ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2020 р. Справа№ 910/5884/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київстар" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2020

у справі № 910/5884/20 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова

до Приватного акціонерного товариства "Київстар"

про стягнення 38 240,29 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київстар" про стягнення 38 240,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань за договором оренди № 68/2016/КЕВ від 16.06.2016 щодо здійснення оплати орендних платежів без врахування індексації.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 у справі № 910/5884/20 позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Київстар" на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова 31 629, 80 грн боргу, 1 738, 63 грн судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд, встановивши обставини сплати відповідачем орендних платежів без врахування індексу інфляції, керуючись ст. ст. 626, 627, 629, 762 ЦК України, ст. ст. 193, 283, 286 ГК України та ст. ст. 10, 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Однак у зв`язку із поданою відповідачем заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності позовні вимоги задовольнив частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПАТ "Київстар" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 у справі № 910/5884/20 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято на підставі невірного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт стверджує, що позивачем фактично заявлено вимоги про стягнення коштів у зв`язку з індексацією орендної плати за період з червня 2016 по грудень 2016, протягом якого діяло положення про призупинення такого нарахування згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016». Натомість з січня 2017 і до моменту звернення позивача з позовом, за доводами апелянта, ним справно здійснювалась оплата орендних платежів. Також відповідач зазначав, що судом першої інстанції невірно визначено строк пропуску позовної давності.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2020, справа № 910/5884/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 поновлено ПАТ "Київстар" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2020, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 у справі № 910/5884/20 в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Згідно долучених до матеріалів справи повідомлень про вручення поштових відправлень сторонами отримано рекомендовану кореспонденцію суду: позивачем - 14.09.2020; відповідачем - 11.09.2020.

Отже в силу приписів п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України учасники справи належним чином повідомлені про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 у справі № 910/5884/20 в апеляційному порядку.

Позивач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, та не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи сторонами не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що 16.06.2016 між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Львова (орендодавець за договором, позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством «Київстар» (орендар за договором, відповідач у справі) укладено договір оренди № 68/2016/КЕВ нерухомого військового майна, розташованого в Львівському гарнізоні за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Давидів, військове містечко №398, буд.№10 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - частина даху площею 90,0 кв.м. військового містечка № 398, що знаходиться на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, розташоване за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Давидів, вартість якого визначена на 31.12.2015 за незалежною оцінкою та становить згідно з актом оцінки -221 909,00 грн.

Назване в п. 1.1. нерухоме майно орендодавець передає орендарю для розміщення операторів телекомунікацій, які надають послуги рухомого (мобільного) зв`язку, операторів та провайдерів телекомунікацій, які надають послугу доступу до Інтернету (п. 1.3. договору).

Згідно п. 3.1. договору, орендна плата встановлена без ПДВ за базовий місяць (грудень 2015 року) на рівні 7500, 00 грн за результатами конкурсу з урахуванням моніторингу орендної плати на аналогічних об`єктах оренди, але не нижче орендної плати, визначеної на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами), яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (грудень 2015 року) - 7 396,97 грн (додаток №5).

Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди згідно із законодавством.

Пунктом 3.3. договору визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць, згідно із законодавством.

Пунктом 12.1 договору визначено, що додатки до цього договору є його невід`ємною складовою частиною. У вказаному пункті зазначено дванадцять додатків згідно з переліком.

Цей договір укладено строком на три роки, що діє з 16.06.2016 по 14.06.2019 включно (п. 10.1 договору).

До вказаного договору оренди сторонами узгоджено додатки до договору, перелік яких наведений в 12 Розділі.

На виконання умов договору оренди № 68/2016/КЕВ від 16.06.2016 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування частину даху за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Давидів, військове містечко №398, буд.№10, площею 90,0 кв.м., про що сторонами складено акт приймання-передачі нерухомого військового майна від 16.06.2020, що є додатком № 2 до договору.

19.06.2019 між сторонами підписано додаткову угоду №68-1/2019/КЕВ до договору оренди, згідно якої, зокрема, погоджено внести зміни в п.п. 3.1 та п.п. 10.1. Строк дії договору по 09.06.2022 включно.

Відповідно до п.3.1 в редакції додаткової угоди від 19.06.2019 розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди згідно із законодавством.

28.11.2019 Квартирно-експлуатаційним відділом міста Львова направлено на адресу відповідача претензію, в якій констатовано про донарухування індексації орендної плати за період з 16.06.2016 по 14.06.2019 та повідомлено про необхідність доплати коштів в сумі 38 240,29 грн.

Відповідач у відповідь на вказану претензію повідомив про відсутність підстав для задоволення вимог позивача у зв`язку з тим, що сторонами в додатку № 6 «Розрахунок орендної плати військового нерухомого майна за результатами конкурсу» погоджено призупинення індексації орендної плати на 2016 рік.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає що ним в порушення вимог п. 2 ст. 10 Закону України «Про оренду», п. 1 та 2 ст. 284 ГК України, ст. 526 ЦК України, Методики розрахунку орендної плати, помилково не здійснювалася індексація орендної плати за договором №68/2016/КЕВ від 16.06.2016 згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік». З огляду на це, позивачем було здійснено перерахунок розміру орендної плати за період 16.06.2016 по 14.06.2019 та донараховано орендну плату у розмірі 38 240,29 грн.

Цивільні зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст. 173 ГК України, яка кореспондується з приписами ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Беручи до уваги те, що майно, яке було передано в оренду згідно договору № 68/2016/КЕВ від 16.06.2016 є військовим, тобто належить до державної власності, судова колегія погоджується із судом першої інстанції щодо необхідності застосування до спірних правовідносин приписів Закону України «Про оренду державного та комунального майна», в редакції чинній на час дії правовідносин (далі - Закон № 2269-ХІІ), який визначає організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 названого Закону орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону № 2269-ХІІ умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря.

За положеннями ч. 2 ст. 284 ГК України умови договору оренди зберігають свою силу на весь строк дії договору, а також у разі якщо після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря.

За змістом положень ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до ст. 286 ГК України розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що оцінка об`єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Оцінка об`єкта оренди передує укладенню договору оренди. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об`єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об`єкта оренди.

У відповідності до п.п. 12, 13 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995, зі змінами згідно Постанови Кабінету Міністрів України №961 від 14.09.2011, перед розрахунком орендної плати за перший місяць оренди чи після перегляду розміру орендної плати визначається розмір орендної плати за базовий місяць розрахунку за такою формулою: Опл. міс. = Опл/12 х Ід.о. х Ім, де Опл - розмір річної орендної плати, визначений за цією Методикою, гривень; Ід.о. - індекс інфляції за період з дати проведення незалежної або стандартизованої оцінки до базового місяця розрахунку орендної плати; Ім - індекс інфляції за базовий місяць розрахунку орендної плати. Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" однією із істотних умов договору оренди державного майна є орендна плата з урахуванням її індексації.

Водночас, згідно п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.15 № 928-VIII зупинено на 2016 рік дію норми ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в частині індексації орендної плати.

Отже, із правового контексту вищенаведених норм слідує, що орендна плата за оренду державного та комунального майна за своєю правовою природою є регульованою ціною і в разі законодавчої зміни її розміру або зміни вихідних даних, що впливають на визначення її розміру, чинним законодавством передбачено можливість внесення відповідних змін до умов договору за погодженням сторін або за рішенням суду у випадках, встановлених договором або законом.

При цьому, чинним законодавством, яке регулює відносини оренди державного майна, не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за користування орендованим майном саме з моменту прийняття законодавцем таких змін, а надається право стороні правовідносин в подальшому ініціювати внесення відповідних змін до договору.

Як вже зазначалось у даній постанові сторонами в п. 3.3 договору оренди узгоджено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць, згідно із законодавством.

При цьому, матеріали справи не містять доказів внесення сторонами змін до договору в частині індексації орендної плати, сторонами не погоджувалось питання зміни порядку розрахунку оренди або зупинення індексації на 2016 рік. При цьому, посилання відповідача у відповідь на претензію на наявність відповідної умови про припинення нарахування інфляції в 2016 в додатку № 6 до договору є безпідставними, оскільки приєднаний до матеріалів позовної заяви названий додаток таких умов не містить (а.с. 20). Відповідних змін не містить і додаткова угода №68-1/2019/КЕВ від 19.06.2019.

Отже, укладений між сторонами договір оренди є обов`язковим для виконання сторонами, а відтак, в силу положень ст. 179 ГК України, ст. ст. 204, 629 ЦК України породжує для його сторін відповідні права та обов`язки, зокрема, право Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова як орендодавця отримати орендну плату з урахуванням її індексації, та обов`язок ПАТ "Київстар" як орендаря сплатити цю плату у визначені договором розмірі та строки.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що орендодавець правомірно здійснив розрахунок орендних платежів впродовж 2016-2017 з урахуванням індексації, оскільки наведене узгоджується, зокрема з ч. 3 ст. 762 ЦК України, ч. 1 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та умовами укладеного між позивачем та відповідачем договору оренди, презумпція правомірності якого не спростована, доказів внесення змін до договору оренди в частині індексації орендної плати матеріали справи не містять, питання зміни порядку розрахунку оренди або зупинення індексації на 2016 рік сторонами за договором не було погоджено.

Крім того, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення нарахованої орендодавцем орендної плати за 2016 рік на індекс інфляції на підставі пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", яким передбачено зупинення на 2016 рік дії норми статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині індексації орендної плати.

Відповідно до висновку Конституційного Суду України, викладеного в рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, тому цим законом не можуть вноситись зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

Зважаючи на вищевикладене, висновок суду про те, що пункт 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" не може зупиняти дію статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" щодо індексації орендної плати, - є правомірним.

Доводи апеляційної скарги щодо помилковості вищенаведеного висновку та, відповідно, відсутності підстав для нарахування індексації орендної плати в 2016 році у зв`язку із законодавчим її зупиненням відхиляються судовою колегією як безпідставні та такі, що не узгоджуються з характером спірних правовідносин сторін, умовами договору і наведеними вище вимогами чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/2319/18, від 18.04.2018 у справі № 910/9805/17, від 11.09.2018 у справі № 911/474/11.

Також відхиляються як необґрунтовані доводи апеляційної скарги щодо оплати відповідачем з січня 2017 року орендної плати з урахуванням індексації, оскільки належних і допустимих доказів в порядку ст. ст. 13, 74 ГПК України на підтвердження відсутності у нього заборгованості за договором оренди до матеріалів справи не надано.

При цьому, згідно наявного у справі розрахунку позовних вимог, Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова здійснено донарухвання інфляційних за період з 16.06.2016 по 14.06.2019.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем в суді першої інстанції подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому, ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із часом (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). Аналогічне застосування прецедентної практики Європейського суду з прав людини наведено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 910/56/19; від 22.01.2020 у справі № 916/521/18.

Беручи до уваги те, що позивач звернувся з позовом до суду в квітні 2020 року, а також з огляду на відсутність обґрунтувань поважності пропуску строку позовної давності, колегія суддів, перевіривши наявний у справі розрахунок ціни позову, з урахуванням умов договору щодо порядку і строку оплати орендних платежів, дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення індексації орендної плати за період з квітня 2017 по червень 2019 підлягають частковому задоволенню, зокрема, в сумі 31 277,74 грн.

В задоволенні вимог про стягнення 6962,55 грн індексації орендної плати за період з червня 2016 по березень 2017 слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Водночас, місцевий господарський суд, здійснюючи віднімання періоду нарахування індексації орендної плати, вимоги про які пред`явлені після спливу строку позовної давності, помилково здійснив арифметичну дію віднімання від загальної суми ціни позову, обрахованої позивачем згідно п. 3.2 договору з урахуванням ПДВ. У зв`язку з цим, рішення місцевого господарського суду підлягає зміні.

Посилання апелянта на невірне визначення судом першої інстанції періоду пропуску строку позовної давності визнаються судовою колегією необґрунтованими, оскільки як вбачається зі змісту п. 3.6 договору орендар зобов`язаний сплатити орендну плату не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітнім. Відтак вимоги про стягнення індексації за період з 16 червня 2016 по березень 2017, як вірно визначено судом першої інстанції, пред`явлено з пропуском строку позовної давності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом на підставі невірного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для зміни судового рішення, зокрема, є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 у справі № 910/5884/20, на підставі п. 3 ч. 1, ч. 4 ст. 277 ГПК України, підлягає зміні в частині розміру стягнутої індексації орендної плати.

Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Київстар" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 у справі № 910/5884/20 підлягає залишенню без задоволення.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київстар" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 у справі №910/5884/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 у справі №910/5884/20 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до Приватного акціонерного товариства "Київстар" про стягнення 38 240,29 грн, - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київстар" (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53, ідентифікаційний код 21673832) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (79007, м. Львів, вул. Батуринська, 2, ідентифікаційний код 07638027) 31 277 (тридцять одну тисячу двісті сімдесят сім) грн 74 коп. боргу, 1 719 (одну тисячу сімсот дев`ятнадцять) грн 23 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог - відмовити».

3. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

4. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Приватне акціонерне товариство "Київстар".

5. Справу №910/5884/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк

Повний текст постанови складено 16.11.2020