ "Леонтранссервіс" є неналежним відповідачем у даній справі, а тому в солідарному стягненні збитків ТОВ "Гілея" слід відмовити.

Таким чином, у зв`язку із неналежністю відповідача 1 ТОВ "Леонтранссервіс" колегія суддів розглядає позовні вимоги ТОВ "Гілея" до відповідача ПрАТ «Вераллія Україна» про стягнення 53 781,30 грн., при цьому позивачем визначено правову природу стягуваної суми як збитки, положення про які регламентуються Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У ст. 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із приписами ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

За наведеного, системний аналіз ст. 22, 623 ЦК України, ст. 224, 225 ГК України дозволяє дійти висновку, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) противоправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Так, підставою для відшкодування збитків є вина особи, яка їх заподіяла, за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями винної особи і самими збитками.

Враховуючи, що у спорах про відшкодування збитків обов`язок доведення вини покладається саме на кредитора, то позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, факт понесення збитків та розмір заявленої до стягнення суми збитків, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та збитками. За відсутності хоча б одного із наведених елементів складу господарського правопорушення відповідальність у вигляді збитків не настає.

Отже, слід зазначити, що протиправна поведінка відповідача - 2 полягала в тому, що саме відповідач - 2 складаючи міжнародно-транспортні накладні (CMR) СМR №0000406 та СМR №0000498 від 18.12.2019 зазначав в накладних занижену вагу вантажу.

Збитки були завдані ТОВ "Гілея" в сумі 53 781,30 грн., що підтверджується тим, що під час проходження митного контролю автопоїзда д/н НОМЕР_1 / НОМЕР_2 на в`їзді на митну територію Російської Федерації за накладною СМR №0000498 службовою особою Новозибківського митного поста була виставлена вимога про проведення операцій з товарами і транспортними засобами, а саме про повне зважування та перерахунок кількості місць та товару (а.с.67, т.1). За результатами вказаних операцій, був складений Акт митного огляду, яким встановлено, що перевищення ваги (брутто) задекларованого вантажу склало 1000.5 кг. Тобто, замість заявлених в Заявці - 20 т (20000 кг) та заявлених в накладній СМR (графа II) - 19 500 кг, на митну територію Росії фактично було ввезено 20500,05 кг (а.с. 68-82, т.1). В результаті вказаного порушення митними органами РФ була винесена відповідна Постанова про призначення адміністративного покарання у вигляді штрафу у сумі 50 000,00 російських рублів (а.с.83-86, т.1).

Вказані дії (рішення) митного органу, в тому числі виявлення невідповідності ваги задекларованим даним, зумовили додаткові витрати ТОВ "Гілея", як перевізника, що виявилися в оплаті 20 657,68 рос. руб. (в т.ч. комісія банку 601,68 рос. руб.) за розвантажувально-завантажувальні роботи на користь ООО "АРТ-СЕРВИС КЛИНЦЬІ" (РФ) відповідно до рахунку на оплату №210-01 від 22.12.2019 (а.с. 89, т.1) та оплаті адміністративного штрафу у сумі 50 000,00 рос. руб. Курс НБУ на дату оплати 20 657,68 рос. руб., що підтверджується чек-ордером №76 від 23 грудня 2019 року (а.с.88, т.1) становив 0,37321 рос. руб за 1 грн., що передбачає витрати в перерахунку на гривні у сумі 7 709,65 грн. = (20657,68:3,7321). Курс НБУ на дату оплати 50 000 рос. руб., що підтверджується випискою АТ "АЛЬФА-БАНК" від 21 лютого 2020 року (а.с. 87, т.1) становив 0,38362 рос. руб за 1 грн., що передбачає витрати на сплату штрафу в перерахунку на гривні у сумі 19 181,00 грн. = (50000:3,8362).

Також, під час проходження митного контролю автопоїзда д/н НОМЕР_3 / НОМЕР_4 на в`їзді на митну територію Російської Федерації за накладною СМR №0000406 службовою особою Новозибківського митного поста була виставлена вимога про проведення операцій з товарами і транспортними засобами, а саме, про повне зважування та перерахунок кількості місць та товару (а.с. 90, т.1). За результатами вказаних операцій, був складений Акт митного огляду, яким встановлено, що перевищення ваги (брутто) задекларованого вантажу склало 1 039 кг. Тобто, замість заявлених в Заявці - 20 |Т (20 000 кг) та заявлених в накладній СМR (графа 11) - 19 500 кг, на митну територію Росії фактично було ввезено 20 539 кг (а.с. 91-103, т.1). В результаті вказаного порушення митними органами РФ була винесена відповідна Постанова про призначення адміністративного покарання у вигляді штрафу у сумі 50 000,00 російських рублів (а.с.104-107,т.1).

Вказані дії (рішення) митного органу, в тому числі виявлення невідповідності ваги задекларованим даним, зумовили додаткові витрати ТОВ "Гілея", як перевізника, що виявилися в оплаті 20 657,68 рос. руб. (в т.ч. комісія банку 601,68 рос. руб.) за розвантажувально-завантажувальні роботи на користь ООО "АРТ-СЕРВИС КЛИНЦЬІ" (РФ) відповідно до рахунку на оплату №210-02 від 22.12.2019 року (а.с. 109, т.1) та оплаті адміністративного штрафу у сумі 50 000,00 рос. руб. Курс НБУ на дату оплати 20 657,68 рос. руб., що підтверджується чек-ордером №75 від 23 грудня 2019 р. (а.с.110, т.1) становив 0,37321 рос. руб за 1 грн., що передбачає витрати в перерахунку на гривні у сумі 7 709,65 грн. = (20657,68:3,7321). Курс НБУ на дату оплати 50 000 рос. руб., що підтверджується випискою АТ "АЛЬФА-БАНК" від 21 лютого 2020 року (а.с.108 ,т.1) становив 0,38362 рос. руб за 1 грн., що передбачає витрати на сплату штрафу в перерахунку на гривні у сумі 19 181,00 грн. = (50000:3,8362).

Таким чином, суд апеляційної інстанції зауважує, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача - 2: ПАТ "Вераллія Україна" та збитками полягає в тому, що ТОВ "Гілея" було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.16.1 КоАП РФ (зазначення недостовірних даних про вагу вантажу в накладній при прибутті на митну територію), що підтверджується залученими до матеріалів справи постановами про призначення адміністративного покарання по справі про адміністративне правопорушення №27/2019 та №63/2019.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у зв`язку з зазначенням відповідачем невірних даних про вагу вантажу в міжнародній товарно-транспортній накладній, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та ним було понесено витрати за розвантажувально-завантажувальні роботи на користь ООО "АРТ-СЕРВИС КЛИНЦЬІ" (РФ).

Вина відповідача - 2 полягає в тому, що обов`язок зазначення вірних даних в міжнародній накладній (CMR) покладений саме на нього як на вантажовідправника, який і складає таку накладну.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції погоджується із місцевим господарським судом, що на підставі належних та допустимих доказів доведено повний склад цивільного правопорушення відповідача - 2: ПАТ "Вераллія Україна", що є умовою та підставою для застосування до останнього такого заходу відповідальності як відшкодування збитків в заявленому позивачем розмірі, а саме - 53 781,30 грн., що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне.

Решта доводів апеляційної скарги та відповіді на відзив наведеного вище не спростовують.

Судом також враховується, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у судових рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент сторони заперечення. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, у рішенні суду у справі Трофимчук проти України від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в солідарному стягненні та відмову в задоволенні позовних вимог до відповідача - 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Леонтранссервіс". Позовні вимоги до відповідача - 2: Приватного акціонерного товариства "Вераллія Україна" про стягнення збитків в розмірі 53 781,30 грн. - слід задоволити.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 19.08.2020 у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зауважує, що скаржник в апеляційній скарзі не наводить мотивів незгоди з рішенням суду першої інстанції в цій частині, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не переглядає рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Гілея" просить стягнути з відповідача 2 на його користь 5000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

В силу частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відтак до судових витрат.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи статтю 28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

На підтвердження факту надання правничої допомоги та понесення витрат позивачем на професійну правову допомогу адвоката Лози В.М. в сумі 5000,00 грн. до відзиву було додано копії: договору про правову допомогу від 14.10.2020, акту приймання - передачі наданих послуг від 14.10.2020, квитанції до прибуткового касового ордеру від 14.10.2020.

Відповідно до п. 1.1. договору про правову допомогу № б/н від 14.10.2020 повірений зобов`язується від імені і за рахунок довірителя здійснити дії, які перелічені в даному пункті.

Пунктом 1.2. договору про правову допомогу № б/н від 14.10.2020 передбачено, що дії вчиняються за участю чи без особистої участі повіреного в судових засіданнях.

Згідно із п. 2.1. договору визначено, що за здійснення дій, що визначені в п. 1.1. цього договору, довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 5000,00грн.

Розрахунок здійснюється в момент передачі довірителю підготовленого відзиву на апеляційну скаргу (п. 2.2. договору).

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг до договору про правову допомогу №б/н від 14.10.2020, адвокат Лоза В.М. надав, а ТОВ "Гілея" отримав, правову допомогу, а саме: правову допомогу у спорі з ТОВ «Леонтранссервіс» та ПрАТ «Вераллія Україна» під час апеляційного перегляду рішення №918/518/20; вивчення та попередня оцінка вимог апеляційної скарги - 3 год.; проведення аналізу судової практики - 2 год.; підготовка відзиву на апеляційну скаргу - 3 год.; вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи в апеляційному суді - 3 год..

14 жовтня 2020 року ТОВ "Гілея" оплатило адвокату Лозі В.М. 5 000,00 грн. за надану правову допомогу згідно з квитанції до прибуткового касового ордера №05-10 (а.с. 70, т.2).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Гілея" у суді першої інстанції інтереси позивача, також, представляв адвокат Лоза Віктор Миколайович.

Отже, суд апеляційної інстанції зауважує, що вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 ГПК України та у ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно із ст.15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04, п.269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, судова колегія звертає увагу, що правова позиція учасників справи, зокрема апелянта та ПрАТ «Вераллія Україна» не змінювалась, як у суді першої, так і у суді апеляційної інстанції, відтак адвокату, який надавав правову допомогу ТОВ «Гілея» в судах першої та апеляційної інстанції, не потрібно було вивчати додаткові джерела права, оскільки останній не міг бути необізнаним про позицію апелянта, законодавство, яким регулюється спір у справі, документи та доводи, якими апелянт обґрунтовував свої вимоги та інші обставини, тобто, підготовка цієї справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи той факт, що адвокат у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився, апеляційний господарський суд вважає що розмір судових витрат в сумі 1000,00 грн понесених ТОВ "Гілея" у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції є адекватним та розумним і підлягає відшкодуванню скаржником. Відтак клопотання підлягає частковому задоволенню.

Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Вераллія Україна" на рішення господарського суду Рівненської області від 19.08.20 у справі №918/518/20 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 19.08.20 у справі №918/518/20 залишити без змін.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Вераллія Україна" (35314, Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Зоря, вул. Промислова, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гілея" (29025, м. Хмельницький, вул. Курчатова, 56-б, ) 1000 (одну тисячу) грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

4. Видачу наказу доручити господарському суду Рівненської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

6. Справу №918/518/20 повернути до господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "16" листопада 2020 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Коломис В.В.