ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. ЧернівціСправа № 926/1730/20

За позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» м. Чернівці

до Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» м. Чернівці

про стягнення 13 600 981,30 грн.

Суддя Бутирський А.А.

при секретарі Вівчарюк І.Б.

Представники сторін:

Від позивача Мартинюк В.І. адвокат (довіреність від 24.12.2019 р.)

Від відповідача Ткач Ф.Г. адвокат (ордер: серія СЕ № 1011946 від 30.08.2020 р.)

У судовому засіданні приймали участь

СУТЬ СПОРУ: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» м. Чернівці звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» м. Чернівці про стягнення 11 573 744,24 грн. заборгованості, з них: 10 889 232,26 грн. основного боргу, 526173,25 грн. пені, 76630,75 грн. 3 % річних та 81707,98 грн. збитків, заподіяних інфляцією, що виникли у результаті неналежного виконання відповідачем умов договору розподілу природного газу № 09420YEF7SAT016 від 01.01.2016 р.

Ухвалою від 30.07.2020 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 31.08.2020 р.

Ухвалою від 31.08.2020 р. розгляд справи відкладено на 21.09.2020 р.

У судовому засіданні 21.09.2020 р. оголошено перерву до 25.09.2020 р.

Ухвалою від 25.09.2020 р. прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог до 13 600 981,30 грн. заборгованості, з них: 12 700 617,81 грн. основного боргу, 684076,53 грн. пені, 134578,98 грн. 3 % річних та 81707,98 грн. збитків, заподіяних інфляцією, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 12.10.2020 р.

Ухвалою від 12.10.2020 р. розгляд справи відкладено на 02.11.2020 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 01 січня 2016 року між сторонами укладено договір розподілу природнього газу № 09420YEF7SАТ016 відповідно до пунктів 1.1-1.3 якого шляхом надання підписаної відповідачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, а також документально підтвердженим споживанням відповідачем природного газу.

Далі позивач стверджує, що за період з жовтня 2019 р. по липень 2020 р. надано відповідачеві послуги з розподілу природнього газу, які оплачені не у повному обсязі.

Відповідач проти наявності боргу не заперечує, однак просить зменшити нараховану пеню на 90%, посилаючись при цьому на важкий фінансовий стан.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В :

Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1384/27829) затверджено Типовий договір розподілу природного газу (далі - Типовий договір).

Пунктом 1.1. Типового договору зазначено, що він є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Відповідно до пункту 1.2. Типового договору встановлено, що умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України Про ринок природного газу і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем).

Пунктом 1.3. Типового договору закріплено, що цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до пунктів 1.1.-1.3 Типового договору між сторонами укладено договір розподілу природного газу №09420YEF7SАТ016 від 01 січня 2016 року, шляхом надання підписаної відповідачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до договору, частковою оплатою відповідачем за послуги з розподілу природного газу, документально підтвердженим споживанням відповідачем природного газу.

У відповідності до п.2.1 Типового договору Оператору ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку визначені цим договором.

Згідно з п.2.3 Типового договору при вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України Про ринок природного газу і Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на сайті, зокрема, чинну редакцію тексту цього договору та Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 6.3. Типового договору закріплено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до пункту 6.4. Типового договору визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1418 від 11.08.2016 року внесено зміни до абзацу 1 п.6.4 розділу IV Типового договору, який викладено в наступній редакції: оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно з законодавством споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Пунктом 6.6. Типового договору закріплено, що надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

У відповідності до вимог п.8.1 Типового договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та чинним законодавством.

За умовами п.12.1 Типового договору цей договір укладається на невизначений строк.

На виконання умов Типового договору, позивачем за період з жовтня 2019 року по липень 2020 року включно надано Відповідачеві послуги з розподілу природного газу на таку суму:

- у жовтні 2019 року в обсязі 818 521,5 куб.м. на суму 710 836,81 грн,

- у листопаді 2019 року - в обсязі 4 936 086,77 куб.м. на суму 4 286 695,20 грн,

- у грудні 2019 року - в обсязі 7 792 514,76 куб.м. на суму 6 767 331,52 грн,

- у січні 2020 року - в обсязі 3 320 920,01 куб.м. на суму 4 184 359,21 грн,

- у лютому 2020 року - в обсязі 3 320 920,11 куб.м. на суму 4 184 359,34 грн,

- у березні 2020 року - в обсязі 3 320 920,02 куб.м. на суму 4 184 359,22 грн,

- у квітні 2020 року - в обсязі 3 320 920,01 куб.м. на суму 4 184 359,21 грн,

- у травні 2020 року - в обсязі 3 320 920,11 куб.м. на суму 4 184 359,34 грн,

- у червні 2020 року - в обсязі 3 320 920,01 куб.м. на суму 4 184 359,21 грн.

- у липні 2020 року - на суму 4 782 124,81 грн.

Доказом наданих відповідачеві послуг з розподілу природного газу за вказаний період є підписані між сторонами акти наданих послуг з розподілу природного газу, в яких визначені обсяги транспортування газу розподільними мережами, ціна послуг, ПДВ та сума до сплати.

Як визначено ч.ч.1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, статтею 633 Цивільного кодексу України унормовано, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, зазначено, що актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що у відповідності до вимог Кодексу газорозподільних систем між сторонами було укладено Типовий договір розподілу природного газу шляхом підписання відповідачем заяви приєднання №09420YEF7SАТ016 від 01 січня 2016 року та на вимогу відповідача 02.02.2016 року йому надано письмову форму договору розподілу природного газу, підписану уповноваженою особою. Зміни від 11.08.2016 року, які були внесені п.6.4 Типового договору були розміщенні на сайті та в офіційному друкованому виданні, що публікується на території його ліцензованої діяльності газеті Молодий буковинець.

Таким чином, суд прийшов висновку, що між сторонами було укладено Типовий договір розподілу природного газу, відповідач був належним чином повідомлений про внесенні до нього зміни, з заявами про розірвання договору не звертався, отже такий договір в силу приписів чинного законодавства є чинним та підлягає виконанню.

Також судом з достовірністю встановлено, що в результаті неналежної оплати відповідачем за послуги з розподілу природного газу у відповідності до Типового договору за ним станом на день звернення існувала заборгованість в сумі 12 700 617,81 грн, яка підлягає стягненню.

Згідно статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.

Статтею 547 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до статті 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до пункту 8.2 Типового договору у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, оскільки відповідач не оплатив в повному обсязі кошти за отримані послуги з розподілу природного газу, позивачем обґрунтовано заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача пені в сумі 684076,53 грн за період з 10.12.2019 року по 24.07.2020 року.

Проте, відповідачем подано клопотання про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, на 90 %, посилаючись на те, що його підприємство є збитковим, що підтверджено довідкою про фінансовий стан підприємства, звітами про фінансові результати, балансом підприємства, а відтак суд вважає за необхідне вказати на наступне.

Частиною першою статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

У частині третій статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Згідно з п.2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань роз`яснено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду.

У підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 цієї постанови пленуму зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, зі змісту наведених норм можна зробити висновок, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу, пені), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Майновий стан сторін і соціальна значущість боржника має значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.04.2018 у справі №925/1471/16).

Оскільки, державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків у відповідності до статті 191 Закону України Про теплопостачання від 02 червня 2005 року та Постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18 червня 2014 року, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами, і відповідач не може впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за послуги з розподілу природного газу, з урахуванням збитковості підприємства згідно звітів про фінансові результати, надмірно велике нарахування пені за означених обставин, при цьому, суд вважає, що слід врахувати, інтереси і позивача, який також знаходиться у скрутному становищі, він не може випливати на встановлення тарифів на розподіл природного газу, у нього є значна заборгованість перед ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та АТ Укртрансгаз.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача слід задовольнити частково та зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню, на тридцять відсотків.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 478853,57 грн, у зв`язку з чим у частині стягнення пені в сумі 205222,96 грн. позивачу слід відмовити.

У відповідності до вимог ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеної норми права з відповідача слід стягнути 134578,98 грн. 3 % річних та 81707,98 грн. збитків, заподіяних інфляцією за період з 10.12.2019 року по 24.07.2020 року.

Судові витрати віднести на відповідача, з вини якого спір безпідставно доведено до розгляду судом.

Керуючись ст. ст. 129, 130, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» м. Чернівці до Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» м. Чернівці про стягнення 13 600 981,30 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» м. Чернівці на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» м. Чернівці 12 700 617,81 грн. основного боргу, 478853,57 грн. пені, 134578,98 грн. 3 % річних та 81707,98 грн. збитків, заподіяних інфляцією та 204014,71 грн. судового збору.

3. У стягненні 205222,96 грн. пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05.11.2020 р.

Суддя А.А. Бутирський