ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2020 Справа № 917/1354/20

м. Полтава

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Полтаваенергозбут, вул. Панянка, 65-Б, м. Полтава, 36007

до Державної установи Полтавська виправна колонія (№ 69), вул. Старокотелевська, 6, м. Полтава, 36015

про стягнення 263 273,79 грн.,

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 263 273,79 грн., з яких 212 133,83 грн. основного боргу, 45 131,49 грн. пені, 5314,41 грн. 3% річних, 694,06 грн. інфляційних втрат за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 року № 22300419.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач в період з 01.05.2019 по 17.08.2020 не своєчасно здійснював оплату спожитої електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 року № 22300419.

Ухвалою від 21.08.2020 позовна заява була залишена без руху з підстав невиконання позивачем вимог п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України (а.с. 65).

Позивач в термін, визначений судом, усунув недоліки позовної заяви та ухвалою від 09.09.2020 (а.с. 73-74) суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали, та для подання заперечень до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

Зазначена ухвала вручена нарочно представнику позивача 09.09.2020 та направлялась відповідачу на його юридичну адресу та отримана його представником 15.09.2020, про що свідчить відмітка на поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 75).

У відзиві на позовну заяву від 25.09.2020 (а.с. 79-86) відповідач визнав позов в частині існування заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 212 133,83 грн., надав докази сплати зазначеної суми після подання позову та заперечує проти стягнення пені, річних та інфляційних, посилаючись на те, що основною причиною прострочення зобов`язань з оплати за електроенергію перед позивачем є залежність відповідача від меж асигнувань з державного бюджету і не може вплинути на часові межі протягом яких вони надходять. В клопотанні від 25.09.2020 (а.с. 76-78) відповідач просить суд зменшити заявлені позивачем до стягнення суми штрафних санкцій.

У відповіді на відзив (вх. № 11149 від 06.10.2020) позивач підтвердив погашення відповідачем суми основного боргу в повному обсязі та підтримав в повному обсязі позовні вимоги про стягнення пені, річних та інфляційних, обґрунтування та розрахунок яких наведено в позовній заяві.

Відповідач не скористався своїм правом для подання заперечень, передбачених ст. 167 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

01 січня 2019 року між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем), в порядку, визначеному ПРРЕЕ укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 22300419 (далі Договір, а.с. 11-14) на умовах Комерційної пропозиції № 9-УП (Додаток № 3 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг), яка діє для установ бюджетної сфери незалежно від розміру договірної потужності, електроустановки яких приєднані до мереж оператора системи розподілу АТ «Полтаваобленерго» (а.с. 16-17).

За п. 2.1 Договору, Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 Договору, Споживач розраховується з Постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначається відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього Договору. Спосіб визначення ціни за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції Постачальника.

За розділом «Спосіб оплати» в Комерційній пропозиції № 9-УП (додаток № 3 до Договору, а.с. 16-17), оплата електричної енергії здійснюється Споживачем за фактично спожиту електроенергію на підставі отриманого у Постачальника рахунку не пізніше 5 робочих днів з дня його отримання, на рахунок із спеціальним режимом використання, який зазначений у Договорі та/або розрахункових документах Постачальника. Датою здійснення оплати є дата надходження коштів на рахунок Постачальника.

Пунктом 6.2 Договору передбачено зобов`язання Споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно умовами цього Договору.

Позивач зазначає, що відповідач в період з 01.05.2019 по 17.08.2020 споживав електричну енергію, а оплату за неї здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі. При зверненні позивача до суду із позовною заявою, заборгованість відповідача за Договором становила 212 133,83 грн. У відповіді на відзив (а.с. 171-174) позивач повідомив про сплату відповідачем зазначеної суми основного боргу в повному обсязі та надав копії платіжних доручень на підтвердження цього факту (а.с. 175-178).

Як передбачено умовою розділу «Розмір штрафних санкцій за порушення строків оплати» зазначеної вище комерційної пропозиції, у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених цією комерційною пропозицією, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Крім того, за прострочення виконання зобов`язання Споживач сплачує суму боргу з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України. Штрафні санкції сплачуються на поточний рахунок Постачальника, що вказується в рахунках, протягом 5 робочих днів з дня отримання рахунка. Строк позовної давності по нарахуванню штрафних санкцій встановлюється відповідно до ст. 266 ЦК України.

Позивачем, з посиланням на умови Договору, заявлені позовні вимоги про стягнення:

- 121 133,83 грн. основного боргу за період з 01.05.2019 по 17.08.2020,

- 45 131,49 грн. пені, нарахованої за період з 01.07.2019 по 30.06.2020,

- 694,06 грн. інфляційних втрат за період з 16.09.2019 по 17.10.2019,

- 5314,41 грн. - 3 % річних за період з 01.06.2019 по 30.06.2020.

Під час розгляду спору по суті судом приймається до уваги наступне.

Ст. 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 664 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п. 1.2.8 Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018, постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Пунктами 3.2.5, 3.1.7 ПРРЕЕ визначено, що укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву-приєднання.

Пунктом 1.2.15 ПРРЕЕ передбачено, що для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законом порядку).

П. 7 Постанови № 312 Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 передбачено, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Абзацем п`ятим цієї ж норми Закону України Про ринок електричної енергії передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Таким чином, 01.01.2019 відповідно до ст.ст. 633, 634 ЦК України, п. 1.2.8 ПРРЕЕ, п. 7 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018, шляхом подання заяви-приєднання та по факту споживання електричної енергії відповідач приєднався до умов договору про постачання електричної енергії (Договір) на умовах комерційної пропозиції, що відповідачем не заперечується.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частиною 6 ст. 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 6.2 Договору передбачено зобов`язання Споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно умовами цього Договору.

За розділом «Спосіб оплати» в Комерційній пропозиції № 9-УП (додаток № 3 до Договору, а.с. 16-17), оплата електричної енергії здійснюється Споживачем за фактично спожиту електроенергію на підставі отриманого у Постачальника рахунку не пізніше 5 робочих днів з дня його отримання, на рахунок із спеціальним режимом використання, який зазначений у Договорі та/або розрахункових документах Постачальника. Датою здійснення оплати є дата надходження коштів на рахунок Постачальника.

При зверненні позивача до суду із позовною заявою, основний борг відповідача за Договором за спожиту електричну енергію в період з 01.05.2019 по 17.08.2020 становив 212 133,83 грн., визнаний відповідачем у відзиві на позовну заяву (а.с. 79-86). Враховуючи сплату відповідачем зазначеної суми (копії платіжних доручень долучені до матеріалів справи, а.с. 175-178), провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Розділом «Розмір штрафних санкцій за порушення строків оплати» Комерційної пропозиції № 9-УП (додаток № 3 до Договору, а.с. 16-17) встановлено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених цією комерційною пропозицією, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Крім того, за прострочення виконання зобов`язання Споживач сплачує суму боргу з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України. Штрафні санкції сплачуються на поточний рахунок Постачальника, що вказується в рахунках, протягом 5 робочих днів з дня отримання рахунка. Строк позовної давності по нарахуванню штрафних санкцій встановлюється відповідно до ст. 266 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

П. 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 45131,49 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 01.07.2019 по 30.06.2020.

Перевіривши правильність розрахунку пені, суд встановив, що розмір та період її нарахування відповідає вимогам п. 6 ст. 232 ГК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", умовам Договору в межах подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, тому вимоги в цій частині є обґрунтованими і правомірними.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивач заявив до стягнення 5 314,41 грн. 3% річних, нарахованих за період з 01.06.2019 по 30.06.2020. Здійснивши перерахунок 3% річних суд встановив, що позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню в цій частині.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 694,06 грн. інфляційних втрат за період з 16.09.2019 по 17.10.2019.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При перевірці заявлених вимог в частині стягнення інфляційних втрат суд встановив, що при розрахунку інфляційних позивач здійснює нарахування за період, в якому борг існував не повний місяць. Здійснивши перерахунок втрат від інфляції суд встановив, що позовні вимоги в цій частині відхиляються судом за безпідставністю.

Перевірка правильності розрахунку пені, 3% річних, інфляційних витрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Таким чином, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 45 131,49 грн. пені та 5 314,41 грн. 3% річних.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Розглядаючи по суті клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Відповідач Державна установа «Полтавська виправна колонія (№ 64)» є бюджетною неприбутковою установою, створеною органом державної влади, що повністю утримується за рахунок державного бюджету.

Позивач під час вирішення спору у цій справі не надав, та, відповідно, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за Договором.

Враховуючи статус відповідача, соціальну спрямованість його діяльності, взявши до уваги майновий (фінансовий) стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та баланс їх інтересів, відсутність у відповідача заборгованості по оплаті за спожиту електричну енергію і значний розмір нарахованої і пред`явленої до стягнення пені та відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за Договором, ступінь виконання відповідачем зобов`язань за укладеним договором, а також те, що позивач є неприбутковою бюджетною установою, суд визнав зазначені обставини винятковими та дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 90%.

Таким чином, суд визнає обґрунтованими та задовольняє позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 4513,15 грн.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

За наведеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 4513,15 грн. пені та 5314,41 грн. 3% річних. В іншій частині вимог про стягнення пені, річних та інфляційних позов задоволенню не підлягає з мотивів, викладених судом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив із наступного.

Враховуючи п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.05.2018 року в справі № 917/1068/17.

Враховуючи сплату відповідачем основного боргу після звернення позивача із позовом до суду, суд вважає, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, тому витрати зі сплати судового збору в сумі 3 938,70 грн. покладаються на відповідача відповідно до п. 9 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 231 (п. 2 ч. 1), 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної установи Полтавська виправна колонія (№ 69) (вул. Старокотелевська, 6, м. Полтава, 36015, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Полтаваенергозбут (вул. Панянка, 65-Б, м. Полтава, 36007, ) 4 513,50 грн. пені, 5314,41 грн. 3% річних; 3938,70 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В частині стягнення 212 133,83 грн. основного боргу провадження закрити.

4. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

5. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

6. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Пушко І.І.