ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2020 р. Справа№ 910/5279/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Калатай Н.Ф.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.

за участю представників:

від позивача - Тучіна О.В., ордер серії КВ №092107 від 02.02.2018;

від першого відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем-Баухемі" - Тучін М.М., ордер серії КВ №092109 від 15.01.2018;

від другого відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем Київ" - представник не прибув;

від третього відповідача - Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" - Бойчун Н.Д., ордер серії КВ №419286 від 28.08.2019;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 - представник не прибув;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 - Тучіна О.В., ордер серії КВ №092184 від 26.12.2018;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні першого відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем" - Тучіна О.В., ордер серії КВ №092119 від 12.08.2020;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні першого відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем-Центр" - Тучіна О.В., ордер серії КВ №092167 від 12.11.2015,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2019 у справі №910/5279/17 (суддя Мандриченко О.В., повний текст складено - 05.07.2019) за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем-Баухемі", товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем Київ" та Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні першого відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Полірем", товариство з обмеженою відповідальністю "Полірем-Центр" про визнання договору недійсним та зобов`язання вчинити дії.

встановив наступне.

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_3 з вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем-Баухемі" та товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем Київ" про визнання недійсним Договору №207 про передання виключних майнових прав власності на технічні умови від 01.07.2016, а також з вимогами до Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" про зобов`язання останнього здійснити перереєстрацію права власності на технічні умови на состави водно-дисперсійні "Полірем" для опоряджувальних та ремонтних робіт (готові до застосування) ТУ У В.2.7.-31286563.001-2001, зареєстровано Українським державним науково-виробничим центром стандартизації, методології та сертифікації 02.04.2002 за №081/0262994, прошнуровані та пронумеровані в кількості 62 аркуші, на Товариство з обмеженою відповідальністю "Полірем Баухемі".

Позовні вимоги мотивовані укладенням оскаржуваного правочину директором ТОВ "Полірем Баухемі" з перевищенням повноважень, а також вчиненням цього договору в результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2017 у справі №910/5279/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017, відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.11.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 у справі № 910/5279/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатом нового розгляду Господарським судом міста Києва 13.06.2019 прийнято рішення у справі №910/5279/17, яким у задоволенні позову відмовлено повністю, у зв`язку з недоведеністю існування порушеного права чи охоронюваного законом інтересу позивача щодо предмету спору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2019 у справі №910/5279/17 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, зокрема, вказує на підтвердження доказами суперечності спірного договору вимогам чинного законодавства та доведення обставин порушення директором першого відповідача корпоративних прав позивача, а також інших учасників товариства.

Представники позивача, першого відповідача та третіх осіб - ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем" та товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем-Центр" підтримали вимоги апеляційної скарги.

Представник третього відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Другий відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Полірем Київ", а також третя особа - ОСОБА_1 , не скористалися правом на участь своїх представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялися; ухвала суду про відкладення розгляду справи була направлена за адресами офіційного місцезнаходження вказаних осіб.

Так, стосовно повідомлення товариство з обмеженою відповідальністю "Полірем Київ", яке змінило своє найменування на товариство з обмеженою відповідальністю "АНДІЖ ТРЕЙД", слід зазначити, що ухвалу про відкладення розгляду справи було направлено за адресою вказаної особи, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: Україна, 65029, Одеська обл., місто Одеса, ВУЛИЦЯ КНЯЗІВСЬКА, будинок 32, проте повернуто органом поштового зв`язку з посиланням на відсутність адресата за вказаною адресою.

Згідно відомостей з офіційного сайту АТ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, ухвала суду не вручена ОСОБА_1 під час доставки.

Згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи повідомлення вказаних осіб, а також з урахуванням того, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Полірем Баухемі" (автор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Полірем Київ" (правонаступник) 01.07.2016 було укладено договір №207 про передання виключних майнових прав власності на технічні умови, відповідно до якого автор передає правонаступнику виключні майнові права власності на технічні умови, а правонаступник набуває у повному складі ці права відповідно до закону та визначених цим договором умовах.

За змістом п. 2.1. договору, автор передає правонаступнику права та матеріальний носій. Передача матеріального носія оформлюється актом приймання-передачі, який є додатком до цього договору і підписується разом з договором (копія акту приймання-передачі оригіналів матеріального носія технічних умов від 01.07.2016 долучена до позову).

Пунктом 2.2. договору встановлено, що цей договір передбачає безповоротну передачу (відчуження) автором своїх прав правонаступнику.

Згідно з п.п. 2.4., 2.5. договору, автор перестає бути суб`єктом переданих прав та не може залишити за собою будь-якого права на його використання, встановити будь-які часові або територіальні обмеження прав, що переходять до правонаступника відповідно до чинного законодавства. Правонаступник, приймаючи від автора права та матеріальний носій, стає єдиним власником прав в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 3.1. договору, автор зобов`язується передати у власність правонаступнику матеріальний носій під час підписання цього договору в задовільному стані збереження на умовах, визначених цим договором: технічні умови на состави водно-дисперсійні "Полірем" для опоряджувальних і ремонтних робіт (готові до застосування) ТУ У В.2.7-31286563.001-2001, зареєстровано Українським державним науково-виробничим центром стандартизації, метрології та сертифікації 02.04.2001 №081/022994.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 04.04.2017 № та статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем Баухемі", затвердженого Загальними зборами учасників (протокол №31-07/2012 від 31.07.2012), ОСОБА_3 (позивач) є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем Баухемі" з часткою у статутному капіталі у розмірі 2 364,72 грн., що становить 20,040% статутного капіталу.

В обґрунтування вимог про визнання недійсним вказаного договору позивач посилається (т.1, а.с.9) на його укладення всупереч обмежень, встановлених п. 20.15 Статуту Товариства щодо виключної компетенції загальних зборів на попереднє затвердження правочинів (договорів, контрактів) щодо відчуження або передачі основних фондів Товариства.

Окрім наведеного, позивач вказує, що Договір №207 про передання виключних майнових прав власності на технічні умови містить ознаки правочину, який вчинено у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою.

Місцевим господарським судом у задоволенні позову було відмовлено у зв`язку з недоведеністю існування порушеного права чи охоронюваного законом інтересу позивача щодо предмету спору.

Колегія суддів вважає вказаний висновок обґрунтованим, враховуючи наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

Отже, матеріально-правовий аспект захисту прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені.

Оскільки, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на пред`явлення позову у особи виникає після порушення її права.

Тобто, захисту в судовому порядку підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено в майбутньому, і щодо якого невідомо, буде воно порушено, чи ні.

При вирішенні спору про визнання договору недійсним підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору має бути встановлено не лише наявність підстав визнання недійсним правочину, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Отже, з огляду на положення вказаних статтей підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Відтак, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Згідно зі статтями 92, 97 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

За положеннями статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

Відповідно до статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

З наведених норм права вбачається, що за договором, укладеним Товариством, права та обов`язки набуваються самим Товариством як стороною договору. При цьому, сукупність прав та обов`язків безпосередньо учасників цього Товариства укладенням товариством договору ніяк не змінюється.

Повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи (стаття 239 Цивільного кодексу України). Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи.

Отже, укладення першим відповідачем оспорюваного договору без передбаченого статутом попереднього затвердження загальними зборами цього Товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого Товариства, а не корпоративних прав його учасника, оскільки директор діяв саме від імені Товариства, а не його учасників.

Згода загальних зборів товариства на укладення договору є згодою органу управління товариства, який діє від його імені. Повноваження органу управління товариства (на надання зазначеної згоди), який діє від імені товариства, не можна ототожнювати з корпоративними правами його учасників, які діяти від імені товариства не мають права. Підписання виконавчим органом товариства договору з іншою особою без передбаченої статутом згоди вищого органу цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства у його відносинах з іншою особою - стороною договору, а не корпоративних прав його учасника.

Аналогічної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 та від 15 жовтня 2019 у справі №905/2559/17.

При цьому, апеляційний суд вважає, що укладення спірного договору є не прямим порушенням прав позивача на участь у товаристві та управлінні ним, а наслідком господарської діяльності товариства та результатом розпорядження юридичною особою власним майном.

Велика Палата Верховного Суду зазначала, що розглядаючи справи у спорах, що виникли між господарським товариством та одним із його учасників, суди мають враховувати, що інтереси товариства можуть не збігатися з інтересами окремих його учасників, а інтереси учасників товариства також не завжди збігаються (постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 та від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16).

Тому, вирішуючи питання щодо ефективності обраного позивачем способу захисту, суди мають враховувати баланс інтересів усіх учасників і самого товариства, уникати зайвого втручання в питання діяльності товариства, які вирішуються виключно рішенням загальних зборів учасників товариства, надавати оцінку добросовісності інших учасників, права яких в разі задоволення позовних вимог можуть бути порушені.

Також, колегія суддів бере до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (див., зокрема, рішення від 20 травня 1998 року у справі "Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки" (Credit and Industrial Bank v. the Czech Republic), заява № 29010/95; рішення від 18 жовтня 2005 року у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (Case of Terem LTD, Chechetkin and Olius v. Ukraine), заява № 70297/01, пункти 28-30; рішення від 21 грудня 2017 року у справі "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України", заява № 42758/05, пункт 30). При цьому навіть у разі, якщо юридичну особу було ліквідовано, Європейський суд з прав людини розглядає справи за заявою саме такої юридичної особи, допускаючи її представництво в особі акціонера (учасника), якщо юридична особа не може брати участь у справі в особі своїх органів (рішення від 21 грудня 2017 року у справі "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України", заява № 42758/05, пункт 1 резолютивної частини).

Отже, підписання директором ТОВ "Полірем Баухемі" оспорюваного договору без попереднього затвердження загальними зборами цього Товариства може порушувати права та інтереси цього Товариства, а не корпоративні права позивача.

Якщо позивач, який є учасником ТОВ ТОВ "Полірем Баухемі", що володіє часткою у розмірі 20,040% статутного капіталу цього товариства, вважає свої корпоративні права порушеними внаслідок укладення оспорюваного договору, він не позбавлений права (разом з іншими учасниками) у будь-який час ініціювати питання щодо скликання позачергових зборів учасників товариства з метою належного реагування на факт укладення такого договору та розгляду питання щодо порушення або непорушення прав та законних інтересів товариства (його учасників). Якщо збори учасників товариства дійдуть висновку про порушення укладеним договором купівлі-продажу прав та законних інтересів товариства останнє вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Належним способом захисту права учасника юридичної особи може бути також подання ним (зокрема разом з іншими учасниками, яким належить 10 і більше відсотків статутного капіталу товариства) позову в інтересах юридичної особи до її посадової особи про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи на підставі пункту 12 частини першої статті 20, статті 54 Господарського процесуального кодексу України.

Якщо учасник товариства не може звернутися з позовом до посадової особи від імені товариства, бо розмір його частки є недостатнім для цього з огляду на вимоги частини першої статті 54 Господарського процесуального кодексу України, то такий учасник вправі вийти з товариства і вимагати виплати йому вартості частки, а також подати позов до самого товариства та/або його учасників, якщо він вважає, що рішенням загальних зборів учасників товариства щодо відчуження майна йому було завдано збитки.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №904/10956/16.

Таким чином, враховуючи відсутність порушення спірним договором прав та інтересів позивача, що є самостійною підставою для відмови у позові, колегія суддів не надає оцінку законності оскаржуваного правочину.

Щодо вимоги про зобов`язання Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, методології, сертифікації та захисту прав споживачів" здійснити перереєстрацію права власності на технічні умови на состави водно-дисперсійні "Полірем" для опоряджувальних та ремонтних робіт (готові до застосування) ТУ У В.2.7.-31286563.001-2001, зареєстровано Українським державним науково-виробничим центром стандартизації, методології та сертифікації 02.04.2002 за №081/0262994, прошнуровані та пронумеровані в кількості 62 аркуші, на Товариство з обмеженою відповідальністю "Полірем Баухемі", яка є похідною, слід зазначити, що оскільки судом відмовлено у задоволенні позову в частині визнання недійсним договору №207 від 01.07.2016 про передання виключних майнових прав власності на технічні умови, то вказана вимога також не підлягає задоволенню.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Стосовно клопотання третього відповідача про покладення на позивача витрат на професійну (правничу) допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у відзиві на апеляційну скаргу третім відповідачем вказано, що ним планується понести витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн., а докази оплати та Акт приймання - передачі наданої правової допомоги будуть надані додатково.

При цьому, заявником було надано розрахунок суми гонорару, згідно якого загальний, попередньо визначений необхідний час на правову допомогу становить орієнтовно 10-12 годин.

Також, у вказаному розрахунку вказано, що детальний опис наданих адвокатом послуг та їх вартість сторони погоджують а Акті приймання - передачі наданих послуг (правової допомоги).

Станом на час прийняття вказаної постанови третім відповідачем детальний опис робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також Акт приймання - передачі наданої правової допомоги не надано.

В свою чергу, згідно ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи наведені положення, колегія суддів зазначає про наявність у третього відповідача права на подання в установлений процесуальним законом строк доказів розміру витрат за надання правничої допомоги у даній справі.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2019 у справі №910/5279/17 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 06.11.2020 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Н.Ф. Калатай

Л.В. Кропивна