ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1762/20

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача - Хомутов Г.В.,

від відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" про стягнення 3053034,05 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" про стягнення заборгованості в загальній сумі 3053034,05 грн., у т.ч. основного боргу - 1466200,01 грн., інфляційних втрат - 120228,40 грн., штрафу - 293240,00 грн., процентів - 1173365,64 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № ОД-87 від 27.02.2018 р. щодо здійснення оплати за поставлені товари.

Зокрема, позивач зазначає, що за укладеним між сторонами договором поставки № ОД-87 від 27.02.2018 року позивач (постачальник за договором) зобов`язався поставляти та передавати у власність відповідача (покупець за договором) насіння для сівби, пестициди в препаративних формах, що є засобами захисту рослин, регулятори росту рослин, мікродобрива і мінеральні добрива (товар), а відповідач зобов`язався приймати цей товар і оплачувати його (п. 1.1 договору); асортимент, кількість і ціна товару вказуються в специфікаціях до договору, що є невід`ємними його частинами (п. 2.1 договору). Строк поставки товару вказується в специфікації (п. 4.3 договору); сторонами договору може бути укладено як одну, так і більшу кількість специфікацій до договору. Кожна наступна специфікація після першої регулює окрему поставку товару в рамках цього договору і не скасовує та не змінює попередні специфікації ні повністю, ні частково, якщо тільки інше не вказано в ній (п. 2.2 договору).

Наразі позивач зауважує, що згідно укладених між сторонами специфікацій до договору позивач зобов`язався поставити відповідачу товар на загальну суму 7815827,01 грн., а саме: за № 2 від 12.04.2018 р. на суму 3214485,08 грн.; № 3 від 12.04.2018 р. на суму 1866600,00 грн.; № 4 від 12.04.2018 р. на суму 41804,16 грн.; № 5 від 14.05.2018 р. на суму 165123,00 грн.; № 6 від 11.06.2018 р. на суму 867776,94 грн.; № 7 від 11.06.2018 р. на суму 47079,12 грн.; № 8 від 18.06.2018 р. на суму 501472,63 грн.; № 9 від 18.06.2018 р. на суму 15816,00 грн.; № 10 від 05.07.2018 р. на суму 306255,00 грн.; №11 від 05.07.2018 р. на суму 567345,00 грн.; № 12 від 16.07.2018 р. на суму 151171,20 грн.; № 14 від 03.08.2018 р. на суму 70898,88 грн.

Згідно п. 6.1.3 договору відповідач зобов`язався з`явитися за товаром у місце поставки товару, прийняти його та передати в обмін нього позивачу належним чином оформлену довіреність на отримання товару.

За ствердженнями позивача, останній, виконуючи свої договірні зобов`язання, по мірі з`явлення відповідача у місце поставки товару, передав йому товар на загальну суму 7815827,01 грн., що підтверджується видатковими накладними, а саме: № ЗП16367 від 14.05.2018 р. - 3214485,08 грн.; № ЗП16365 від 14.05.2018 р. - 1866 600,00 грн.; № ЗП6848 від 12.04.2018 р. - 11990,40 грн.; № ЗП6849 від 12.04.2018 р. - 29813,76 грн.; №ЗП16467 від 14.05.2018 р. - 165123,00 грн.; № ЗП21673 від 12.06.2018 р. - 843176,66 грн.; № ЗП22368 від 18.06.2018 р. - 24600,29 грн.; № ЗП21680 від 12.06.2018 р. - 47079,12 грн.; № ЗП22374 від 18.06.2018 р. - 501472,63 грн.; № ЗП22371 від 18.06.2018 р. - 15816,00 грн.; № ЗП22373 від 06.07.2018 р. - 306255,00 грн.; № ЗП22374 від 06.07.2018 р. - 567345,00 грн.; № ЗП22337 від 16.07.2018 р. - 151171,20 грн.; № ЗП22388 від 03.08.2018 р. - 70898,88 грн.

При цьому позивач вказує, що факт поставки товару також підтверджується й актами звірки взаєморозрахунків від 11.06.2018 р. та від 09.07.2019 р., які від імені відповідача підписані його керівником без застережень.

Таким чином, за ствердженнями позивача, останній належним чином виконав свої договірні зобов`язання та передав відповідачу весь товар на загальну суму 7815827,02 грн.

Згідно з п. 5.2 договору оплата товару здійснюється відповідачем у гривнях через банки у безготівковій формі шляхом переказу платіжним дорученням коштів на поточний рахунок позивача. Підставою для платежу є даний договір.

Як вказує позивач, згідно з п. 5.1, пп. 6.1.1 договору відповідач зобов`язався оплатити позивачу товар у строки, що вказані в специфікаціях.

Між тим позивач додає, що строки розрахунку за товар вказані в пункті 3 специфікацій, згідно з якими граничною датою повного та остаточного розрахунку за товар є 15.10.2018 р.

Водночас, як вказує позивач, у встановлені договором поставки строки відповідач не повністю виконав свої грошові зобов`язання, товар оплатив лише частково на загальну суму 6307822,85 грн., перерахувавши її в такі строки: 11.05.2018 р. - 321448,50 грн.; 06.07.2018 р. - 134877,00 грн.; 06.07.2018 р. - 165123,00 грн.; 11.07.2018 р. - 51783,00 грн.; 11.07.2018 р. - 101577,00 грн.; 11.07.2018 р. - 146640,00 грн.; 10.04.2019 р. - 39000,00 грн.; 10.04.2019 р. - 104074,35 грн.; 19.04.2019 р. - 209500,00 грн.; 26.04.2019 р. - 812000,00 грн.; 30.05.2019 р. - 155000,00 грн.; 04.06.2019 р. - 203000,00 грн.; 07.06.2019 р. - 169000,00 грн.; 07.06.2019 р. - 141000,00 грн.; 14.06.2019 р. - 139000,00 грн.; 21.06.2019 р. - 71000,00 грн.; 10.07.2019 р. - 639000,00 грн.; 18.07.2019 р. - 390000,00 грн.; 31.07.2019 р. - 800000,00 грн.; 16.08.2019 р. - 100000,00 грн.; 29.08.2019 р. - 180000,00 грн.; 05.09.2019 р. - 360000,00 грн.; 06.09.2019 р. - 240000,00 грн.; 27.09.2019 р. - 152000,00 грн.; 09.10.2019 р. - 350000,00 грн.; 09.10.2019 р. - 86000,00 грн.; 11.10.2019 р. - 46800,00 грн.

За ствердженнями позивача, дати і суми платежів підтверджуються банківськими виписками на дату вказаних платежів.

Також позивач додає, що основний борг відповідача був зменшений на ціну повернутого відповідачем позивачу товару 41804,16 грн., що підтверджується наступним. 25.04.2018 р. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 від 25.04.2018 р., відповідно до якої відповідач зобов`язався повернути позивачу товар, що був отриманий за специфікацією № 4 від 12.04.2018 р. на загальну суму 41804,16 грн. через те, що в відповідача відпала потреба в придбаному товарі, повернення товару не пов`язано з його недоліками або якістю, про що зазначено у пункті 2 додаткової угоди. Як зазначає позивач, факт повернення товару підтверджується накладною на повернення від покупця № ЗП277 від 25.04.2018 р. на суму 29813,76 грн. та накладною на повернення від покупця № ЗП279 від 25.04.2018 р. на суму 11990,40 грн.

Таким чином, як стверджує позивач, станом на дату складання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем з оплати товару (основний борг) за договором поставки становить 1466200,01 грн. (7815827,02 грн. (загальна ціна поставленого відповідачу товару) - 4307822,85 грн. (сума платежів, здійснених відповідачем в оплату товару) - 41804,16 грн. (сума, на яку було здійснене повернення товару) = 1466200,01 грн.

Крім того, оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо оплати отриманого товару, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані відповідачу інфляційні втрати в сумі 120228,40 грн., що заявлені до стягнення.

Підпунктом 7.1.3 договору, зокрема, передбачено, що за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором понад 40 календарних днів відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20 % від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 40 календарних днів.

Відтак, як зазначає позивач, сума штрафу за прострочення відповідачем сплати платежів за договором становить 293240,00 грн.

Наразі позивач зазначає, що ним заявлено до стягнення штраф у меншому розмірі, ніж можливо заявити до стягнення з відповідача, оскільки відповідно до пункту 7.1.3 договору за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором понад 40 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 40 календарних днів.

Зокрема, як вказує позивач, граничним строком розрахунку за поставлений згідно з договором товар є 15.10.2018 р., станом на момент після закінчення вказаного строку (25.11.2018 р.) прострочене грошове зобов`язання відповідача з оплати ціни поставленого товару становило 6852574,36 грн., адже станом на 25.11.2018 р. позивач сплатив за весь доставлений йому товар лише 921448,50 грн., що підтверджується наданими позивачем копіями банківських виписок, а також повернув товару на 41804,16 грн. Відповідно розмір штрафу 20% від суми 6852574,36 грн. становить 1370514,87 грн. Проте, як наголошує позивач, ним заявлено вимогу про стягнення штрафу, нарахованого лише на залишок невиконаного грошового зобов`язання з оплати товару, який існує на момент подачі позову, незважаючи за тривалість прострочення і розмір боргу, що залишається непогашеним абсолютно безпідставно.

Також позивач посилається на п.п 7.2.4 договору, яким передбачено, що в разі прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань за цим договором він замість трьох процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, зобов`язується сплатити позивачу 48 процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення. Таким чином, як вказує позивач, сума процентів, нарахованих у розмірі, встановленому договором, становить 1173365,64 грн.

Крім того позивач зауважує, що 01.01.2019 р. набрала чинності ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Абзацом 2 вказаної частини передбачено, що остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Таким чином, як зазначає позивач, враховуючи те, що позивачем проценти у твердій сумі нараховані лише за такий період прострочення відповідача: з 16.10.2018 р. (з наступного дня після граничної дати повного та остаточного розрахунку за товар) по 15.06.2020 р. (дата складання позову), клопотання позивача зазначити в резолютивній частині рішення про нарахування відповідачу процентів у розмірі 48% річних (передбачених пп. 7.2.4 договору) на прострочену і несплачену ним суму основного боргу починаючи з 16.06.2020 р. і до моменту його виконання, на думу позивача, є законним та підлягає задоволенню, якщо тільки відповідачем не буде погашений повністю основний борг під час розгляду справи за цим позовом.

Відтак, позивач просить вказати в резолютивній частині судового рішення відповідну формулу розрахунку процентів з метою уникнення в подальшому при виконанні рішення запитань стосовно їх розрахунку.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.06.2020 р. позовну заяву Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1762/20 за правилами загального позовного провадження, при цьому призначено підготовче засідання з викликом учасників справи.

20.07.2020 р. від відповідача надійшло на електронну адресу суду клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з запровадженням на території України карантину.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.07.2020 р. у справі № 916/1762/20 підготовче засідання відкладено на 06.08.2020 р.

04.08.2020 р. відповідачем подано до господарського суду клопотання про відкладення судового засідання по справі у зв`язку з запровадженням на території країни карантину.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.08.2020 р. у справі № 916/1762/20 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, при цьому підготовче засідання відкладено на 31 серпня 2020 р.

31.08.2020 р. відповідачем подано до господарського суду клопотання про відкладення судового засідання по справі у зв`язку з запровадженням на території країни карантину.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31.08.2020 р. у справі № 916/1762/20 підготовче засідання відкладено на 30.09.2020 р.

22.09.2020 р. від відповідача до господарського суду надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку із запровадженням на території України карантину.

Вказане клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання судом було залишено без задоволення з огляду на приписи ч. 3 ст. 177 ГПК України у зв`язку із закінченням встановленого законом строку підготовчого провадження

Так, ухвалою господарського суду Одеської області від 30.09.2020 р. у справі № 916/1762/20 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні суду на 12.10.2020 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.10.2020 р. розгляд справи № 916/1762/20 відкладено на 26 жовтня 2020 р.

Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав, також представник відповідача в засідання суду не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений судом належним чином.

Наразі суд зазначає, що згідно п. 4 розділу Х ГПК України (в редакції Закону України від 30.03.2020 р. N 540-IX, чинній на момент відкриття провадження у справі) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, розгляду справи по суті, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Проте, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 р. № 731-IX, що набрав законної чинності 17.07.2020 р., передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України в редакції Закону України від 30.03.2020 р. N 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом вказаних положень Кодексу, відповідач був наділений правом на подачу відзиву на позов у строк не пізніше 06.08.2020 р. (двадцятий день після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 р. № 731-IX). Однак, відзив на позов до господарського суду відповідачем у вказаний строк не було надано, про наявність поважних причин відповідачем не заявлено.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо повідомлення відповідача, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, що наділяє суд правом розглядати справу без його участі.

На думку суду, процесуальна поведінка відповідача при розгляді даної справи в суді свідчить про відсутність реальної зацікавленості у вирішенні даного спору у встановлений процесуальним законом строк та відповідно до положень ст. 2 ГПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відтак, з огляду на ненадання відповідачем відзиву на позов до господарського суду відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи по суті позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

27 лютого 2018 року між Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" (постачальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" (покупець) був укладений договір поставки № ОД-87, відповідно до п. 1.1 якого у порядку, строки та на умовах, визначених цим договором і специфікаціями до нього, постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця насіння для сівби (далі - насіння або товар), пестициди в препаративних формах, що є засобами захисту рослин, регулятори росту рослин і мікродобрива (далі - пестициди або товар), а покупець зобов`язується приймати цей товар й оплачувати його.

Згідно п. 2.1 договору погоджені сторонами асортимент, кількість і ціна товару вказуються ними в специфікаціях до договору, що є невід`ємними його частинами.

Відповідно до п. 2.2 договору сторонами може бути укладено як одну, так і більшу кількість специфікацій до договору. Кожна наступна специфікація після першої регулює окрему поставку товару в рамках цього договору й не скасовує та не змінює попередні специфікації ні повністю, ні частково, якщо тільки інше не вказано в ній. Сторони в специфікації можуть вказати про непоширення на неї певних умов договору або застосування їх до певної специфікації на умовах, вказаних у такій специфікації. Тобто у випадку розходжень між умовами договору і умовами певної специфікації пріоритет мають умови такої специфікації.

В п. 2.3 договору визначено, що якщо в період дії цього договору між сторонами відбудеться поставка товару, але не буде підписана специфікація на нього, то накладна на такий товар, підписана представником покупця, прирівнюється до специфікації, якою погоджено асортимент, ціна та кількість товару, що постачається покупцю, а покупець зобов`язується оплатити такий товар (у т.ч. сплатити суму індексації ціни такого товару) на умовах, у строки та в порядку, визначеними цим договором. Застосовуючи умови договору для таких випадків (у т.ч. ті, що регулюють порядок індексації сум платежів за товар) сторони домовились в них замість слова специфікація застосовувати (читати) слово накладна.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що усі підписані представниками сторін у період дії цього договору специфікації та накладні з поставки (відпуску) покупцю товару є невід`ємними частинами цього договору, навіть якщо в них немає посилання на реквізити цього договору. Умови поставки, оплати товару за ними та відповідальність покупця за прострочення оплати товару регулюється цим договором.

У специфікаціях і в накладних сторонами вказується базова ціна товару. Повною ціною товару, яку покупець зобов`язаний сплатити постачальнику, є його базова ціна разом із сумою індексації ціни товару (порядок визначення якої наведено в розділі 5 договору). У специфікаціях сторонами може вказуватися грошовий еквівалент базової ціни товару в іноземній валюті. У такому випадку, якщо інше не визначено певного специфікацією, базова ціна товару в гривнях визначається шляхом множення грошового еквіваленту його ціни в іноземній валюті на курс продажу цієї іноземної валюти за гривні па міжбанківському валютному ринку (показник ASK на веб-сгорінці www.udinform.com), зафіксований на момент закриття торгів у найближчий попередній до дати здійснення поставки товару день, і вказується в накладних. Враховуючи це, ціна в гривнях одною і той самого найменування товару, поставленого в різні дні, може бути різною і це не є помилкою. Якщо товар буде отриманий покупцем за видатковою накладною, то вважається, що покупець погодився на ціну товару в гривнях, що вказана в ній, проконтролював та погодив її в момент прийняття товару і в майбутньому не може її оспорювати. Дострокова оплата товару не є підставою дня зменшення його ціни, якщо інше не вказано в специфікації( п. 2.5 договору).

За умовами п. 2.6 договору одиницями виміру кількості насіння, якщо інше не вказано в специфікації, є посівна одиниця (скорочено вказується як „п.о." або „п. од."), пакунок (скорочено вказується як „пак") або мішок (скорочено вказується як „міш"), що дорівнюють одному мішку, кожен з яких має містити однакову визначену виробником цього товару кількість насінин певного насіння.

Згідно п. 2.7 договору визначено сторонами Толеранс. Кількість поставленого постачальником товару може коливатися в межах такого допуску: +/- 5 (п`ять) % від кількості, вказаної в специфікації. При цьому покупець оплачує фактично поставлену йому кількість товару. Від`ємна різниця між кількістю товару, вказаної в специфікації, і фактично поставленою кількістю товару в межах цього допуску, не є недопоставкою товару.

В п. 4.1 договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється на умовах: EXW, склад постачальника, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Більмацький район, смт. Комиш-Зоря, вул. Вокзальна, 2, якщо інше не буде визначено у відповідній специфікації. Вказана умова поставки передбачає вибірку (само вивіз) товару покупцем зі складу постачальника у строк (термін) поставки товару, що визначений у відповідній специфікації, автомобільним транспортом за свій рахунок. Адреса складу може змінюватися постачальником, про що він повинен завчасно повідомити покупця. Покупець повинен письмово повідомити постачальника не менш, ніж за 2 дні про подачу автотранспорту під завантаження. Завантаження товару в неробочі дні може здійснюватися за згодою постачальника.

За положеннями п. 4.2 договору якщо сторони в специфікації визначили умови поставки товару, які передбачають доставку товару на склад покупця, то покупець зобов`язується завчасно письмово повідомити постачальника про адресу складу покупця (місце поставки), якщо він не зазначений в специфікації, а постачальник за свій рахунок зобов`язується доставити товар в місце поставки і передати його там покупцю. Право власності на товар від постачальника до покупця переходить у місці поставки в момент передачі товару покупцю. До цього моменту (у т.ч. під час перевезення товару) власником товару залишається постачальник. Покупець зобов`язується розвантажувати товар своїми силами та за свій рахунок одразу після прибуття транспорту в місце поставки, не допускаючи йото простою. Товар може доставлятися покупцю перевізником, достроково, а також партіями в кількості, визначеній постачальником на свій розсуд, при цьому постачальник повинен поставити всю кількість товару за відповідною специфікацією до граничної дати поставки. Усі базиси поставок розуміються сторонами згідно з правилами Інкотермс у редакції 2010 року враховуючи застереження в цьому договорі.

Згідно п. 4.3 договору строк (термін) поставки товару вказується в специфікаціях. Якщо їх не вказано, то товар постачається покупцю за його письмовими заявками по мірі необхідності покупця в ньому, але не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з моменту одержання постачальником заявки про поставку товару. Датою поставки (передачі) товару є дата, що вказана в накладній. Право власності на товар (у т.ч. на тару та пакувальні матеріали) та всі ризики, пов`язані з ним, переходять до покупця в момент передачі йому товару. Підписання покупцем накладної засвідчує факт передачі йому разом із товаром усієї необхідної документації, що його стосується, у тому числі документів про якість товару, рекомендацій виробника щодо його використання, транспортування та зберігання.

Відповідно до п. 4.4 договору постачальник зобов`язується поставити (передати) покупцю товар у строки, зумовлені сторонами, тільки за умови надходження на поточний рахунок постачальника у строки, визначені в специфікації, повністю суми попередньої оплати або авансових платежів, якщо такі умови оплати товару були передбачені у відповідній специфікації, разом із сумою індексації ціни товару. Під попередньою оплатою, авансом, авансовим платежем сторони розуміють платіж, що повинен бути здійснений покупцем і отриманий постачальником до моменту передачі покупцю товару. Постачальник має право поставити покупцю товар і до отримання від нього попередньої оплати або авансових платежів, і такі дії постачальника не є порушенням ним зобов`язань за цим договором.

В п. 4.6 договору визначено умови приймання товару за кількістю та якістю. Перевірку кількості та якості товару покупець здійснює (у т.ч. в особі свою представника, що отримує товар) під час йото отримання від постачальника або перевізника. Покупець до підписання накладної на товар зобов`язується перевірити його кількість (у т.ч. вагу, кількість місць), цілісність його упаковки, пломб на ньому (якщо вони повинні бути присутніми), наявність і відповідність маркування, а також відсутність пошкоджень або ознак псування товару, а в разі їх виявлення зобов`язується негайно письмово заявити про це постачальнику. Усі претензії з вказаних підстав повинні бути заявлені покупцем до підписання накладної на товар. Невідповідність фактичної кількості товару його кількості, вказаної в супровідних документах, а також наявність вищевказаних недоліків товару (у т.ч. його упаковки) оформлюється двостороннім актом, який підписується сторонами. Після підписання покупцем накладної (за відсутності підписаного постачальником акту про недоліки/недостачу товару) приймання товару вважається таким, що відбулося, і претензії (вимоги) покупця з кількості та якості товару не підлягають задоволенню (окрім претензій щодо прихованих недоліків товару, під якими сторони розуміють такі, що неможливо було виявити під час приймання товару).

Згідно пп. 4.6.7 договору претензії (вимоги) покупця з якості та кількості товару підлягають задоволенню тільки за умови дотримання покупцем всього вищевказаного порядку та строків. Постачальник не несе відповідальності за погіршення якісних показників товару, які сталися після його передачі покупцю. Претензії щодо сортової якості насіння (сукупність показників, що характеризують належність насіння до відповідного гібриду чи сорту) може заявлятися покупцем тільки до виробника насіння або його представництв на території України.

Відповідно до пп. 4.6.8 договору якщо в день отримання товару від покупця не надійшло претензій (або ним у цей день не було зроблено виклику представника постачальника для участі у відборі проб та в перевірці якості товару, або в цей день сторонами не було підписано акт про недоліки/недостачу товару, або у всиновлені договором строки проби товару не були передані на арбітражне (експертне) визначення ното якості), то товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем: за кількістю (одиниць виміру) - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної в накладній; за якістю - відповідно до якості, вказаної в документі про якість.

Покупець зобов`язується оплатити постачальнику товар у строк, що вказаний у специфікації. Якщо в специфікації не вказано строк (термін) оплати товару, то такий товар оплачується покупцем у день його отримання від постачальника. Такий же строк оплати товару діє, якщо між сторонами фактично відбулась поставка товару за накладною, але на такий товар не була підписана специфікація і він попередньо не був оплачений покупцем (п. 5.1 договору).

Умовами п. 5.2 договору передбачено, що оплата товару здійснюється покупцем у гривнях через банки у безготівковій формі шляхом переказу платіжним дорученням грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Підставою для платежу є даний договір.

За положеннями п. 5.3 договору покупець за свій рахунок несе всі витрати, пов`язані з виконанням своїх грошових зобов`язань за договором. Товар вважається (частково, повністю) оплаченим покупцем, а грошові кошти перерахованими ним, в момент їх надходження на поточний рахунок постачальника.

В п. 5.4 договору визначено, що покупець, здійснюючи оплату за товар, зобов`язаний вказувати в призначенні платежу вид товару, що оплачується („за насіння" або „за пестициди"), реквізити (номер і дату) цього договору, а також реквізити (номер і дату) специфікації до договору або накладної, якщо специфікація не була підписана. Якщо покупець цього не дотримується, то постачальник має право сам, на власний розсуд, визначити в рахунок якою виду товару, специфікації, договору або іншого зобов`язання між сторонами зарахувати платіж покупця, незалежно від вказаного в платіжному документі призначення платежу. Якщо інше не буде вирішено постачальником, то грошові кошти, що надійшли від покупця в оплату товару за цим договором, погашають грошові зобов`язання (платежі) покупця за цим договором у хронологічній послідовності строків (термінів) їх виконання, тобто починаючи із зобов`язань (платежів) із самим ранніми строками виконання. У разі прострочення покупцем виконання грошових зобов`язань за цим договором, постачальник має право самостійно вирішити в погашення яких саме його вимог (зі сплати штрафних санкцій або процентів, або збитків, або основного непроіндексованого боргу, або суми індексації ціни товару тощо), в першу чергу зарахувати грошові кошти, що надійшли від покупця, незалежно від вказаного ним призначення платежу, з повідомленням покупцеві про таке зарахування.

Підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 договору покупець зобов`язується, зокрема, у встановлені специфікаціями (договором) строки оплатити товару.

Згідно п.п. 6.2.1, 6.2.2 п. 6.2 договору постачальник зобов`язується, зокрема, передати товар покупцеві з дотриманням строку поставки та в місці поставки, визначеному в договорі (специфікації). Постачальник є зобов`язаним вчинити вказані дії тільки за умови надходження на йото поточний рахунок у строки, визначені в специфікації, повністю суми попередньої оплати або авансових платежів за товар, якщо такі умови оплати товару були передбачені у відповідній специфікації, разом із сумою індексації ціни товару; поставити якісний товар у належному товарному вигляді без будь-яких дефектів.

Відповідно до пп. 7.1.3 п. 7.1 договору за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором понад 20 (двадцять) календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 (десяти) % від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 20 (двадцять) календарних днів, а за прострочення їх виконання понад 40 (сорок) календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 (двадцяти) % від суми грошовою зобов`язання, простроченої понад 40 (сорок) календарних днів. Покупець сплачує один із зазначених у цьому підпункті штрафів виходячи із загального строку прострочення певної суми грошовою зобов`язання. Штрафи на суму простроченої попередньої оплати, авансового платежу, якщо товар не був отриманий покупцем, не нараховуються.

За умовами пп. 7.2.1 п. 7.2 договору строк позовної давності до вимог про стягнення штрафу за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором вони збільшують до 3 (трьох) років.

В пп. 7.2.4 п. 7.2 сторони погодили, що в разі прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором покупець замість трьох процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зобов`язується сплатити постачальнику сорок вісім процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення. У періоди, в яких подвійна облікова станка Національною банку України буде перевищувати сорок вісім процентів річних, покупець зобов`язується сплатити постачальнику проценти за ставкою (в розмірі), що дорівнює подвійній обліковій ставці Національною банку України, що діяла в такий період. У будь-якому випадку розмір процентів, що сплачуються покупцем постачальнику, не може бути менший за сорок вісім процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення. Проценти на суму простроченої попередньої оплати, авансовою платежу, якщо товар не був отриманий покупцем, не нараховуються.

Згідно п. 8.1 договору останній є укладеним з моменту його підписання сторонами й діє до кінця року в якому він був укладений. Усі поставки постачальником покупцю товару з моменту укладення цього договору і до кінця року, в якому був укладений цей договір, а також порядок їх оплати, регулюється цим договором. Якщо в наступних роках сторони не укладуть новий договір поставки товару, але фактично постачальником будуть здійснюватися поставки товару покупцю, то цей договір продовжуватиме діяти та регулювати мови таких поставок між сторонами і в наступних роках аж до дати укладання ними нового договору поставки товару.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, договір поставки № ОД-87 від 27.02.2018 р., на який позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, припинив свою дію 31.12.2018 р., оскільки сторони передбачили, що він діє до кінця року, в якому він був укладений. При цьому доказів здійснення сторонами будь-яких додаткових поставок в наступних роках матеріали справи не містять, з огляду на що суд доходить висновку, що спірний договір припинив свою дію 31.12.2018 р.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі договір, який за своєю правовою природою відноситься до договору поставки, є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки № ОД-87 від 27.02.2018 р. між позивачем та відповідачем складено та підписано специфікації, а саме:

- специфікація № 2 від 12.04.2018 р. на загальну суму 3214485,08 грн. (в т.ч. ПДВ 535747,51 грн.), в якій сторонами погоджено умови та місце поставки (передачі) товару: EXW, склад постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4 ; строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: авансовий платіж у сумі 160724,25 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 17.04.2018 р.; другий платіж у сумі 160724,25 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 30.04.2018 р.; третій платіж у сумі 1285794,04 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 30.07.2018 р.; четвертий платіж у сумі 1607242,54 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 30.08.2018 р.;

- специфікація № 3 від 12.04.2018 р. на загальну суму 1866600,00 грн. (в т.ч. ПДВ 311100,00 грн.), в якій сторонами погоджено умови та місце поставки (передачі) товару: EXW, склад постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4 ; строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: авансовий платіж у сумі 93330,00 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 17.04.2018 р.; другий платіж у сумі 93330,00 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 30.04.2018 р.; третій платіж у сумі 746640,00 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 30.07.2018 р.; четвертий платіж у сумі 933300,00 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 30.08.2018 р.;

- специфікація № 4 від 12.04.2018 р. на загальну суму 41804,16 грн. (в т.ч. ПДВ 6967,36 грн.), в якій сторонами погоджено умови та місце поставки (передачі) товару: EXW, склад постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4 ; строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: не пізніше 20.04.2018 р.;

- специфікація № 5 від 14.05.2018 р. на загальну суму 165123,00 грн. (в т.ч. ПДВ 27520,50 грн.), в якій сторонами погоджено умови та місце поставки (передачі) товару: EXW, склад постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4 ; строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: перший платіж у сумі 33024,60 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 28.05.2018 р.; другий платіж у сумі 132098,40 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 15.10.2018 р.;

- специфікація № 6 від 11.06.2018 р. на загальну суму 867776,94 грн. (в т.ч. ПДВ 144629,49 грн.), в якій сторонами погоджено умови та місце поставки (передачі) товару: EXW, склад постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4 ; строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: не пізніше 30.08.2018 р.;

- специфікація № 7 від 11.06.2018 р. на загальну суму 47079,12 грн. (в т.ч. ПДВ 7846,52 грн.), в якій сторонами погоджено умови та місце поставки (передачі) товару: EXW, склад постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4 ; строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: не пізніше 30.08.2018 р.;

- специфікація № 8 від 18.06.2018 р. на загальну суму 501472,63 грн. (в т.ч. ПДВ 83578,77 грн.), в якій сторонами погоджено умови та місце поставки (передачі) товару: EXW, склад постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4 ; строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: не пізніше 30.08.2018 р.;

- специфікація № 9 від 18.06.2018 р. на загальну суму 15816,00 грн. (в т.ч. ПДВ 2636,00 грн.), в якій сторонами погоджено умови та місце поставки (передачі) товару: EXW, склад постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4 ; строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: не пізніше 30.08.2018 р.;

- специфікація № 10 від 05.07.2018 р. на загальну суму 306255,00 грн. (в т.ч. ПДВ 51042,50 грн.), в якій сторонами погоджено умови та місце поставки (передачі) товару: EXW, склад постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4 ; строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: не пізніше 30.08.2018 р.;

- специфікація № 11 від 05.07.2018 р. на загальну суму 567345,00 грн. (в т.ч. ПДВ 94557,50 грн.), в якій сторонами погоджено умови та місце поставки (передачі) товару: EXW, склад постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4 ; строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: не пізніше 30.08.2018 р.;

- специфікація № 12 від 05.07.2018 р. на загальну суму 151171,20 грн. (в т.ч. ПДВ 25195,20 грн.), в якій сторонами погоджено умови та місце поставки (передачі) товару: EXW, склад постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4 ; строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: не пізніше 30.08.2018 р.;

- специфікація № 14 від 03.08.2018 р. на загальну суму 70898,88 грн. (в т.ч. ПДВ 11816,48 грн.), в якій сторонами погоджено умови та місце поставки (передачі) товару: EXW, склад постачальника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/4 ; строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: не пізніше 14.09.2018 р.

Вказані специфікації підписані представниками постачальника та покупця, а також скріплені відповідними печатками сторін.

Як встановлено судом, на виконання умов договору поставки № ОД-87 від 27.02.2018 р. позивачем - ПП "Бізон-Тех 2006" було здійснено поставку обумовленого договором товару на адресу відповідача на загальну суму 7815827,02 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: від 12.04.2018 р. № ЗП6848 на суму 11990,40 грн., від 12.04.2018 р. № ЗП6849 на суму 29813,76 грн., від 14.05.2018 р. № ЗП16367 на суму 3214485,08 грн., від 14.05.2018 р. № ЗП16365 на суму 1866600,00 грн., від 14.05.2018 р. № ЗП16467 на суму 165123,00 грн., від 12.06.2018 р. № ЗП21673 на суму 843176,66 грн., від 12.06.2018 р. № ЗП21680 на суму 47079,12 грн., від 18.06.2018 р. № ЗП22374 на суму 501472,63 грн., від 18.06.2018 р. № ЗП223368 на суму 24600,29 грн., від 18.06.2018 р. № ЗП22371 на суму 15816,00 грн., від 06.07.2018 р. № ЗП23773 на суму 306255,00 грн., від 06.07.2018 р. № ЗП23774 на суму 567345,00 грн., від 16.07.2018 р. № ЗП24337 на суму 151171,20 грн., від 03.08.2018 р. № ЗП25788 на суму 70898,88 грн.

При цьому, поставлений позивачем товар було отримано директором Чернегою В.В. що вбачається з підпису останнього на вищезазначених накладних, а також скріплено відповідною печаткою покупця.

Так, у відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить висновку про належне виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем за укладеним договором щодо поставки товару згідно вищевказаних видаткових накладних.

Між тим, як вбачається із матеріалів справи, 25 квітня 2018 року між Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" (постачальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" (покупець) була укладена додаткова угода № 1 до договору поставки № ОД-87, відповідно до п.п. 1, 2 якої визначено, що покупець зобов`язується у строк не пізніше 25 квітня 2018 року повністю повернути постачальнику товар, що був отриманий покупцем за специфікацією № 4 від 12.04.2018 року до договору на загальну суму 41804,16 грн. через те, що в покупця відпала потреба в придбаному товарі. Повернення товару не пов`язано із його недоліками або якістю.

Як встановлено судом, на виконання умов додаткової угоди № 1 від 25.04.2018 р. до договору поставки № ОД-87 відповідачем було повернуто частину отриманого товару на загальну суму 41804,16 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними покупця: від 25.04.2018 р. № ЗП279 на суму 11990,40 грн. та від 25.04.2018 р. № ЗП277 на суму 29813,76 грн.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

В свою чергу отримання відповідачем поставленого з боку позивача товару є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору поставки № ОД-87 від 27.02.2018 р. та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, в п. 5.1 договору встановлено, що покупець зобов`язується оплатити постачальнику товар у строк, що вказаний у специфікації. Якщо в специфікації не вказано строк (термін) оплати товару, то такий товар оплачується покупцем у день його отримання від постачальника. Такий же строк оплати товару діє, якщо між сторонами фактично відбулась поставка товару за накладною, але на такий товар не була підписана специфікація і він попередньо не був оплачений покупцем.

Зокрема, згідно специфікації № 2 від 12.04.2018 р. до договору № ОД-87 від 27.02.2018 р. строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: авансовий платіж у сумі 160724,25 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 17.04.2018 р.; другий платіж у сумі 160724,25 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 30.04.2018 р.; третій платіж у сумі 1285794,04 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 30.07.2018 р.; четвертий платіж у сумі 1607242,54 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 30.08.2018 р.

Згідно специфікації № 3 від 12.04.2018 р. до договору № ОД-87 від 27.02.2018 р. строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: авансовий платіж у сумі 93330,00 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 17.04.2018 р.; другий платіж у сумі 93330,00 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 30.04.2018 р.; третій платіж у сумі 746640,00 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 30.07.2018 р.; четвертий платіж у сумі 933300,00 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 30.08.2018 р.

За умовами специфікації № 4 від 12.04.2018 р. до договору № ОД-87 від 27.02.2018 р. строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: не пізніше 20.04.2018 р.

Відповідно до специфікації № 5 від 14.05.2018 р. до договору № ОД-87 від 27.02.2018 р. строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: перший платіж у сумі 33024,60 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 28.05.2018 р.; другий платіж у сумі 132098,40 грн. перераховується покупцем постачальником у строк не пізніше 15.10.2018 р.

Згідно специфікації № 6 від 11.06.2018 р. до договору № ОД-87 від 27.02.2018 р. строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: не пізніше 30.08.2018 р.

Відповідно до специфікації № 7 від 11.06.2018 р. до договору № ОД-87 від 27.02.2018 р. строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: не пізніше 30.08.2018 р.

Так, за умовами специфікації № 8 від 18.06.2018 р. до договору № ОД-87 від 27.02.2018 р. строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: не пізніше 30.08.2018 р.

Згідно специфікації № 9 від 18.06.2018 р. до договору № ОД-87 від 27.02.2018 р. строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: не пізніше 30.08.2018 р.

Відповідно до специфікації № 10 від 05.07.2018 р. до договору № ОД-87 від 27.02.2018 р. строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: не пізніше 30.08.2018 р.

За умовами специфікації № 11 від 05.07.2018 р. до договору № ОД-87 від 27.02.2018 р. строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: не пізніше 30.08.2018 р.

Згідно специфікації № 12 від 05.07.2018 р. до договору № ОД-87 від 27.02.2018 р. строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: не пізніше 30.08.2018 р.

Відповідно до специфікації № 14 від 03.08.2018 р. до договору № ОД-87 від 27.02.2018 р. строк оплати товару: товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в такі строки: не пізніше 14.09.2018 р.

Таким чином, з огляду на вказане, оплата товару мала бути здійснена відповідачем відповідно до умов, визначених сторонами в специфікаціях.

Наразі, як свідчать матеріали справи, відповідачем були здійснені наступні оплати за договором: 11.05.2018 р. - 321448,50 грн.; 06.07.2018 р. - 134877,00 грн.; 06.07.2018 р. - 165123,00 грн.; 11.07.2018 р. - 51783,00 грн.; 11.07.2018 р. - 101577,00 грн.; 11.07.2018 р. - 146640,00 грн.; 10.04.2019 р. - 39000,00 грн.; 10.04.2019 р. - 104074,35 грн.; 19.04.2019 р. - 209500,00 грн.; 26.04.2019 р. - 812000,00 грн.; 30.05.2019 р. - 155000,00 грн.; 04.06.2019 р. - 203000,00 грн.; 07.06.2019 р. - 169000,00 грн.; 07.06.2019 р. - 141000,00 грн.; 14.06.2019 р. - 139000,00 грн.; 21.06.2019 р. - 71000,00 грн.; 10.07.2019 р. - 639000,00 грн.; 18.07.2019 р. - 390000,00 грн.; 31.07.2019 р. - 800000,00 грн.; 16.08.2019 р. - 100000,00 грн.; 29.08.2019 р. - 180000,00 грн.; 05.09.2019 р. - 360000,00 грн.; 06.09.2019 р. - 240000,00 грн.; 27.09.2019 р. - 152000,00 грн.; 09.10.2019 р. - 350000,00 грн.; 09.10.2019 р. - 86000,00 грн.; 11.10.2019 р. - 46800,00 грн., що підтверджується наданою позивачем копією банківської виписки АТ "Райффайзен Банк Аваль" по рахунку позивача. Таким чином, відповідачем була здійснена часткова оплата на суму 6307822,85 грн. за поставлені товари за договором поставки № ОД-87 від 27.02.2018 р.

Відтак, сума заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 1466200,01 грн. (7815827,02 грн. поставленого товару - 6307822,85 грн. сплаченого відповідачем - 41804,16 грн. повернутого товару).

При цьому докази, які б підтверджували факт повної сплати відповідачем отриманого товару згідно умов договору поставки № ОД-87 від 27.02.2018 р., в матеріалах справи відсутні. Так, несплатою позивачу у повному обсязі вартості отриманого товару за вказаними накладними в межах спірного договору поставки № ОД-87 від 27.02.2018 р. відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання за цим договором, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відтак, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості в розмірі 1466200,01 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення штрафу в розмірі 293240,00 суд зазначає наступне.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем вартості поставленого товару) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пп. 7.1.3 п. 7.1 договору за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором понад 20 (двадцять) календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 (десяти) % від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 20 (двадцять) календарних днів, а за прострочення їх виконання понад 40 (сорок) календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 (двадцяти) % від суми грошовою зобов`язання, простроченої понад 40 (сорок) календарних днів. Покупець сплачує один із зазначених у цьому підпункті штрафів виходячи із загального строку прострочення певної суми грошовою зобов`язання. Штрафи на суму простроченої попередньої оплати, авансового платежу, якщо товар не був отриманий покупцем, не нараховуються.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Так, з огляду на несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за спірним договором щодо здійснення оплати за поставлений товар позивачем нараховано відповідачу штраф у розмірі 20% від існуючої суми боргу у розмірі 293240,00 грн. (а.с. 14).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленого товару за спірний період, суд вважає, що цілком обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення штрафу в розмірі 293240,00 грн. з огляду на перевищення відповідачем строків оплати понад 40 календарних днів. При цьому здійснений позивачем розрахунок суми штрафу в розмірі 293240,00 грн. (а.с. 14) є вірним (1466200,01 грн. * 20%), а відповідачем цей розрахунок не оспорено. Відтак, з відповідача підлягає стягненню штраф в розмірі 293240,00 грн.

Щодо нарахування 48% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

До того ж в пп. 7.2.4 п. 7.2 договору поставки передбачено, що в разі прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором покупець замість трьох процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зобов`язується сплатити постачальнику сорок вісім процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення. У періоди, в яких подвійна облікова станка Національною банку України буде перевищувати сорок вісім процентів річних, покупець зобов`язується сплатити постачальнику проценти за ставкою (в розмірі), що дорівнює подвійній обліковій ставці Національною банку України, що діяла в такий період. У будь-якому випадку розмір процентів, що сплачуються покупцем постачальнику, не може бути менший за сорок вісім процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення. Проценти на суму простроченої попередньої оплати, авансовою платежу, якщо товар не був отриманий покупцем, не нараховуються.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення процентів річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення процентів річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що в укладеному сторонами по справі договорі встановлено 48% річних, відповідно сплаті підлягають саме 48% річних від простроченої суми за час прострочення.

Водночас, враховуючи те, що господарським судом встановлено припинення 31.12.2018 р. дії договору поставки № ОД-87 від 27.02.2018 р., на який позивач посилається в обґрунтування позовних вимог щодо нарахування 48% річних за весь час до моменту подачі позову, суд вважає, що позивач мав право на нарахування 48% річних по договору саме по 31.12.2018 р. Після цієї дати сторонами не визначена така відсоткова ставка, а тому позивач наділений правом застосовувати санкції в розмірі, передбаченому ст. 625 ЦК, тобто нараховувати інфляційні та 3% річних. Договірні санкції можуть застосовуватися тільки в період з моменту виникнення заборгованості до моменту припинення договору, у той час як стягнення 3% відсотків та інфляційних виплат, передбачених ст. 625 ЦК, можливо за весь період прострочення. Зважаючи на викладене, судом здійснено самостійно перерахунок процентів річних, які за розрахунком суду становлять:

- на суму боргу 1466200,01 грн. сума 48% річних за період з 16.10.2018 р. по 31.12.2018 р. складає 148467,81 грн.:

Сума боргу (грн.)Період заборгованостіКількість днів простроченняРозмір відсотків річнихЗагальна сума відсотків
1466200.0116.10.2018 - 31.12.20187748 %148467.81
- на суму боргу 1466200,01 грн. сума 3% річних за період з 01.01.2019 р. по 15.06.2020 р. складає 64056,12 грн.:

Сума боргу (грн.)Період заборгованостіКількість днів простроченняРозмір відсотків річнихЗагальна сума відсотків
1466200.0101.01.2019 - 15.06.20205323 %64056.12
Таким чином, загальна сума процентів річних за вказаним договором поставки № ОД-87 від 27.02.2018 р. складає 212523,93 грн., які підлягають стягненню з відповідача. При цьому слід зазначити, що розрахунок суми процентів річних за несвоєчасну оплату вартості поставленого товару відповідачем не спростовано.

Враховуючи викладене та з урахуванням Рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених в листі від 03.04.1997р. N62-97р., судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань та з`ясовано, що позивачем на суму боргу 505333,98 грн. за період з 01.05.2018 р. по 22.05.2018 р. нараховано 1010,67 грн. із застуванням індексу інфляції - 100,2, однак за даними Державної служби статистики України у вказаному періоді індекс інфляції дорівнював 100%, відповідно відсутні підстави для здійснення інфляційних нарахувань у зв`язку з відсутністю інфляції у вказаний період. Відтак, з відповідача підлягають стягненню інфляційні збитки за вирахуванням вказаного періоду, які складають 25423,02 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

З огляду на викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату поставленого товару та встановлено, що розрахунок інфляційних втрат було здійснено позивачем невірно, з огляду на невірно визначений позивачем сукупний індекс інфляції. Так, позивачем на суму боргу 1466200,01 грн. за період з 01.11.2018 р. по 31.05.2018 р. нараховано 120228,40 грн. із застуванням сукупного індексу інфляції - 108,2, однак за даними Державної служби статистики України у вказаному періоді сукупний індекс інфляції дорівнював 108,3. Відтак, за розрахунком суду розмір інфляційних втрат з урахуванням встановленого судом сукупного індексу інфляції за весь період прострочення складає 121694,60 грн. ((1466200,01 грн. (сума боргу) х 1,083 (сукупний індекс інфляції) - 1466200,01 грн.). В свою чергу оскільки заявлена позивачем до стягнення сума інфляційних втрат є меншою, ніж вище розрахована судом, та з огляду на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, відповідно підлягає стягненню сума інфляційних втрат, яка заявлена позивачем остаточно в розмірі 120228,40 грн.

Стосовно вимоги позивача про зазначення в резолютивній частині судового рішення формули розрахунку 48% річних на суму основного боргу, починаючи з 16.06.2020 р. та до моменту його виконання, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Так, застосування вищезазначених положень ГПК є правом суду, також на час ухвалення рішення у цій справі відсутні приписи законодавства України, які регулюють нарахування відсотків, з урахуванням яких суд міг би визначити відповідні нарахування для подальшого застосування органом, що здійснюватиме примусове виконання рішення, а відтак суд не наділений повноваженнями самостійно встановлювати порядок нарахування відсотків, а може застосувати лише передбачені законодавством приписи. До того ж, враховуючи встановлення судом відсутності підстав для нарахування позивачем 48% річних після припинення дії договору поставки № ОД-87 від 27.02.2018 р., а саме після 31.12.2018 р., відповідно відсутні підстави для зазначення в резолютивній частині судового рішення формули для розрахунку річних за вказаною відсотковою ставкою. Відтак, суд не вбачає підстав для застосування положень ч. 10 ст. 238 ГПК України щодо позовних вимог у цій справі. Водночас суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися в судовому порядку з позовом про нарахування інфляційних та 3% річних на суму боргу за період, неохоплений вказаним рішенням, до фактичного його погашення.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" частково обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось частково на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 31382,88 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" про стягнення 3053034,05 грн. задовольнити частково.

2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" (65007, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 101, кв. 30; ) на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" (70605, Запорізька область, Пологівський район, м. Пологи, вул. Лесі Українки, буд. 162, кв. 11; ) основний борг в сумі 1466200/один мільйон чотириста шістдесят шість тисяч двісті/грн. 01 коп., штраф в сумі 293240/двісті дев`яносто три тисячі двісті сорок/грн. 00 коп., проценти в розмірі 212523/двісті дванадцять тисяч п`ятсот двадцять три/грн. 93 коп., інфляційні втрати в сумі 120228/сто двадцять тисяч двісті двадцять вісім/грн. 40 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 31382/тридцять одна тисяча триста вісімдесят дві/грн. 88 коп.

3. В задоволенні решти частини позовних вимог Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 05 листопада 2020 р.

Суддя В.С. Петров