ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2020 р. Справа № 922/3036/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова, Харківська обл.
до Фізичної особи-підприємця Баранової Вікторії Анатоліївни, м. Лозова, Харківська обл.
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною завою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Баранової Вікторії Анатоліївни, м. Лозова, Харківської обл. (далі за текстом - відповідач) 48040,11 грн., з яких:

43334,76 грн. основного боргу;

3260,54 грн. пені;

555,91 грн. 3% річних;

888,90 грн. інфляційних.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов договору про постачання теплової енергії № 217 від 10.01.2020 щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за спожиті послуги.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.09.2020 вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом трьох днів з дня отримання відзиву на позов; встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом трьох днів з дня отримання відповіді на позов.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на їх юридичні адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копію вказаної ухвали від 22.09.2020.

Позивачем копію ухвали від 22.09.2020 отримано, про що свідчить зворотне поштове повідомлення № 024222/2, згідно з яким на адресу останнього надсилалась поштова кореспонденція (а. с. 41).

Проте, надіслана на адресу відповідача копія ухвали від 22.09.2020 повернулася на адресу суду з відміткою "закінчення терміну зберігання" (а. с. 37-40). Відомостей про наявність у відповідача іншої адреси матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення відповідача, про дату, час та місце розгляду справи, а останній в розумінні вимог ст. 120 ГПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд судом справи.

Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву в порядку та строк, встановлені ухвалою господарського суду Харківської області від 22.09.2020.

Розглянувши подані на розгляд суду матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття судового рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 10.01.2020 між позивачем, як енергопостачальною організацією, та відповідачем, як споживачем, укладено договір про постачання теплової енергії № 217 (далі за текстом - договір; а. с. 7-10), за умовами якого енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання поставити теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (розділ 1 договору).

Згідно з п. 2.1 договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно додатка 1а, 1в до цього договору у вигляді гарячої води або водяної пари на такі потреби: опалення та вентиляцію.

Згідно з п. 5.1. договору, облік споживання теплової енергії проводиться при наявності договору по:

- приладах обліку - з моменту оформлення акту про введення в експлуатацію та на підставі двостороннього акту про кількість використаної теплової енергії;

- розрахунковим способом - з моменту подачі теплової енергії.

Згідно з п. п. 6.1-6.3 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, тарифів, діючих на період постачання теплової енергії, на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії, а при їх відсутності - виконаних розрахунків відповідно до теплових навантажень.

Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Споживач за 15 днів до початку розрахункового періоду своїм дорученням, самостійно, сплачує енергопостачальній організації вартість зазначеної в договорі додатку 1а до договору кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Відповідно до п. 10.1 договору останній набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2020 та відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України дія цього договору застосовується до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме: з 01.01.2020.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач на виконання умов договору протягом січня-березня 2020 року поставляв відповідачу теплову енергію, а останній спожив отриману енергію, що підтверджується підписаними сторонами актами постачання теплової енергії № 0217 від 31.01.2020, № 0217 від 29.02.2020 та № 0217 від 31.03.2020 на загальну суму 43334,76 грн. (а. с. 16-17).

Проте, заборгованість за спожиту теплову енергію відповідач не сплатив, його борг станом на момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі становить 43334,76 грн.

Факт наявності заборгованості в сумі 43334,76 грн. також підтверджується складеним між сторонами актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.06.2020 (а. с. 16).

З урахуванням зазначених обставин позивач звернувся до відповідача з досудовим попередженням № 579 від 26.05.2020 (а. с. 18), в якому вимагав сплати існуючу заборгованості у сумі 43334,76 грн., а також нараховані в зв`язку з простроченням її оплати пеню, інфляційні та 3% річних.

Однак, зазначені вимоги позивача були залишені відповідачем без відповіді та без задоволення.

Обставини щодо стягнення заборгованості у розмірі 43334,76 грн. стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Крім того, в зв`язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії, позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України, нараховано до стягнення з відповідача 888,90 грн. інфляційних, 555,91 грн. 3% річних та 3260,54 грн. пені за період прострочення з 16.01.2020 по 15.07.2020.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи в забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

За змістом ст. 20 цього ж закону, до обов`язків споживача належить, зокрема, оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати спожитої теплової енергії за договором постачання теплової енергії № 217 від 10.01.2020, спожитої протягом січня-березня 2020 року підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується. Борг відповідача перед позивачем за спожиту теплову енергію складає 43334,76 грн., а строк його визначений умовами укладеного між сторонами договору та є таким, що настав. Відповідач не надав суду доказів сплати зазначеного боргу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в зазначеній вище сумі.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені, суд зазначає.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Суд констатує, що подана на розгляд суду позовна заява не містить будь-якого правового обґрунтування позову в частині стягнення пені.

Згідно з наданим позивачем розрахунком пеня позивачем нарахована за загальний період прострочення з 16.01.2020 по 15.07.2020 виходячи з облікової ставки НБУ діючої в період прострочення.

Однак, як свідчить укладений між сторонами договір про постачання теплової енергії № 217 від 10.01.2020, зокрема, розділ 7 «Відповідальність сторін», умовами останнього взагалі не передбачено відповідальність споживача за порушення строків проведення розрахунків за спожиту теплову енергію у вигляді сплати пені.

Разом з тим, частиною 1 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги.

Однак, дію зазначеного пункту зупинено з 18.03.2020 по 01.07.2020 згідно з Законом Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Таким чином, в даному випадку правомірним може вважатися нарахування позивачем пені на підставі частини 1 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" з 16.01.2020 по 17.03.2020 та в подальшому з 01.07.2020 по 15.07.2020 (тобто дати до якого позивачем здійснено нарахування згідно з позовом).

Здійснивши з урахуванням зазначених обставин відповідний розрахунок, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення 220,20 грн. пені за прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань за загальний період прострочення з 16.01.2020 по 15.07.2020 (без врахування періоду з 18.03.2020 по 01.07.2020).

В решті позову про стягнення пені слід відмовити в зв`язку з безпідставністю її нарахування до стягнення.

Щодо вимог про стягнення інфляційних та 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування інфляційних та 3% річних за таке прострочення.

Як свідчить здійснений позивачем розрахунок, інфляційні та річні позивачем нараховані також за загальний період прострочення з 16.01.2020 по 15.07.2020.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок річних, суд констатує, що його здійснено з певними арифметичними помилками та неточностями.

Здійснивши відповідний розрахунок, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 778,89 грн. інфляційних та 554,39 грн. річних за прострочення виконання зобов`язань з оплати спожитих послуг за договором за вказаний вище період прострочення

В решті позову про стягнення інфляційних та річних слід відмовити в зв`язку з безпідставністю їх нарахування до стягнення.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, за наслідками розгляду справи з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 1964,08 грн. судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Баранової Вікторії Анатоліївни (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ; д. н. ІНФОРМАЦІЯ_1; паспорт № НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області (адреса: 64602, Харківська обл., м. Лозова, вул. Ломоносова, буд. 23; $ на п/р № НОМЕР_3 в ТВБВ № 10020/0514 філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк», код 38076191)

43334,76 грн. основного боргу;

220,20 грн. пені;

778,89 грн. інфляційних;

554,39 грн. річних;

1964,08 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак