ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"09" листопада 2020 р. Справа№ 873/76/19

Північний апеляційний господарський суд

суддя: Зубець Л.П.

секретар судового засідання: Пнюшков В.Г.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 09.11.2020

розглянувши скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" на дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича

у справі №873/76/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛНЗ"

до Сільськогосподарського товариства з

обмеженою відповідальністю "Ліщинівське"

про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації "Радник" від 09.07.2019 у третейській справі №06/10-2019 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛНЗ" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" про стягнення заборгованості задоволено.

Присуджено до стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" (надалі - відповідач, боржник) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛНЗ" (надалі - позивач, стягувач) грошові кошти у розмірі 420 297, 84 грн, з яких: 283 919, 69 грн - заборгованість за товар отриманий по Договору; 59 903, 02 грн - пеня за порушення строків виконання грошових зобов`язань по Договору; 60 206, 53 грн - 3 проценти річних; 16 268, 60 грн - інфляційні збитки, та третейський збір у розмірі 5 202, 98 грн.

06.09.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛНЗ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із заявою про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації "Радник" від 09.07.2019 у третейській справі № 06/10-2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛНЗ" про видачу наказу на примусове виконання рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації "Радник" від 09.07.2019 у третейській справі №06/10-2019 задоволено.

10.12.2019 на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 у справі №873/76/19 видано накази про примусове виконання.

27.10.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" надійшла скарга на дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича (виконавець), згідно якої скаржник просить суд:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича щодо опису та арешту нерухомого майна Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське";

- скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 11.06.2020 по зведеному виконавчому провадженню №60985925.

Скарга мотивована порушенням прав та законних інтересів Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське", з огляду на таке:

- в оскаржуваній постанові приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича не зазначено, що вона складена під час перевірки майнового стану боржника;

- при складанні оскаржуваної постанови, не було залучено жодного працівника боржника в якості представника, що підтверджується відсутністю підпису такого представника в постанові виконавця;

- виконавцем під час опису нерухомого майна боржника не були використані відомості за даними бухгалтерського обліку про балансову вартість нерухомого майна;

- всупереч Закону України "Про виконавче провадження", інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції України №512/5 від 02.04.2012, виконавцем не призначено зберігача майна.

Окрім того, скаржником долучено до скарги клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження дій приватного виконавця, з обгрунтуванням причин такого пропуску.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 27.10.2020 зазначену скаргу передано на розгляд головуючому судді Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2019 клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження дій приватного виконавця задоволено. Поновлено скаржнику зазначений строк та, прийнято до розгляду скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" на дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича у справі №873/76/19.

Розгляд скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" у справі №873/76/19 вирішено здійснювати у відкритому судовому засіданні 09.11.2020.

Окрім того, повідомлено учасників справи про право подання до Північного апеляційного господарського суду відзиву на скаргу, заяв/клопотань, пояснень або заперечень з доказами направлення їх іншим учасникам справи.

У судове засідання 09.11.2020 з`явився представник відповідача. Позивач, виконавець не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

В силу приписів статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Суд звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи розумність строків розгляду такої категорії справ, матеріали справи містять докази належного повідомлення всіх учасників справи про час та місце проведення судового засідання по розгляду скарги, суд вважає можливим здійснити розгляд скарги відповідача на дії виконавця у судовому засіданні за наявними у матеріалах справи документами.

У судовому засіданні 09.11.2020 представник відповідача підтримав доводи, викладені в скарзі, просив суд її задовольнити, визнати неправомірними дії виконавця щодо опису та арешту нерухомого майна боржника та скасувати оскаржувану постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 11.06.2020 по зведеному виконавчому провадженню №60985925.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача (боржника), апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення скарги відповідача у цій справі, виходячи з наступного.

Відповідно до положень Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Однією з засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 15.05.2019 №2-рп(ІІ)/2019) наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист: невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.За приписами ст. 129 Конституції України та ст. 326 ГПК України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (надалі - Закон).

Відповідно до статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 Закону).

Згідно із частиною першою статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Як вбачається з матеріалів справи та відповідною інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, 10.12.2019 Північним апеляційним господарським судом у справі №873/76/19 на виконання рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації "Радник" від 09.07.2019 у третейській справі №06/10-2019 було видано два накази №873/76/19 про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛНЗ" грошових коштів у загальному розмірі 420 297, 84 грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 960, 50 грн.

В подальшому, на підставі заяви стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛНЗ", приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком Олексієм Степановичем зазначені накази про примусове виконання прийнято до провадження.

15.01.2020 виконавцем відкриті виконавчі провадження на підставі обох наказів: №ВП60979471 та №ВП60982163, про що винесені відповідні постанови.

Водночас, 15.01.2020 виконавець об`єднав виконавчі провадження №ВП60979471, №ВП60982163 у зведене виконавче провадження за №60985925 (ЗВП №60985925).

На підставі постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №ВП60979471, виконавцем накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно боржника (за виключенням рухомого майна, яке не підлягає арешту до проведення його опису) у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 462 827, 62 грн.

На підставі постанови про арешт коштів у зведеному виконавчому провадженні №ЗВП60985925 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках у всіх банківських установах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 464 383, 62 грн.

У лютому 2020 року на підставі постанови про арешт майна боржника у зведеному виконавчому провадженні №ЗВП60985925 накладено арешт на рухоме майно, згідно переліку, наведеного в постанові та у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 464 383, 62 грн.

11.06.2020 виконавцем у зведеному виконавчому провадженні №ЗВП60985925 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника на нерухоме майно останнього, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Христинівський район, с. Ліщинівка, вул. Леніна, 86, загальною площею 2 028, 5 кв.м. в межах суми 463 383, 62 грн.

Як зазначає скаржник, виконавець при винесенні постанови №ЗВП60985925 від 11.06.2020 про опис та арешт майна (коштів) боржника не дав можливості останньому скористатися цим майном для отримання кредиту від банку, щоб в подальшому розрахуватись, зокрема з кредиторами. При цьому, арештоване майно перевищує розмір заборгованості перед стягувачем.

Статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна (ч. 4 ст. 13 названого Закону).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження").

У відповідності до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Тобто, з викладеного вбачається, що виконавець повинен вчиняти вищенаведені дії та вживати усі можливі заходи з примусового виконання судового рішення в силу положень Закону України "Про виконавче провадження".

Разом з тим, невжиття виконавцем заходів щодо виявлення та встановлення майна боржника призводить до неможливості виконання наказу та задоволення вимог стягувача.

Порядок проведення арешту і вилучення майна (коштів) боржника встановлено статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 56 названого Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються:

- якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо;

- якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди;

- якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження. Перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом. Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений виконавцем, але не раніше ніж через п`ять робочих днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і передаються для продажу негайно після накладення арешту. Виявлені під час опису цінні папери, ювелірні та інші побутові вироби із золота, срібла, платини і металів платинової групи, дорогоцінного каміння і перлів, а також лом і окремі частини таких виробів, на які накладено арешт, підлягають обов`язковому вилученню і не пізніше наступного робочого дня передаються на зберігання банкам України відповідно до умов договорів, укладених з органами державної виконавчої служби або приватними виконавцями. Арешт на цінні папери накладається в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України. Під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку. У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Апеляційним господарським судом встановлено, що при здійсненні виконавчих дій, виконавцем оскаржуваною постановою описано та арештовано майно боржника, згідно із зазначеним в ній переліком. Усього майна описано на суму 463 383, 62 грн

На все описане та арештоване майно встановлено обмеження права користування ним, а саме: заборона відчуження та псування. Також призначено відповідальним зберігачем цього майна - директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛНЗ" Полтавця Андрія Вячеславовича, якого попереджено про кримінальну та матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна.

Виконавчі дії проведені у присутності понятих, яким розяснені їх права та обовязки, відповідно до ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд звертає увагу, що згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

При цьому слід зазначити, що з набранням законної сили цього Закону запроваджено функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження (ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з п. 3 розділу I та пункту 2 розділу VІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5, передбачено, що користувачами системи є, зокрема, сторони виконавчого провадження. Доступ до інформації Системи сторонам виконавчого провадження забезпечується через інструменти електронної ідентифікації відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», а також через ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження, який зазначається в довідці про реєстрацію виконавчого документа та постанові про відкриття виконавчого провадження. Система забезпечує: можливість формування сторонами виконавчого провадження узагальненої інформації про рішення (виконавчі дії), прийняті (вчинені) виконавцем, із зазначенням дати їх прийняття (вчинення) та з можливістю роздрукування такої інформації; доступ сторонам виконавчого провадження до документів виконавчого провадження.

Відповідно до п. п. 2, 3 розділу ІV цього Положення виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень. Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії.

З огляду на викладене, суд вважає, що боржник, як сторона виконавчого провадження мав безперешкодний доступ до отримання у будь-який час інформації про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень та, відповідно мав можливість бути присутнім на всіх виконавчих діях.

Враховуючи наведене вище, апеляційний господарський суд дйшов висновку, що приватний виконавець здійснюючи примусове виконання рішення у цій справі, діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України "Про виконавче провадження", а доводи скаржника безпідставні та необгрунтовані, не впливають на правомірність рішення щодо опису та накладення арешту, у звязку з чим суд відмовляє у задоволенні скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" на дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича у справі №873/76/19.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в скарзі, не спростовують правомірних дій приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича у справі №873/76/19.

Приписами статті 339 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 234, 339-343 Господарського процесуального кодексу України та Законом України "Про виконавче провадження", Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" на дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича у справі №873/76/19 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено - 11.11.2020.

Суддя Л.П. Зубець