РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.11.2020Справа № 910/10438/20

За позовом Акціонерного товариства "Банк "Портал"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс-ремонт",

2) Акціонерного товариства "Перший київський машинобудівний завод"

про визнання недійним договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути майно.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Лук`янчук Д.Ю.

Представники сторін:

від позивача - Морозова О.В. (самопредставник);

від відповідача-1 - не з`явився;

від відповідача-2 Муратова О.О. (адвокат).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про визнання недійсним lоговору купівлі-продажу №89/09-2019 від 20.09.2019 (далі - Договір) укладеного між Відповідачами, та зобов`язання відповідача-2 повернути майно належному власнику:

- кузов (секція) магістрального тепловозу М62 №1340 б/у - 1 шт.;

- кузов (секція) магістрального тепловозу М62 №1359 б/у - 1 шт.

Вимоги позову обгрутовані тим, що вищевказане майно, яке було продане за спірним договором перебуває у заставі АТ "Банк "Портал", який не давав згоди на відчудження цього майна.

ТОВ "Укртранс-ремонт" (відповідач-1) у своєму відзиві на позовну заяву вимоги позову визнав, підтвердив факт того, що без відповідного дозволу Банку в заставі якого перебуває майно, ним було укладено Договір, за умовами якого він відчуджив відповідачу-2 заставне майно, а саме: кузови (секції) магістральних тепловозів М62 №1340 б/у та М62 №1359 б/у.

АТ "Перший київський машинобудівний завод" (відповідач-2) заперечує проти позивних вимог повністю, вважає, що за умовами спірного договору було продано інше майно, а не те, що було передано у заставу про що вказує позивач.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

23.09.2015 між позивачем (банком) та відповідачем-1 (позичальником) було укладено Договір №1523-КЛ про відкриття кредитної лінії від 23.09.2015 (кредитний договір) та додаткові угоди до нього, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію і надав йому грошові кошти у межах загальної суми, яка не перевищує 45000000 грн. на строк з 23.09.2015 по 22.03.2019 року включно, а позичальник зобов`язався своєчасно повернути банкові отриману за кредитною лінією суму грошових коштів і щомісячно сплачувати проценти за користування кредитною лінією.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором кредиту, між банком та позичальником 30.06.2016 було укладено договір застави №28 відповідно до умов якого заставодавець передає у заставу банку належне йому рухоме майно - магістральні дизельні локомотиви, у тому числі магістральний дизельний локомотив М62, заводський №1340-SAP №251 0000 20426, рік випуску 01.11.1972 та магістральний дизельний локомотив М62, заводський №1359-SAP №251 0000 20425, рік випуску 01.12.1979.

Пунктом 7.1 договору застави встановлено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дня його підписання сторонами та скріплення їх печатками і діє до повного виконання заставодавцем зобов`язань за договором кредиту.

Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість відповідача-1 за кредитним договором не погашена, на підтвердження чого позивачем надано розрахунок боргу, відповідач-1 цей факт не оспорює.

Разом з тим, 20.09.2019 між відповідачами було укладено Договір з додатком №1 до нього, за умовами якого відповідач-1 продав відповідачу-2 майно, а саме: кузови (секції) від магістральних тепловозів серії М62 №1340 б/у та №1359 б/у в кількості 2 шт.

За умовами п. 2.1 Договору продаж вказаного товару вчиняється за 428571,42 грн. (вартість однієї секції кузову 214285,71 грн.).

Право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент укладення цього договору та за умов отримання продавцем у повному обсязі ціни продажу за цим договором (п. 3.1 Договору).

У зв`язку з тим, що відповідачем-1 було продано майно, яке знаходиться під заставою у позивача, останній звернувся до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав.

Позивач зазначає, що відповідач-1 в супереч умовам п. 2.1.7 договору застави без згоди позивача не мав права передавати у володіння відповідача-2 рухоме майно, а саме: кузови (секції) магістрального тепловозу М62 №1340 б/у та М62 №1359 б/у, яке знаходиться під заставою у позивача, чим порушив майнові права останнього.

Відповідач-1 позов визнав, підтвердив, що рухоме майно, а саме рами та кузови (секції) магістральних тепловозів М62 №1340 б/у та М62 №1359 б/у, які є складовими частинами відповідних тепловозів, передані у заставу банку як забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 перед банком за кредитним договором укладеним між ними.

Відповідач-1 підтвердив, що ним без відповідної згоди позивача було відчуджено за спірним договором купівлі-продажу вищевказане рухоме майно відповідачу-2.

Разом з тим, відповідач-2 проти позову заперечує, вважає, що майно яке було придбане ним за спірним договором купівлі-продажу не є тим майном, яке перебуває у заставі банку, оскільки у договорі застави №28 від 30.06.2016 предметом застави, зокрема, вказано - магістральні дизельні локомотиви М62, заводські №1340-SAP №251 0000 20426 і №1359-SAP №251 0000 20425, а предметом спірного договору купівлі-продажу є кузови від магістральних тепловозів серії М62 в кількості 2 секції.

Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Як вже було вказано вище, договір застави був укладений між позивачем та відповідачем-1 з метою забезпечення виконання зобов`язань останнім щодо повернення банку суми кредиту та відсотків за користуванням кредитних коштів у строк встановлений умовами кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме додатку №1 до Договору відповідач-1 продав відповідачу-2 кузов (секція) магістрального тепловозу М62 №1340 б/у - 1 шт. та кузов (секція) магістрального тепловозу М62 №1359 б/у - 1 шт.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч.1 ст. 79 ГПК України).

Заперечення відповідача-2 щодо того, що куплені ним за спірним договором кузови магістрального тепловозу не є тим майном яке вказане у договорі застави, судом відхиляються, оскільки ним не доведено належними та допустими доказами, що йому було продане інше майно, а не те, яке перебуває у заставі банку за довогором застави.

Відповідачем-2 також не доведено того факту, що, з огляду на пояснення відповідача-1, у останнього як у продавця спірного майна було інше подібне майно, яке не було у заставі.

Відповідач-1 підтвердив, що кузови магістральних тепловозів М62 №1340 б/у та №1359 б/у є складовими частинами відповідних тепловозів, які знаходяться у заставі позивача.

За встановлених обставин, і враховуючи положення ст. ст. 74, 79 ГПК України, зважаючи на те, що відповідачем-2 не надано суду жодного доказу того, що у продавця спірного майна було інше майно, яке відповідало б ознакам: кузов (секція) магістрального тепловозу М62 №1340 б/у та кузов (секція) магістрального тепловозу М62 №1359 б/у, і яке не було у позивача в заставі, суд дійшов висновку, що предметом Договору були саме складові частини майна, яке перебувало у заставі позивача.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про заставу» встановлено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічне положення міститься і у ч. 2 ст. 586 ЦК України, відповідно до якої заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами договору застави, а саме п. 2.1.8, заставодавець без письмової згоди заставодержателя не має права здійснювати дії, пов`язані із зміною права власності на предмет застави чи його частини, його обтяження будь-якими зобов`язаннями, у тому числі: відчудження, відступленя, спільну діяльніть, тощо. Правочини вчинені (укладені) всупереч цьому пункту є недійсними з моменту їх вчинення.

Позивач відповідного дозволу на відчудження майна, що перебуває під його заставою за договором застави, відповідачу-1 не надавав, що також підтвердив і сам відповідач-1.

Згідно із частиною першою ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність вимогам закону, незалежно від визнання його таким.

Суд зазначає, що у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду як окремо, так і разом із застосуванням наслідків недійсності нікчемного правочину.

У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з його оспоренням та невизнанням іншими особами.

Тому, на думку суду, такий спосіб захисту є не лише належним, але й єдиним можливим способом захистити свої права особі, права якої порушено.

Враховуючи викладене, Договір є недійсним в силу закону, оскільки був укладений всупереч вимогам п. 2.1.8 договору застави, ч.2 ст. 17 Закону України «Про заставу» та ч. 2 ст. 586 ЦК України.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

На підтвердження факту отримання придбаного відповідачем-2 за спірним договором товару до матеріалів справи було надано копію видаткової накладної №13 від 20.09.2019, відповідно до якої продавець передав покупцю кузов (секцію) магістрального тепловозу М62 №1359 б/у - 1 шт. вартість якого складає 214285,72 грн.

Доказів щодо отримання відповідачем-2 на виконання умов Договору кузову (секції) магістрального тепловозу М62 №1340 б/у - 1 шт. матеріали справи не містять.

Приймаючи до уваги викладене, відповідач-2 у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України зобов`язаний повернути відповідачу-1 кузов (секцію) магістрального тепловозу М62 №1359 б/у - 1 шт. як належному власнику.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів щодо отримання відповідачем-2 кузову (секції) магістрального тепловозу М62 №1340 б/у - 1 шт., підстав щодо зобов`язання повернення його відповідачу-1 у суду немає, а отже в цій частині підстави для задоволення позову відсутні.

У порядку ст. 129 ГПК України судові витрати понесені позивачем у даній справі, у які ним включено лише суму судового збору 8530,57 грн., суд розподіляє між сторонами наступним чином.

Позивачем у даній справі було заявлено дві вимоги: майнову до відповідача-2 (повернення майна власнику) за яку сплачено 6428,57 грн. судового збору та немайнову до обох відповідачів (визнання договору недійсним) за яку сплачено 2102 грн.

Зі змісту ч. 1 ст. 130 ГПК України вбачається, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачем-1 було визнано позов до початку розгляду справи по суті, то в порядку ч. 1 ст. 130 ГПК України позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50% суми судового збору від суми яка підягає стягненню з відповідача-1 за немайнову вимогу (1051 грн.), а саме - 525, 50 грн., решта судового збору за немайнову вимогу у сумі 525,50 грн. підлягає стягненню з відповідача-1 та 1051 грн. з відповідача-2.

Що ж стосується судових витрат понесених позивачем за майнову вимогу, які підлягають стягненню з відповідача-2, оскільки саме він зобов`язаний повернути майно, то позаяк в цій частині позов задоволено частково, підлягає стягненню з відповідача-2 лише 3214,29 грн. суми судового, решта суми покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, ст. 130, ст.ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним договір № 89/09-2019 купівлі-продажу від 20 вересня 2019 року, укладений між Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс-ремонт" та Акціонерного товариства "Перший київський машинобудівний завод".

3. Зобов`язати Акціонерне товариство "Перший київський машинобудівний завод" (Україна, 03057, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 49/2; ідентифікаційний код 14308569) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Укртранс-ремонт" (Україна, 01042, місто Київ, вулиця Іоанна Павла ІІ, будинок 4/6, корпус А, офіс 914; ідентифікаційний код 38365232) майно - кузов (секція) магістрального тепловозу М62 № 1359 б/у - 1 шт., отримане за договором № 89/09-2019 купівлі-продажу від 20 вересня 2019 року.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "Перший київський машинобудівний завод"(Україна, 03057, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 49/2; ідентифікаційний код 14308569) на користь Акціонерного товариства "Банк "Портал" (Україна, 01135, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 5-А; ідентифікаційний код 38870739) 4265,29 грн. (чотири тисячі двісті шістдесят п`ять гривень 29 копійок) судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс-ремонт" (Україна, 01042, місто Київ, вулиця Іоанна Павла ІІ, будинок 4/6, корпус А, офіс 914; ідентифікаційний код 38365232) на користь Акціонерного товариства "Банк "Портал" (Україна, 01135, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 5-А; ідентифікаційний код 38870739) 525,50 грн. (п`ятсот двадцять п`ять гривень 50 копійок) судового збору.

6. Повернути Акціонерному товариству "Банк "Портал" (Україна, 01135, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 5-А; ідентифікаційний код 38870739) з Державного бюджету України 525,50 грн. (п`ятсот двадцять п`ять гривень 50 копійок) судового збору.

7. У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст складено 12.11.2020.

Суддя Р.Б. Сташків