ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" листопада 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2120/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Липа Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Стенюшкін О.М. за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каскад-2010» про стягнення 49299,82грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каскад-2010» про стягнення 49299,82грн.

В обґрунтування позовних вимог Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» посилається на неналежне виконання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каскад-2010» умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу №7128/18-ТЕ-23 від 16.10.2018р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.07.2020р. відкрито провадження у справі №916/2120/20, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу для розгляду по суті на 17.08.2020р. о 11:00.

14.08.2020р. за вх.суду№21642/20 позивач звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи.

В судове засіданні від 17.08.2020р. представники сторін не з`явилися.

Враховуючи клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про відкладення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.08.2020р. відкладено судове засідання на 14.09.2020р. о 11:50 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 02.09.2020р., підготовче засідання 14.09.2020р. о 11:50 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 21.09.2020р. було призначено судове засідання на 20.10.2020р. о 11:30 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

В судовому засіданні від 20.10.2020р. було оголошено перерву на 03.11.2020р. о 10:30 про що зазначено в протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.10.2020р. повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

02.11.2020р. за вх.суду№29125/20 відповідач надав до суду письмові пояснення в яких просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.

В судовому засіданні від 03.11.2020р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/2120/20.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив:

16.10.2018р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, Постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Каскад-2010» (відповідач, Споживач) було укладено договір №7128/18-ТЕ-23 постачання природного газу (далі договір) на виконання якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах договору (п.1.1. договору).

Ціна за 1000куб.м. газу за цим договором станом на дату укладання договору становить 5930,40грн. разом з ПДВ (20%) (п.5.2. договору).

Згідно п.5.4. договору загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Відповідно до п.6.1. договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2. договору сторони передбачили, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно п.6.1, він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.10.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Згідно розділу 12 договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018р. по 17.10.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як вказує позивач, на виконання умов договору, він передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1580399,13грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу.

Позивач зазначає, що відповідно до п.2.1. в редакції додаткової угоди №5 від 20.03.2019р. Постачальник передає Споживачу у березні 2019р. замовлений обсяг природного газу у кількості 27,700тис.куб.м. Актом приймання-передачі від 31.03.2019р. сторони погодили розмір фактично переданого природного газу в обсязі 29,721тис.куб.м. Таким чином відповідач у березні 2019 року фактично спожив природний газ в обсязі більшому на 2,021тис.куб.м. ніж було погоджено сторонами згідно п.2.1. договору в редакції додаткової угоди №5 від 20.03.2019р.

Позивач вказує, що 21.05.2019р. позивачем на адресу відповідача було направлено акт-претензію за вих.№26-1464-19 якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п.3.13. та п.5.7. договору та п.1 розділу VI Правил у розмірі 7561,18грн. за різницю між замовленим у березні 2019 року обсягом природного газу (27,700куб.м.) та фактичним обсягом використаного відповідачем в березні 2019 року природного газу за договором (29,721куб.м.), однак станом на день подання позову до суду вказані збитки відповідачем не сплачені.

Як зазначає позивач, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1 договору. З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов договору складає 30431,79грн.

Позивач, посилаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України, вказує, що оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних у сумі 5967,00грн. та інфляційні витрати у сумі 5339,85грн.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 30431,79грн. пені, 5967,00грн. 3% річних та 5339,85грн. інфляційних витрат, 7561,18грн. збитків.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що 16.10.2018р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №7128/18-ТЕ-23 постачання природного газу на виконання якого позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2018 році природний газ, а відповідач зобов`язався оплатити його на умовах договору.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до п.2.1. в редакції додаткової угоди №5 від 20.03.2019р. Постачальник передає Споживачу у березні 2019р. замовлений обсяг природного газу у кількості 27,700тис.куб.м.

Як встановлено судом, актом приймання-передачі від 31.03.2019р. сторони погодили розмір фактично переданого природного газу в обсязі 29,721тис.куб.м.

Однак відповідач у березні 2019 року фактично спожив природний газ в обсязі більшому на 2,021тис.куб.м. ніж було погоджено сторонами згідно п.2.1. договору в редакції додаткової угоди №5 від 20.03.2019р.

21.05.2019р. позивачем на адресу відповідача було направлено акт-претензію за вих.№26-1464-19 якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п.3.13. та п.5.7. договору та п.1 розділу VI Правил у розмірі 7561,18грн. за різницю між замовленим у березні 2019 року обсягом природного газу (27,700куб.м.) та фактичним обсягом використаного відповідачем в березні 2019 року природного газу за договором (29,721куб.м.).

Станом на день подання позову до суду збитки у сумі 7561,18грн. відповідачем не сплачені, відповідач доказів спростовуючих позовні вимоги про стягнення збитків до суду не надав у зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 7561,18грн. збитків за спожитий природний газ у більшому обсязі ніж було встановлено у додатковій угоді №5 від 20.03.2019р.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 30431,79грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до п.6.1. договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно у зв`язку з чим позивачем згідно умов 8.2. договору було нараховано відповідачу пеню у сумі 30431,79грн. за період з 28.11.2018р. по 18.12.2018р. на суму боргу у розмірі 15336,01грн., за період з 27.12.2018р. по 14.01.2019р. на суму боргу у розмірі 114521,95грн., за період з 26.01.2019р. по 04.03.2019р. на суму боргу у розмірі 307897,83грн., за період з 05.03.2019р. по 06.03.2019р. на суму боргу у розмірі 7897,83грн., за період з 26.02.2019р. по 06.03.2019р. на суму боргу у розмірі 396294,93грн., за період з 07.03.2019р. по 31.03.2019р. на суму боргу у розмірі 254191,93грн., за період з 01.04.2019р. по 09.04.2019р. на суму боргу у розмірі 154191,93грн., за період з 26.03.2019р. по 09.04.2019р. на суму боргу у розмірі 303816,49грн., за період з 10.04.2019р. по 22.04.2019р. на суму боргу у розмірі 258008,42грн., за період з 23.04.2019р. по 07.05.2019р. на суму боргу у розмірі 158008,42грн., за період з 08.05.2019р. по 23.09.2019р. на суму боргу у розмірі 8008,42грн., за період з 26.04.2019р. по 23.09.2019р. на суму боргу у розмірі 222390,71грн., за період з 24.09.2019р. по 14.10.2019р. на суму боргу у розмірі 100000,93грн.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, виходячи з матеріалів справи, відповідач виконав свої зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня). Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умовами договору, а саме п.10.3. договору сторони встановили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 30431,79грн. у тому числі за період з 28.11.2018р. по 18.12.2018р. на суму боргу у розмірі 15336,01грн., за період з 27.12.2018р. по 14.01.2019р. на суму боргу у розмірі 114521,95грн., за період з 26.01.2019р. по 04.03.2019р. на суму боргу у розмірі 307897,83грн., за період з 05.03.2019р. по 06.03.2019р. на суму боргу у розмірі 7897,83грн., за період з 26.02.2019р. по 06.03.2019р. на суму боргу у розмірі 396294,93грн., за період з 07.03.2019р. по 31.03.2019р. на суму боргу у розмірі 254191,93грн., за період з 01.04.2019р. по 09.04.2019р. на суму боргу у розмірі 154191,93грн., за період з 26.03.2019р. по 09.04.2019р. на суму боргу у розмірі 303816,49грн., за період з 10.04.2019р. по 22.04.2019р. на суму боргу у розмірі 258008,42грн., за період з 23.04.2019р. по 07.05.2019р. на суму боргу у розмірі 158008,42грн., за період з 08.05.2019р. по 23.09.2019р. на суму боргу у розмірі 8008,42грн., за період з 26.04.2019р. по 23.09.2019р. на суму боргу у розмірі 222390,71грн., за період з 24.09.2019р. по 14.10.2019р. на суму боргу у розмірі 100000,93грн., вважає його вірним.

Відповідач в судових засіданнях просив суд зменшити розмір штрафних санкцій посилаючись на те, що заборгованість за отриманий природний газ погашена у повному обсязі.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи зміст наведених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступень виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка, у такому випадку, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить виключно на розсуд суду.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін. Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.02.2020р. по справі 918/116/19).

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.02.2020р. по справі 918/116/19).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені на 20% та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 24345,43грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 5967,00грн. у тому числі за період з 28.11.2018р. по 18.12.2018р. на суму боргу у розмірі 15336,01грн., за період з 27.12.2018р. по 14.01.2019р. на суму боргу у розмірі 114521,95грн., за період з 26.01.2019р. по 04.03.2019р. на суму боргу у розмірі 307897,83грн., за період з 05.03.2019р. по 06.03.2019р. на суму боргу у розмірі 7897,83грн., за період з 26.02.2019р. по 06.03.2019р. на суму боргу у розмірі 396294,93грн., за період з 07.03.2019р. по 31.03.2019р. на суму боргу у розмірі 254191,93грн., за період з 01.04.2019р. по 09.04.2019р. на суму боргу у розмірі 154191,93грн., за період з 26.03.2019р. по 09.04.2019р. на суму боргу у розмірі 303816,49грн., за період з 10.04.2019р. по 22.04.2019р. на суму боргу у розмірі 258008,42грн., за період з 23.04.2019р. по 07.05.2019р. на суму боргу у розмірі 158008,42грн., за період з 08.05.2019р. по 23.09.2019р. на суму боргу у розмірі 8008,42грн., за період з 26.04.2019р. по 23.09.2019р. на суму боргу у розмірі 222390,71грн., за період з 24.09.2019р. по 14.10.2019р. на суму боргу у розмірі 100000,93грн. вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 5967,00грн. у тому числі за період з 28.11.2018р. по 18.12.2018р. на суму боргу у розмірі 15336,01грн., за період з 27.12.2018р. по 14.01.2019р. на суму боргу у розмірі 114521,95грн., за період з 26.01.2019р. по 04.03.2019р. на суму боргу у розмірі 307897,83грн., за період з 05.03.2019р. по 06.03.2019р. на суму боргу у розмірі 7897,83грн., за період з 26.02.2019р. по 06.03.2019р. на суму боргу у розмірі 396294,93грн., за період з 07.03.2019р. по 31.03.2019р. на суму боргу у розмірі 254191,93грн., за період з 01.04.2019р. по 09.04.2019р. на суму боргу у розмірі 154191,93грн., за період з 26.03.2019р. по 09.04.2019р. на суму боргу у розмірі 303816,49грн., за період з 10.04.2019р. по 22.04.2019р. на суму боргу у розмірі 258008,42грн., за період з 23.04.2019р. по 07.05.2019р. на суму боргу у розмірі 158008,42грн., за період з 08.05.2019р. по 23.09.2019р. на суму боргу у розмірі 8008,42грн., за період з 26.04.2019р. по 23.09.2019р. на суму боргу у розмірі 222390,71грн., за період з 24.09.2019р. по 14.10.2019р. на суму боргу у розмірі 100000,93грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат у сумі 5339,85грн. у тому числі за період з 01.02.2019р. по 28.02.2019р. на суму боргу у розмірі 307897,83грн., за період з 01.03.2019р. по 31.03.2019р. на суму боргу у розмірі 254191,93грн., за період з 01.04.2019р. по 30.04.2019р. на суму боргу у розмірі 158008,42грн., за період з 01.05.2019р. по 31.08.2019р. на суму боргу у розмірі 8008,42грн., вважає його правильним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні витрати у сумі 5339,85грн. тому числі за період з 01.02.2019р. по 28.02.2019р. на суму боргу у розмірі 307897,83грн., за період з 01.03.2019р. по 31.03.2019р. на суму боргу у розмірі 254191,93грн., за період з 01.04.2019р. по 30.04.2019р. на суму боргу у розмірі 158008,42грн., за період з 01.05.2019р. по 31.08.2019р. на суму боргу у розмірі 8008,42грн.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каскад-2010» підлягають частковому задоволенню у сумі 43213,46грн. у тому числі 24345,43грн. пені, 5967,00грн. 3% річних, 5339,85грн. інфляційних витрат, 7561,18грн. збитків, у позовних вимогах в частині стягнення пені у сумі 6086,36грн. судом відмовлено.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2102,00грн. покласти на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каскад-2010» про стягнення 49299,82грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Каскад-2010" (65114, м. Одеса, вул. Левітана, 62, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 24345,43грн. пені, 5967,00грн. 3% річних, 5339,85грн. інфляційних витрат, 7561,18грн. збитків, 2102,00 судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

3. В частині позовних вимог про стягнення пені у сумі 6086,36грн. - відмовити.

Повне рішення складено 09 листопада 2020 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова