ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року Справа № 915/1070/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю експлуатаційна компанія ЖЕК-5 (54058, м. Миколаїв, вул. Лазурна, 5, ідентифікаційний код 37518934)

про: стягнення грошових коштів у загальній сумі 23593,03 грн.

В С Т А Н О В И В:

10.08.2020 Акціонернt товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі АТ НАК Нафтогаз України) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 39/5-668-20 від 27.07.2020 (вх. № 9805/20) до Товариства з обмеженою відповідальністю експлуатаційна компанія ЖЕК-5 (далі ТОВ ЕК ЖЕК-5), в якій просить стягнути з відповідача грошові кошти в загальній сумі 23593,03грн., із яких: 18908,54 грн. пеня; 3830,70 грн. 3 % річних; 853,79 грн. інфляційні втрати, з посланням на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за укладеним з позивачем договором № 6485/18-ТЕ-22 від 08.10.2018 постачання природного газу (далі договір), а саме, зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати наданих позивачем послуг, внаслідок чого на суму прострочень позивачем здійснено нарахування пені в порядку п. 8.2 договору, а також здійснені нарахування в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

АТ НАК Нафтогаз України також просить суд про стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування судових витрат.

Ухвалою суду від 14.08.2020 даний позов залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня отримання цієї ухвали; указану ухвалу отримано позивачем 20.08.2020, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення.

31.08.2020 від позивача надійшла заява № 39/5-1314-20 від 21.08.2020 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 07.09.2020 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами; встановлено для учасників справи процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило.

25.09.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позов б/н від 24.09.2020 (вх. №12061/20), в якому ТОВ ЕК ЖЕК-5 позовні вимоги визнало частково, просило зменшити в порядку ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України (далі ГК України) суму пені на 80%, тобто до 3781,71 грн., та зазначило наступне:

- порушення порядку та строків розрахунків дійсно мало місце та відбулося не з вини відповідача, оскільки зумовлено значною заборгованістю споживачів за спожиті послуги теплопостачання, яка на початок року складає 1539,9 тис. грн., а на кінець року 1286,6 тис. грн., що підтверджується фінансовою звітністю малого підприємства за 2019 рік;

- відповідач розрахувався за отриманий природний газ в повному обсязі, що позивачем не оспорюється;

- відповідач є заручником своєчасної сплати населенням за надану послугу з теплопостачання, у ціні за яку включено не тільки оплата за спожитий газ, а і заробітна плата працівників підприємства, утримання котельних та інші витрати;

- Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) № 530-IX від 17 березня 2020 року заборонено нараховувати та стягувати (у разі нарахування до карантину) пеню із споживачів (населення) за спожиту послугу із теплопостачання, що в свою чергу знову робить відповідача заручником ситуації при розрахунках із позивачем;

- до позовної заяви не долучено будь-які докази понесення позивачем збитків у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань.

05.10.2020 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив № 39/5-2197-20 від 30.09.2020 (вх. № 12441/20), в якій АТ НАК Нафтогаз України просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та зазначає наступне:

- позивач та відповідач досягли згоди з усіх істотних умов договору та уклали договір, який став обов`язковий для виконання сторонами;

- відповідачем було вчинено дії, які свідчать про схвалення договору, зокрема, відповідачем прийнято поставлений природний газ, підписано акти приймання-передачі природного газу та проведено оплату прийнятого від позивача природного газу. В момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору;

- позивач зазначає, що виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів;

- відповідач до матеріалів справи не надав жодних належних доказів, які б підтверджували неспроможність відповідача виконати взяті на себе зобов`язання;

- сторони знаходяться у рівнозначному становищі, оскільки станом на 19.05.2020 сумарна прострочена заборгованість підприємств ТКЕ (теплокомуненерго; виробники теплової енергії), ТЕЦ (виробники теплової та електричної енергії) перед НАК Нафтогаз України була близько 46,7 млрд. грн. Сумарна прострочена заборгованість перед НАК Нафтогаз України підприємств ТКЕ (в тому числі і відповідача) та ТЕЦ за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, складає близько 38,8 млрд. грн., з них за 2020 рік 7,9 млрд. грн.

- зменшення розміру пені на 80 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що в свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

08.10.2018 року між ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та ТОВ ЕКЖЕК-5 (споживач) було укладено Договір № 6485/18-ТЕ-22 постачання природного газу (а.с. 18-28).

В подальшому між сторонами було укладено додаткові угоди № 1 від 25.10.2018 року, № 2 від 31.10.2018 року, № 3 від 01.11.2018 року, № 4 від 27.11.2018 року (а.с. 30-42).

Відповідно до п. 11.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 4) договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Договір та додаткові угоди підписано сторонами та скріплено печатками сторін.

Відповідно до п. 1.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 4) постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 4) природний газ, що продається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. 2.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 4) постачальник передає в період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 495,25 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (далі розрахункові періоди) в тис. куб. м.: жовтень 2018 0,250; листопад 2018 70; грудень 2018 100; січень 2019 120; лютий 2019 105; березень 2019 100; квітень 2019 0.

Відповідно до п. 2.5 Договору (в редакції додаткової угоди № 4) допускається відхилення обсягу використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі + 5 відсотків від зазначеного в п. 2.1 обсягу без підписання додаткової угоди.

Відповідно до п. 3.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 4) постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

- природного газу власного видобутку у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

- імпортованого природного газу у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 3.8 Договору (в редакції додаткової угоди № 4) приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.8.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 4) споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає той обсяг, який був фактично використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в пункті 1.2 цього договору.

Відповідно до п. 3.8.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 4) споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до Реєстру Постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.9 Договору (в редакції додаткової угоди № 4) споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом:

3.9.1 Завірену копію акту про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий період, складеного між споживачем та оператором ГРМ (ГТС).

3.9.2 Інформацію за підписом уповноваженої особи споживача стосовно:

1) фактично використаних у відповідному розрахунковому періоді обсягів природного газу (відповідно до пункту 3.8.1 цього Договору), з розбивкою цих обсягів природного газу за категоріями використання газу (у тому числі згідно з цим договором). Цю розбивку споживач розраховує самостійно, несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації. Зазначена інформація не підлягає перевірці з боку постачальника і приймається постачальником як підтвердження фактично використаних споживачем обсягів газу в розрахунковому періоді;

2) обсягів природного газу, використаних виключно в періоді (періодах) розрахункового періоду, коли він був включений до Реєстру споживачів постачальника (відповідно до пункт 3.8.2 цього договору), з розбивкою них обсягів природного газу, за категоріями використання газу (у тому числі згідно з цим Договором). Цю розбивку споживач розраховує самостійно, несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації. Зазначена інформація не підлягає перевірці з боку постачальника і приймається постачальником як підтвердження фактично використаних споживачем обсягів газу в розрахунковому періоді;

3.9.3. Підписані споживачем два примірники акта приймання передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного у розрахунковому періоді природного газу згідно з цим Договором і з урахуванням пункту 3.8 цього договору, його фактична ціна та вартість.

Відповідно до п. 3.10 Договору (в редакції додаткової угоди № 4) постачальник не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі непідписання постачальником акта приймання-передачі природною газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання акта.

Відповідно до п. 4.3 Договору (в редакції додаткової угоди № 4) загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу.

Відповідно до п. 5.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 4) оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Як зазначено судом вище, позивачем на виконання умов п. 2.1 договору передано, а відповідачем прийнято у власність природний газ на загальну суму 2880028,46 грн. за період з жовтня 2018 року по березень 2019 року включно, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання передачі природного газу (а.с. 43-48), а саме:

- акт приймання передачі природного газу від 31.10.2018 року на суму 1482,60 грн. з обсягом газу у кількості 0,250 тис. куб. м.;

- акт приймання передачі природного газу від 30.11.2018 року на суму 480466,00 грн. з обсягом газу у кількості 64,211 тис. куб. м.;

- акт приймання передачі природного газу від 31.12.2018 року на суму 695404,03 грн. з обсягом газу у кількості 92,936 тис. куб. м.;

- акт приймання передачі природного газу від 31.01.2019 року на суму 720523,15 грн. з обсягом газу у кількості 96,293 тис. куб. м.;

- акт приймання передачі природного газу від 28.02.2019 року на суму 565326,30 грн. з обсягом газу у кількості 75,552 тис. куб. м.;

- акт приймання передачі природного газу від 31.03.2019 року на суму 416826,38 грн. з обсягом газу у кількості 55,706 тис. куб. м.

Загалом позивачем у спірному періоді (жовтень 2018 березень 2019 року) поставлено, а відповідачем спожито (отримано) природний газ у загальному обсязі 384,94 тис. куб. м. на суму 2880028,46 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень відповідачем суду не представлено.

Відповідачем в повному обсязі проведено оплату за отриманий в 2018-2019 роках природний газ, що підтверджується сальдо по підприємству та довідкою по операціям ТОВ ЕК ЖЕК-5 з 01.10.2018 по 31.05.2020 (а.с. 15-17).

Судом встановлено, що оплата за поставлений природний газ проводилась відповідачем з порушенням строку, встановленого п. 6.1 договору, а в подальшому п. 5.1 договору в редакції додаткової угоди № 4, що стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

На підставі ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 8.1 Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України і цим договором.

Щодо вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

Позивачем нараховано відповідачу 3830,70 грн. 3 % річних від суми заборгованості за зобов`язаннями листопада 2018 року за період з 27.12.2018 року по 15.01.2019 року, грудня 2018 року за період з 26.01.2019 року по 20.02.2019 року, січня 2019 року за період з 26.02.2019 року по 28.03.2019 року, лютого 2019 року за період з 26.03.2019 року по 25.04.2019 року та березня 2019 року за період з 26.04.2019 року по 11.07.2019 року.

Позивачем також нараховано відповідачу 853,79 грн. інфляційних втрат за зобов`язаннями березня 2019 року.

Розрахунок суми 3 % річних у сумі 3830,70 грн. та інфляційних втрат у сумі 853,79 грн. є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи. Періоди нарахування позивачем визначено правильно. Розгорнутий розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат наявний в матеріалах справи (а.с. 10-14). Судом також враховано, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відповідачем визнано у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість нарахування 3% річних у сумі 3830,70 грн. та інфляційних втрат у сумі 853,79 грн. В цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Відповідно до п. 7.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 4) у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. №256.

Позивачем нараховано відповідачу 18908,54 грн. пені від суми заборгованості.

Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені за прострочення виконання грошових зобов`язань листопада 2018 року за період з 27.12.2018 року по 15.01.2019 року, грудня 2018 року за період з 26.01.2019 року по 20.02.2019 року, січня 2019 року за період з 26.02.2019 року по 28.03.2019 року, лютого 2019 року за період з 26.03.2019 року по 25.04.2019 року та березня 2019 року за період з 26.04.2019 року 11.07.2019 року. Розрахунок пені здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору. Нарахування здійснено позивачем, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Період нарахування визначено позивачем правильно та в межах шестимісячного строку, передбаченого ст. 232 ГК України. Нарахування здійснено по кожному окремому зобов`язанню. Детальний розрахунок пені наявний в матеріалах справи (а.с. 10-14). Отже, нарахування пені в сумі 18908,54 грн. є обґрунтованим.

Щодо заяви відповідача про зменшення розміру пені.

Судом враховано, що у відзиві на позовну заву б/н від 24.09.2020 (вх. № 12061/20) відповідач просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 80 % до 3781,71 грн.

Заява мотивована тим, що:

- прострочення виконання грошового зобов`язання за договором відбулося не з вини боржника, а зумовлено значною заборгованістю споживачів за спожиті послуги теплопостачання, яка на початок року складає 1539,9 тис. грн., а на кінець року 1286,6 тис. грн., що підтверджується фінансовою звітністю малого підприємства за 2019 рік;

- до позовної заяви не долучено будь-які докази понесення позивачем збитків у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань;

- відповідач розрахувався за отриманий природний газ в повному обсязі, що позивачем не оспорюється.

Заява відповідача обґрунтована приписами ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та судовою практикою.

У відповіді на відзив № 39/5-2197-20 від 30.09.2020 (вх. № 12441/20) позивач щодо зменшення пені зазначив наступне:

- відповідач до матеріалів справи не надав жодних належних доказів, які б підтверджували неспроможність відповідача виконати взяті на себе зобов`язання;

- сторони знаходяться у рівнозначному становищі, оскільки станом на 19.05.2020 сумарна прострочена заборгованість підприємств ТКЕ (теплокомуненерго; виробники теплової енергії), ТЕЦ (виробники теплової та електричної енергії) перед НАК Нафтогаз України була близько 46,7 млрд грн. Сумарна прострочена заборгованість перед НАК Нафтогаз України підприємств ТКЕ (в тому числі і відповідача) та ТЕЦ за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, складає близько 38,8 млрд грн, з них за 2020 рік 7,9 млрд грн.

- зменшення розміру пені на 80 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що в свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Позивач не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення пені до 3781,71 грн.

Розглянувши подане у відзиві клопотання відповідача, дослідивши та оцінивши подані у справу докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.05.2018 року у справі № 917/1068/17 та у постанові від 15.05.2018 року справі 905/2009/17.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.11 року з останніми змінами вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Дослідивши подані суду докази, проаналізувавши правові позиції сторін, врахувавши, що здійснення відповідачем своєчасної оплати поставленого позивачем природного газу залежить в тому числі й від розрахунків споживачів з відповідачем за спожиті послуги теплопостачання, яка відповідно до фінансової звітності відповідача (балансу станом на 31.12.2019) на початок року складає 1539,9 тис. грн., а на кінець року складає 1286,6 тис. грн., врахувавши сплату відповідачем основного боргу, врахувавши збалансованість інтересів сторін, причини та строк прострочки платежу, захист майнових прав позивача та компенсацію за порушення грошового зобов`язання шляхом стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, відсутність доказів на підтвердження завдання збитків позивачу, а також враховуючи, що застосування штрафних санкцій спрямоване на стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013; постанова КГС ВС від 10.04.2019 № 905/1005/18), суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені та можливість зменшення розміру пені на 50 % до 9454,27 грн. (50 % х 18908,54 грн.). В цій частині позов підлягає задоволенню.

В частині стягнення пені в сумі 9454,27 грн. слід відмовити, у зв`язку зі зменшенням розміру пені.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Судовий збір в розмірі 2102,00 грн. згідно ст. 129 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю експлуатаційна компанія ЖЕК-5 (54058, м. Миколаїв, вул. Лазурна, 5, ідентифікаційний код 37518934) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м.Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 9454,27 грн. пені; 3830,70 грн. 3 % річних; 853,79 грн. інфляційних втрат, а також судового збору в сумі 2102,00 грн.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтями 253, 254, 256-259 з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.С. Адаховська