ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2020 Справа № 917/349/20

за позовною заявою Комунального підприємства Теплоенерго, Код , 39600, м. Кременчук, вул. Софіївська, 68

до Акціонерного товариства Полтаваобленерго, , 36022, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5

про стягнення 4 146 430,03 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

представник позивача: Лукачина А.В., док. в справі

представник відповідача: не з"явився

Комунальне підприємство Теплоенерго звернулось до суду з позовом до Акціонерного товариства Полтаваобленерго про стягнення 4 146 430,03 грн. заборгованості за надані послуги з транспортування теплової енергії згідно умов Договору на транспортування теплової енегії № 1738 від 18.08.2016 р.

Ухвалою від 02.03.2020 р. господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду відкрив провадження у справі, ухвалив справу розглядати у порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 24.03.20, запропонувати відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов, позивачу - подати суду відповідь на відзив.

Від відповідача 20.03.20 надійшов відзив, в якому він проти позову заперечив у повному обсязі.

Інші заяви по суті до суду не надходили.

Ухвалою від 24.03.2020 р. господарський суд відклав підготовче засідання на 16.04.20, запропонував сторонам вчинити дії на виконання завдання підготовчого провадження.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 16.04.2020р. суд постановив відкласти підготовче засідання, про дату, час та місце судового засідання повідомити учасників справи додатково ухвалою суду, розглянути справу № 917/349/20 у розумний строк, достатній з урахуванням ситуації, яка склалася в державі у зв`язку з поширенням короновірусу "COVID-19" та введенням Урядом України протиепідемічних заходів.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.08.2020р. суд постановив призначити підготовче засідання на 10.09.2020.

Сторони станом на 10.09.20 про наявність заяв і клопотань суд не повідомляли.

Ухвалою від 10.09.2020р. суд постановив закрити підготовче провадження у справі № 917/349/20, призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 29.09.2020.

29.09.20 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до завершення розгляду Верховним Судом Касаційного господарського суду справи № 917/2094/17 в зв"язку з нововиявленими обставинами.

Дане клопотання в судовому засіданні 29.09.20 не вирішене.

Ухвалою від 29.09.20 р. відкладено розгляд справи на 15.10.20 р.

09.10.2020 на адресу суду від представника Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" - Баранової В.І. надійшла заява про відвід судді Киричука O.A. (вх. № 11258).

Ухвалою від 12.10.2020 суд встановив, що відвід судді Киричуку O.A. заявлено необгрунтовано та передав матеріали справи № 917/349/20 уповноваженій особі на здійснення визначення складу суду автоматизованою системою для вирішення питання про відвід, відповідно до положень ст. 32 ГПК України.

За наслідками проведення автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву про відвід судді Киричука O.A. від розгляду справи № 917/349/20 передано на розгляд судді Господарського суду Полтавської області Семчук О.С. (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2020).

Ухвалою від 13.10.2020 р. відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Киричука O.A.

Ухвалою від 15.10.2020 р. суд призначив розгляд справи по суті на 29.10.2020.

29.10.20 суд розглянув клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до завершення розгляду Верховним Судом Касаційного господарського суду справи № 917/2094/17 в зв"язку з нововиявленими обставинами та вирішив відмовити в його задоволенні, виходячи з наступного.

Судом враховано, що згідно п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Разом з тим, приписами ч. 3 ст. 195 ГПК України встановлено, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Враховуючи те, що ухвалою від 10.09.2020р. суд постановив закрити підготовче провадження у справі № 917/349/20 та призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 29.09.2020, суд вважає, що у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі слід відмовити, оскільки зупинення провадження на стадії розгляду справи по суті на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України не допускається.

Крім того, суд зазначає про наявність у Єдиному державному реєстрі судових рішень відомостей про відмову у відкритті касаційного провадження за заявою Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №917/2094/17 (Ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 жовтня 2020 року по справі № 917/2094/17).

Представник позивача в судовому засіданні 29.10.20 підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 29.10.20 не з"явився.

Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з тим, що представник, який брав участь у справі, не має можливості прийняти участь у справі у зв"язку з коронавірусною хворобою та перебуванням на самоізоляції, а інші представники - адвокати Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" - знаходилися у прямому контакті з хворим і також знаходяться на самоізоляції.

Щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, судом враховано наступне.

Суд відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання з огляду на те, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

При цьому, у ст. 195 ГПК України, визначено, що суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Суд зазначає, що згідно з частиною четвертою статті 197 ГПК України (із змінами і доповненнями) під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Наведене свідчить про відсутність перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, у тому числі внаслідок наявності технічної можливості дистанційної участі представників в судовому засіданні.

Судом враховано, що при поданні клопотання про відкладення розгляду справи відповідач надав докази в підтвердження захворювання представника, який брав участь у справі. Проте, посилання відповідача на те, що всі інші представники - адвокати Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" - знаходилися у прямому контакті з хворим і також знаходяться на самоізоляції, відповідачем ніяким чином не підтверджені (відповідачем не надано внутрішній наказ по підприємтству щодо самоізоляції інших представників) .

При цьому, перебування всіх представників відповідача на самоізоляції не позбавляє їх використати право прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції шляхом подання відповідного клопотання у відповідності до статті 197 ГПК України, в тому числі з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду..

Разом з тим, про наявність доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути справу по суті, відповідачем у поданому клопотанні про відкладення розгляду справи суду не повідомлялося.

При цьому, у поданому клопотанні про відкладення розгляду справи відповідачем не наведено достатнього обґрунтування неможливості участі його представника в судовому засіданні (якщо він вважав таку участь необхідною).

Суд зазначає, що розгляд справи по суті раніше відкладався за клопотанням відповідача (зайнятість представника).

Водночас суд зазначає, що судочинство в Україні здійснюється і в умовах карантину.

Згідно з частинами першою та третьою статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Отже відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін та учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В той же час суд звертає увагу на те, що згідно положень статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи/заяви має формувати суд, який розглядає справу/заяву. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, розгляду заяви, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Суд відхиляє наведені відповідачем в обґрунтування відкладення розгляду справи доводи про неможливість участі його представників, оскільки не з`явлення в судове засіданні представників учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги, що явка сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою, в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та за наявними матеріалами.

З огляду на вказаний висновок суду, заява відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Комунальне підприємство «Теплоенерго» (далі Позивач) та Публічне акціонерне товариство «Полтаваобленерго» (далі Відповідач) уклали договір на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 року з протоколом розбіжностей (далі Договір).

Відповідно до умов зазначеного Договору Компанія (Позивач) зобов`язується транспортувати теплову енергію (в тому числі для надання послуг з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання) власного виробітку Постачальника (Відповідача) місцевими (розподільчими) тепловими мережами (в т.ч. мережами гарячого водопостачання), що знаходяться у власності чи користуванні Компанії, до споживачів Постачальника, а Постачальник зобов`язується здійснювати оплату отриманих послуг відповідно до умов цього Договору.

Згідно з п. 4.1 Договору Постачальник зобов`язується: своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість послуг з транспортування теплової енергії місцевими (розподільчими) тепловими мережами, наданих Компанією Постачальнику.

Відповідно до п. 2.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 2.7 Договору розрахунок за надані послуги Постачальник (Відповідач) здійснює не пізніш 10 робочих днів з дати отримання рахунку та одного примірника належним чином оформленого Сторонами Акта.

Відповідно до п. 2.5 та п. 2.6 Договору, до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, Постачальник (Відповідач) надає Компанії (Позивачу) два примірники належним чином оформленого зі свого боку Акта. На підставі належним чином оформленого Сторонами Акта, Компанія (Позивач) виставляє рахунок Постачальнику (Відповідачу).

Позивач вказує, що на виконання умов Договору ним у грудні 2017 року було надано послугу з транспортування теплової енергії власного виробітку Відповідача місцевими (розподільчими) тепловими мережами

Так, на виконання умов Договору Відповідач 04 січня 2018 року супровідним листом №04-35/92 направив до Позивача акт виконаних робіт з транспортування теплової енергії від 31.12.2017 року за грудень 2017 року, згідно якого обсяг отриманої Відповідачем транспортованої Позивачем теплової енергії складає 88 638,700 Гкал.

За твердженням позивача, ним було надано послугу з транспортування теплової енергії Відповідачу у грудні 2017 року в обсязі 88683,700 Гкал. за ціною 82,69 грн. без ПДВ (99,23 грн. з ПДВ) за 1 Гкал. на загальну суму 8 799 906,18 грн.

При цьому, позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що Відповідач, внаслідок свавільного тлумачення законодавства відмовлявся визнавати свій обов`язок сплачувати вартість послуг з транспортування за встановленим в установленому порядку тарифом, Позивач, для отримання хоча би частини грошових коштів за надані послуги Відповідачу, змушений був 15 січня 2018 року супровідним листом за вих. №03-84 направити на адресу ПАТ «Полтаваобленерго» два рахунки на оплату наданих послуг за №458 та за № 477 від 31.12.20107 року та акти виконаних робіт за №31-12 та №31/1-12 від 31.12.2017 року для підписання, які були повторно надано супровідним листом за вих. №03-246 від 31.01.2018 року.

Згідно пояснень позивача Актом виконаних робіт з транспортування теплової енергії №31-12 від 31.12.2017 року Позивач залишив ціну транспортованої теплової енергії 29,48 грн.за 1 Гкал (без ПДВ) та виставив рахунок № 458 на суму 3 137 274,58 грн. (з ПДВ). Відповідно, даний акт виконаних робіт був підписаний Відповідачем та 31.01.2018 року проведена оплата на суму 3 137 274,58 грн.

Актом виконаних робіт з транспортування теплової енергії №31/1-12 від 31.12.2017 Позивач вказав різницю вартості послуги, а саме 53,21 грн/ Гкал. та зазначив що даний акт він є невід`ємною частиною акту №31-12 від 31.12.2017 року/ Відповідно даного акту було виставлено рахунок № 477 на суму різниці 5 662 631,60 грн.

При визначенні вартості послуги позивачем враховано, що вартість транспортування теплової енергії за грудень 2019 року встановлена додатковою угодою №2 від 10.11.2017 року, розбіжності за якою врегульовано рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 року у справі за №917/2094/17 (яке постаново Верховного суду від 03.07.2019 року залишене в силі) та становить 99,23 грн. за 1 Гкал. Судовими рішеннями було встановлено, що відповідач має оплачувати за транспортування теплової енергії за тарифом, який був встановлений в установленому порядку виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради і який не може встановлюватись за погодженням сторін, оскільки такий тариф є регульованим.

Позивач вказує, що листом за вих. №04-35/1780 від 07.02.2018 року ПАТ «Полтаваобленерго» зазначив, що акт виконаних робіт за №31/1-12 від 31.12.2017 року не враховує та не визнає, як такі що не відповідають умовам договору на транспортування теплової енергії від 18.08.2016 року №1738.

За даними позивача, внаслідок невиконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору від 18 серпня 2016 року за №1738 на транспортування теплової енергії, станом на дату звернення з позовом за Акціонерним товариством «Полтаваобленерго» рахується, заборгованість Відповідача перед Позивачем за транспортування теплової енергії в грудні 2017 року, що складає 3 185 557, 20 грн.

При визначенні розміру заборгованості позивачем враховані здійснені відповідачем часткові оплати, в тому числі шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Так, позивач зазначив, що Відповідач своє зобов`язання щодо оплати за надані послуги в грудні 2017 року виконав лише частково, сплативши 31.01.2018 року грошові кошти у сумі 3 137 274,58 грн. В подальшому, у відповідності до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимоги за вих. №12/1346 від 08.08.2019 року було припинено зустрічні однорідні зобов`язання сторін на суму 674 855,46 грн., у відповідності до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимоги за вих. №12/1445 від 30.08.2019 року було припинено зустрічні однорідні зобов`язання сторін на суму 11 584,62 грн., у відповідності до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимоги за вих. №12/1614 від 30.09.2019 року було припинено зустрічні однорідні зобов`язання сторін на суму 11 549,87 грн., у відповідності до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимоги за вих. №12/1721 від 21.10.2019 року було припинено зустрічні однорідні зобов`язання сторін на суму 11 630,71 грн., у відповідності до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимоги за вих.12/1907 від 21.11.2019 року було припинено зустрічні однорідні зобов`язання сторін на суму 17 890,74 грн., у відповідності до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимоги за вих. № 12/2095 від 19.12.2019 року було припинено зустрічні однорідні зобов`язання сторін з урахуванням заяви про внесення змін № 12/2147 від 27.12.2019 року на суму 889 389,64 грн., у відповідності до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимоги за вих.12-08/131 від 17.01.2020 року було припинено зустрічні однорідні зобов`язання сторін на суму 845 930,74 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з транспортування теплової енергії за договором №1738 від 18.08.2016 року, у тому числі: заборгованість за транспортування теплової енергії у грудні 2017 року у розмірі 3 185 557,20 грн., індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 640409,83 грн. та три проценти річних у розмірі 320 463 грн., всього 4 146 430,03 грн.

У відзиві відповідач, заперечуючи проти позову, вказав на наступні обставини:

- заборгованість за договором транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 p., з протоколом розбіжностей від 18.08.2016р., відсутня.

- борг, як вважає КП «Теплоенерго» це різниця між вартістю за транспортування (1 Гкал) за ціною визначеною договором № 1738 від 18.08.2016р. на транспортування теплової енергії з протоколом розбіжностей від 18.08.2016р., а саме 29,28 грн без ПДВ та ціною за транспортування (1 Гкал) визначеної на підстав тарифу встановленого Рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 10.10.2017р. № 1093 для КП «Теплоенерго», 99, 23 з ПДВ. На сьогодні Відповідач в повному об`ємі розрахувався за ціною та по виставленим рахункам у відповідності з діючим договором, тобто за ціною 29,28 грн без ПДВ яка визначена саме діючим договором № 1738 від 18.08.2016р. з протоколом розбіжностей від 18.08.2016р.

- позивачем за грудень 2017р. Відповідачу не виставлялось жодного рахунку, щодо наданої послуги транспортування, як того передбачає договір № 1738 від 18.08.2016р. на транспортування теплової енергії з протоколом розбіжностей від 18.08.2016р., а також відсутні будь які Акти погодження об`ємів постачання, які повинні погоджуватися Сторонами згідно п. 2 Договору до 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

- позивачем не надано жодного первісного документу, та підписаних двосторонніх актів, щодо об`ємів наданих послуг транспортування теплової енергії.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову КП «Теплоенерго» в повному обсязі.

При вирішенні справи судом досліджено докази, наявні у матеріалах справи.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов"язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до приписів статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст. 901 Цивільного кодексу Україниза договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до статей 526-527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено під час розгляду справи, на виконання умов Договору Позивачем було надано послугу з транспортування теплової енергії власного виробітку Відповідача місцевими (розподільчими) тепловими мережами у грудні 2017 року у об`ємі, визначеному АТ «Полтаваобленерго» у акті виконаних робіт з транспортування теплової енергії, який був направлений на адресу КП «Теплоенерго» 04 січня 2018 року супровідним листом №04-35/92. Згідно вказаного акту обсяг отриманої Відповідачем транспортованої Позивачем теплової енергії складає 88 638,700 Гкал.

Враховуючи отримання відповідачем вказаних обсягів послуг з транспортування теплової енергії згідно умов Договору та підтвердження їх відповідним актом, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного первісного документу, та підписаних двосторонніх актів, щодо об`ємів наданих послуг транспортування теплової енергії.

При цьому, судом враховано, що матеріалами справи підтверджується, що спір між сторонами виник стосовно тарифу на транспортування теплової енергії, а не об`ємів наданих послуг транспортування теплової енергії.

Так, позивач вказує, що вартість транспортування теплової енергії за грудень 2019 року встановлена додатковою угодою №2 від 10.11.2017 року, розбіжності за якою врегульовано рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 року у справі за №917/2094/17 (яке постаново Верховного суду від 03.07.2019 року залишене в силі) та становить 99,23 грн. за 1 Гкал. Судовими рішеннями було встановлено, що відповідач має оплачувати за транспортування теплової енергії за тарифом, який був встановлений в установленому порядку виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради і який не може встановлюватись за погодженням сторін, оскільки такий тариф є регульованим.

Суд погоджується з правомірністю застосування позивачем ціни (тарифу) на транспортування теплової енергії у розмірі 99,23 грн. за 1 Гкал, що встановлений відповідним органом місцевого самоврядування відповідно до його повноважень у встановленому законодавством порядку, а також додатковою угодою №2 від 10.11.2017 року, розбіжності за якою врегульовано рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 року у справі за №917/2094/17 (яке постановою Верховного суду від 03.07.2019 року залишене в силі).

За даних обставин, при розгляді спору суд виходить з того, що Позивачем було надано послугу з транспортування теплової енергії Відповідачу у грудні 2017 року в обсязі 88683,700 Гкал. за ціною 82,69 грн. без ПДВ (99,23 грн. з ПДВ) за 1 Гкал. на загальну суму 8 799 906,18 грн.

Пунктом 2.7 Договору встановлено, що розрахунок за надані послуги Постачальник (Відповідач) здійснює не пізніш 10 робочих днів з дати отримання рахунку та одного примірника належним чином оформленого Сторонами Акта.

15 січня 2018 року супровідним листом за вих. №03-84 направив на адресу ПАТ «Полтаваобленерго» два рахунки на оплату наданих послуг за №458 та за № 477 від 31.12.20107 року та акти виконаних робіт за №31-12 та №31/1-12 від 31.12.2017 року для підписання, які були повторно надано супровідним листом за вих. №03-246 від 31.01.2018 року.

Суд зазначає, що датою отримання рахунку є 01.02.2018 року, про що свідчить відмітка представника Відповідача з датою отримання на супровідному листі за вих. №03-246 від 31.01.2018 року.

Оплата за надані послуги з транспортування теплової енергії згідно п.2.7 Договору у грудні 2017 року повинна бути проведена не пізніше 15.02.2018 року. Оскільки від підписання відповідного акту відповідач відмовився, то в силу ст. 212 ч.3 ЦК України зазначений акт вважається підписаним відповідачем.

В порушення умов договору Відповідач здійснив оплату заборгованості лише частково, сплативши 31.01.2018 року грошові кошти у сумі 3 137 274,58 грн. В подальшому, у відповідності до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимоги за вих. №12/1346 від 08.08.2019 року було припинено зустрічні однорідні зобов`язання сторін на суму 674 855,46 грн., у відповідності до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимоги за вих. №12/1445 від 30.08.2019 року було припинено зустрічні однорідні зобов`язання сторін на суму 11 584,62 грн., у відповідності до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимоги за вих. №12/1614 від 30.09.2019 року було припинено зустрічні однорідні зобов`язання сторін на суму 11 549,87 грн., у відповідності до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимоги за вих. №12/1721 від 21.10.2019 року було припинено зустрічні однорідні зобов`язання сторін на суму 11 630,71 грн., у відповідності до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимоги за вих.12/1907 від 21.11.2019 року було припинено зустрічні однорідні зобов`язання сторін на суму 17 890,74 грн., у відповідності до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимоги за вих. № 12/2095 від 19.12.2019 року було припинено зустрічні однорідні зобов`язання сторін з урахуванням заяви про внесення змін № 12/2147 від 27.12.2019 року на суму 889 389,64 грн., у відповідності до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимоги за вих.12-08/131 від 17.01.2020 року було припинено зустрічні однорідні зобов`язання сторін на суму 845 930,74 грн.

Станом на дату звернення з позовом за Акціонерним товариством «Полтаваобленерго» рахується заборгованість Відповідача перед Позивачем за транспортування теплової енергії в грудні 2017 року, що складає 3 185 557, 20 грн.

При цьому, суд визнає помилковими посилання відповідача на те, що він в повному об`ємі розрахувався за ціною та по виставленим рахункам у відповідності з діючим договором, тобто за ціною 29,28 грн без ПДВ, яка визначена саме діючим договором № 1738 від 18.08.2016р. з протоколом розбіжностей від 18.08.2016р. та за рахунками, які було виставлено позивачем і були погоджені відповідачем згідно з умовами діючого договору, а саме на період транспортування теплової енергії, адже ці доводи відповідача не спростовують встановленого законом порядку державного регулювання ціноутворення у сфері теплопостачання та встановлених у додаткових угодах вартостей послуг з транспортування теплової енергії.

Судом враховано, що у зв`язку з тим, що Відповідач відмовлявся визнавати свій обов`язок сплачувати вартість послуг з транспортування за встановленим в установленому порядку тарифом, позивач розділив рахунки та направив на адресу ПАТ «Полтаваобленерго» два рахунки на оплату наданих послуг:

- Актом виконаних робіт з транспортування теплової енергії №31-12 від 31.12.2017 року Позивач залишив ціну транспортованої теплової енергії 29,48 грн.за 1 Гкал (без ПДВ) та виставив рахунок № 458 на суму 3 137 274,58 грн. (з ПДВ). Відповідно, даний акт виконаних робіт був підписаний Відповідачем та 31.01.2018 року проведена оплата на суму 3 137 274,58 грн.

- Актом виконаних робіт з транспортування теплової енергії №31/1-12 від 31.12.2017 Позивач вказав різницю вартості послуги, а саме 53,21 грн/ Гкал. та зазначив що даний акт він є невід`ємною частиною акту №31-12 від 31.12.2017 року/ Відповідно даного акту було виставлено рахунок № 477 на суму різниці 5 662 631,60 грн.

Заборгованість за наданні послуги з транспортування теплової енергії в розмірі 3 185 557, 20 грн. (про стягнення якої в межах даної справи ставить вимогу позивач) є різницею між ціною транспортування (1 Гкал), визначеною відповідно до тарифів, встановлених Рішеннями виконавчого комітету, Кременчуцької міської ради Полтавської області у грудні 2017 року з врахуванням встановленої у додатковій угоді вартості послуг з транспортування теплової енергії та сумою здійсненого відповідачем розрахунком (за ціною та по виставленим рахункам у відповідності з діючим договором, тобто за ціною 29,28 грн без ПДВ, яка визначена саме діючим договором № 1738 від 18.08.2016р. з протоколом розбіжностей від 18.08.2016р.).

Суд перевіривши здійснений позивачем розрахунок, дійшов висновку про його правильність.

Посилання відповідача на те, що Позивачем за грудень 2017р. Відповідачу не виставлялось жодного рахунку, щодо наданої послуги транспортування, як того передбачає договір № 1738 від 18.08.2016р. на транспортування теплової енергії з протоколом розбіжностей від 18.08.2016р., спростовуються матеріалами справи (копії рахунків та докази їх направлення надані позивачем в матеріали справи, про їх недостовірність відповідач при розгляді справи не вказував).

З огляду на визначений сторонами договору порядок розрахунку та строки, розмір здійснених відповідачем оплат, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов"язання щодо оплати на суму 3 185 557, 20 грн. грн., а отже вимоги про стягнення суми боргу в розмірі 3 185 557, 20 грн. грн. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем на підставі вказаних положень нараховано відповідачу інфляційні втрати за період березень 2018 року лютий 2020 року, що становить 640409,83 грн. та три проценти річних за період з 16.02.2018 по 21.02.2020 року, що становить 320 463 грн.

Перевіривши розрахунок позивача в частині вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд дійшов висновку, що він є правильним, заявлені розміри 3% річних та інфляційних втрат відповідають вимогам ст. 625 ЦК України, вимоги про їх стягнення є правомірними та обґрунтованими.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за транспортування теплової енергії у розмірі 3 185 557, 20 грн., індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 640409,83 грн. та трьох процентів річних у розмірі 320 463 грн. є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у повному обсязі.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні спору судом враховано, що матеріали справи не містять обгрунтованих заперечень відповідача щодо вказаних позивачем обставин та наданих доказів, зокрема, заперечень щодо розміру заборгованості, зазначеного позивачем, розміру і порядку нарахувань.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог повністю, судовий збір за розгляд даної справи покладається на відповідача у сумі 62 196,45 грн.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022, ) на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» (вул. Софіївська, 68, м. Кременчук, 39600, ) заборгованість за транспортування теплової енергії у грудні 2017 року у розмірі 3 185 557,20 грн., індекс інфляції у розмірі 640409,83 грн., три проценти річних у розмірі 320 463 грн., судовий збір у розмірі 62196,45 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 10.11.20

Суддя Киричук О.А.