ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2020 р. Справа№ 910/3677/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Михальської Ю.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.05.2020

у справі №910/3677/20 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова

до Приватного акціонерного товариства "Київстар"

про стягнення 33961,73 грн,

ВСТАНОВИВ:

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київстар" про стягнення 33 961, 73 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про недоотримання ним коштів у розмірі 33 961,73 грн, які складають донараховану індексацію орендної плати за період дії договору оренди №65/2016/КЕВ від 29.02.2016.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у позовних вимогах, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем правомірно не здійснювалася індексація орендної плати протягом 2016 року за договором оренди № 65/2016/КЕВ від 29.02.2016, так як таке донарахування суперечить змісту укладеного договору.

Також враховуючи, що матеріали справи не містять доказів визнання договору оренди № 65/2016/КЕВ від 29.02.2016 недійсним (зокрема в частині положень додатку № 6-а до договору), місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі №910/3677/20 повністю і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути на користь скаржника витрати за подання апеляційної скарги.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції викладеної у апеляційній скарзі позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з істотним порушенням норм матеріального права в частині відмови в задоволені позову.

Зокрема вимоги та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий господарський суд не надав належної оцінки тому, що додатковою угодою №65-1/2019/КЕВ від 21.05.2019 було погоджено істотні умови, передбачені ч. 1 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", в тому числі щодо орендної плати з урахуванням її індексації (згідно з положеннями п. 3.1 розділу 3 договору оренди), а тому відповідач за спірний період на виконання взятих на себе зобов`язань за договором оренди повинен був сплачувати орендну плату з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідач звертає увагу на те, що при укладені правочину, сторонами у відповідності до ст. 638 Цивільного кодексу України та ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, що діяла на момент укладення договору) узгоджено усі істотні умови договору, зокрема, що строку дії договору, порядку оплати та індексування орендної плати, прийому-передачі об`єкта оренди, тощо.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що твердження позивача про недоотримання доходів в рамках обумовленого строку, зокрема у 2016, з підстав не врахуванням відповідачем індексації орендної плати є безпідставним, оскільки відповідач діяв у чіткій відповідності до погоджених умов договору.

26.10.2020 від відповідача до Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення, в який відповідач зазначає, що індексація орендної плати є безпідставною за спірний період протягом 2016 року, оскільки сторонами погоджено призупинення її нарахування, що підтверджується додатком до договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2020 апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Михальської Ю.Б., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі №910/3677/20. Апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 у справі №910/3677/20 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/3677/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., судді Шаптали Є.Ю., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі №910/3677/20 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Шаптали Є.Ю., Михальської Ю.Б.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

29.02.2016 між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова (за договором - орендодавець, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Київстар" (за догоровором - орендар, відповідач) укладений договір оренди № 65/2016/КЕВ нерухомого військового майна, розташованого в Львівському гарнізоні за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Ялівець, 8-22, військове містечко № 87, буд. № 90 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - частина нежитлового приміщення (частина даху) площею 67,0 кв.м., що знаходиться на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, розташоване за адресою: м. Львів, вул. Ялівець, 8-22, військове містечко № 87, буд. № 90, вартість якого визначена на 31.01.2015 за незалежною оцінкою та становить згідно з актом оцінки - 160 268,00 грн (без ПДВ), відповідно до актуалізованого звіту про оцінку майна станом на 31.08.2015 та згідно з актом оцінки становить 220 940,00 грн (без ПДВ).

Орендна плата встановлена без ПДВ за базовий місяць (серпень 2015 року) на рівні 7384,26 грн за результатами конкурсу (домовленості) з урахуванням моніторингу орендної плати на аналогічних об`єктах оренди, але не нижче орендної плати, визначеної на підстав Методики розрахунку орендної плати за держане майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами), яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (серпень 2015 року) - 7364,67 грн (додаток №6-а).

Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць, згідно із законодавством.

Цей договір укладено строком до трьох років, що діє з 29.02.2016 по 26.02.2019 включно (п. 10.1 Договору).

За правилами п. 10.2 договору умови цього договору зберігають силу протягом усього строку дії договору, у тому числі у випадку, коли після його укладення законодавством установлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов`язань.

Пунктом 12.1 договору визначено, що додатки до цього договору є невід`ємною складовою частиною. У вказаному пункті зазначено дванадцять додатків згідно з переліком.

За змістом абзаців 3-4 додатку № 6-а до договору орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди на індекс інфляції за період з базового до першого місяця оренди.

Враховуючи п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України за 2016 рік" індексація орендної плати на 2016 рік призупинена.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що ним протягом 2016 року не здійснювалася індексація орендної плати за договором № 65/2016/КЕВ від 29.02.2016 на підставі Закону України "Про Державний бюджет на 2016 рік", однак, вказаний закон не містить прямої заборони на проведення індексації, а така індексація прямо передбачена положеннями договору оренди.

З огляду на це, позивачем було здійснено перерахунок розміру орендної плати за період з лютого 2016 по лютий 2019 та донараховано орендну плату у розмірі 33 961,73 грн, що і стало причиною виникнення спору.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що в додатку № 6-а до договору, який є невід`ємною частиною останнього, зазначено: "відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" індексація орендної плати на 2016 рік призупинена". Разом з тим, у відзиві міститься клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Як передбачено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

В силу приписів ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 3 ст. 283 Господарського кодексу України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

За правилами ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" законодавство України про оренду державного та комунального майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим, складається з цього Закону, інших законодавчих актів. Галузеві особливості оренди державного та комунального майна можуть встановлюватися виключно законами. Відносини оренди рухомого та нерухомого майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також за спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань організації спеціального зв`язку та захисту інформації, підпорядкованими йому регіональними органами та територіальними підрозділами, закладами та установами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які ведуть його облік у спеціальному порядку, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України".

Частиною 1 ст. 762 Цивільного кодексу України унормовано, що з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

За змістом ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) однією із істотних умов договору оренди є орендна плата з урахуванням її індексації.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" було зупинено на 2016 рік дію норми статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 09.07.2007 №6-рп/2007, від 22.05.2008 №10-рп/2008 вказав, що законом про держаний бюджет не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших Законів України, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві.

Касаційний господарський суду складі Верховного Суду у своїй постанові від 26.11.2019 у справі №914/2319/18 підтримав висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для зменшення орендної плати за 2016 рік на індекс інфляції на підставі п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", яким передбачено зупинення на 2016 рік дії норми ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині індексації орендної плати.

При цьому, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вказав, що розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін, а в разі законодавчої зміни її розміру нормами чинного законодавства передбачено можливість внесення відповідних змін до умов договору.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №910/9805/17 та від 11.09.2018 у справі №911/474/11. При цьому, у правовідносинах за вказаними справами, сторонами не було внесено змін до договорів оренди, у встановленому порядку, шляхом укладення додаткових угод.

Разом з тим, ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

При цьому, за змістом ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати також може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об`єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами укладено додаток №6-а до договору, який є невід`ємною частиною до договору згідно п. 12.1., яким сторони погодили, що враховуючи п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України за 2016 рік" індексація орендної плати на 2016 рік призупинена. Зазначений додаток підписаний уповноваженими представниками обох сторін та скріплений печатками.

Доказів оскарження вказаного додатку до договору у встановленому законодавством порядку, шляхом визнання його недійсним, матеріали справи не містять, отже він є чинним та дійсним.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Таким чином, беручи до уваги укладення додатку №6-а до договору, сторони погодили внесення змін до договору в частині нарахування орендної плати, без врахування індексації.

Доводи скаржника про укладення додаткової угоди №65-1/2019/КЕВ від 21.05.2019, за якою передбачено нарахування орендної плати з урахуванням індексу інфляції, судовою колегією відхиляються, оскільки такі доводи не впливає на нарахування та розмір орендної плати за спірний період.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Крім того, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Вказані правові висновки викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.07.2020 у справі №925/671/18 та постанові Великої Палати Верховного суду від 07.11.2018 у справі №372/1036/15-ц.

Оскільки у вказаних спірних правовідносинах права позивача не було порушено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог по суті спору.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що судове рішення місцевого суду прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для вирішення спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Доводи позивача по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі №910/3677/20 - без змін.

Матеріали справи № 910/3677/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Є.Ю. Шаптала

Ю.Б. Михальська