ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Черкаси справа № 925/667/20

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників сторін:

від позивача: Пасічник О.О. адвокат (бере участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції),

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу за позовом

Індивідуального підприємця Козіча Міхаіла Ніколаєвіча, с. Вишевичі, Пінський район, Брестська область, Республіка Білорусь

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРЕСТ КАПІТАЛ», м. Ватутіне, Черкаська область

про стягнення 85 000,00 євро,

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2020 року Індивідуальний підприємець Козіч Міхаіл Ніколаєвіч ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРЕСТ КАПІТАЛ» (вул. Транспортна, буд. 15, м. Ватутіне, Черкаська область, код 36771592) про стягнення 85 000,00 євро.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що відповідач порушив умови договору купівлі-продажу обладнання № 220618 від 22.06.2018 щодо поставки обумовленого обладнання та не повернув отриману попередню оплату. До позовної заяви додано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу 4 051,00 грн та судовий збір 1 275,00 євро.

Ухвалою від 01 червня 2020 року Господарський суд Черкаської області позовну заяву залишив без руху; встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду доказів, які підтверджують зарахування судового збору в дохід Державного бюджету України.

15 червня 2020 року до Господарського суду Черкаської області надійшла заява представника Індивідуального підприємця Козіча Міхаіла Ніколаєвіча про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 17 червня 2020 року Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішив розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 18 серпня 2020 року; сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач відзив на позов не надав.

Ухвалою від 18 серпня 2020 року Господарський суд Черкаської області підготовче засідання відклав на 17 вересня 2020 року.

У підготовче засідання, що відбулося 17 вересня 2020 року, представники сторін не з`явилися. Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином (а.с. 61).

Від позивача надійшло клопотання від 14 вересня 2020 року № 7/9 про розгляд справи без участі представника позивача, за наявними в справі матеріалами та проведення судових засідань в режимі відеоконференції. У клопотанні зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та не заперечує проти призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 17 вересня 2020 року Господарський суд Черкаської області закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 10 листопада 2020 року; задовольнив клопотання представника Індивідуального підприємця Козіча Міхаіла Ніколаєвіча про проведення засідань в режимі відеоконференції.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце призначеного ухвалою судового засідання, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач направив суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженими протиепідеміологічними заходами.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти відкладення розгляду справи, вважає, що дії відповідача направлені на затягування судового процесу.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки;

неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Враховуючи те, що сторони про час та місце розгляду справи по суті повідомлені належним чином, явка учасників судового процесу не визнана обов`язковою, неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд з урахуванням думки позивача щодо можливості розгляду справи, у судовому засіданні, що відбулося 10.11.2020, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату та розгляд справи проводити без участі відповідача.

У разі неподання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами в порядку ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні, що відбулося 10.11.2020, представник позивача позовні вимоги просив задовольнити повністю з підстав, викладених у позові.

У судовому засіданні згідно з ст. 240 Господарського процесуального кодексу України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ст. 74 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив таке.

22 червня 2018 року між Індивідуальним підприємцем Козічем Міхаілом Ніколаєвічем (покупець за договором, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХ-ТОРГ-БУД» (продавець за договором) було укладено договір купівлі-продажу обладнання № 220618 (далі Договір, а.с. 13-16), відповідно до якого продавець зобов`язався поставити покупцю обладнання згідно з умовами Договору.

Відповідно до пункту 3.1.1. Договору позивач провів попередню оплату відповідачу за обладнання в загальній сумі 15 000,00 євро (платіжне доручення № 9 від 29.06.2018 - 5 000,00 євро та платіжне доручення № 10 від 06.09.2018 10 000,00 євро, а.с. 21-22).

Відповідно до пунктів 1.1. та 4.2. Договору продавець зобов`язався поставити обладнання Покупцю протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту оплати, згідно з пунктом 3.1.2. Договору та специфікації на склад покупця за рахунок покупця.

Відповідно до пункт 3.1.2. Договору покупець проводить оплату в розмірі 90 % від суми даного Договору протягом 5 (п`яти) банківських днів, після повідомлення покупцю про готовність до відвантаження і перевірки покупцем обладнання по якості, комплектності і кількості на складі продавця і на складах партнерів продавця (у випадку необхідності), але не пізніше 31.08.2018.

Позивач зазначає, що продавець всупереч пункту 3.1.2. Договору, в термін до 31.08.2018 року не повідомляв покупцю про готовність про відвантаження і перевірки покупцем обладнання та наполягав на проведенні попередньої оплати в розмірі 90 % від загальної суми та заявляв, що обладнання буде поставлене лише після проведення 100 % попередньої оплати.

28 вересня 2018 рок між Індивідуальним підприємцем Козічем Міхаілом Ніколаєвічем, Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХ-ТОРГ-БУД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФОРЕСТ КАПІТАЛ» (відповідач по справі) було укладено доповнення до Договору (далі Доповнення, а.с. 20), відповідно до якого права та обов`язки продавця передано ТОВ «ФОРЕСТ КАПІТАЛ» на умовах договору купівлі-продажу обладнання № 220618 від 22.06.2018 року.

Відповідно до пункту 4 Доповнення Договір вважається пролонгованим на термін до 30 днів по взаєморозрахункам сторін без застосування будь яких санкцій.

На виконання умов Договору позивач сплатив ТОВ «ФОРЕСТ КАПІТАЛ»

17 347,79 євро, платіжне доручення № 12 від 10.10.2018,

2 652,21 євро, платіжне доручення № 3 від 11.12.2018,

50 000,00 євро, платіжне доручення № 4 від 10.12.2018 (а.с. 23-25).

Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача та виїздив за його місцезнаходженням з метою оглянути замовлене обладнання, однак відповідач жодної вимоги не виконав.

02 грудня 2019 року на електрону адресу позивача від відповідача надійшов електронний лист-погодження про розірвання договору поставки обладнання № 220618 від 22.06.2018 (а.с. 26), з вимогою розглянути можливість змінити умови та строки договору щодо строків та розміру оплати; розірвати договір з подальшим взаєморозрахунками.

16 грудня 2019 року електронною поштою позивач на адресу відповідача направляв лист про розірвання Договору та повернення попередньої оплати в сумі 85 000,00 євро (а.с. 27).

Відповіді на лист відповідач не надав.

20 березня 2020 року позивач на адресу відповідача направляв лист, в якому просив протягом 7-ми днів з моменту отримання листа повернути на банківський рахунок попередню оплату в сумі 85 000,00 євро.

Відповідач отримав лист 08.04.2020 (а.с. 28-30), суму попередньої оплати не повернув.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором стало підставою для звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення попередньої оплати з боржника.

За приписом статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги потрібно задовольнити повністю з таких підстав.

Предметом спору є вимога позивача про повернення коштів попередньої оплати у сумі 85 000,00 євро за непоставлений відповідачем товар за договором купівлі-продажу обладнання № 220618 від 22.06.2018.

Спірні правовідносини сторін виникли з укладеного між ними Договору, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 366 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У справі позивач є фізичною особою-підприємцем резидентом Республіки Білорусь, а відповідач юридичною особою резидентом України з місцезнаходженням у Черкаській області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст. 77 цього Закону.

Дана справа не відноситься до випадків, які передбачені статтею 77 Закону України «Про міжнародне приватне право»,

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» учасники правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

28.03.1997 підписано Протокол до Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах», який набрав чинності в Україні з 17.09.1999 (ратифікований Законом України «Про ратифікацію Протоколу до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року») та учасником якої є Республіка Білорусь.

Відповідно до пунктів 6.1., 6.2. Договору при виникненні між сторонами спорів по даному Договору або в зв`язку з ним, сторони прикладають зусиль для врегулювання спорів шляхом переговорів. При не досягненні згоди між сторонами, спори вирішуються в порядку, передбаченим діючим законодавством України.

Отже даний спір підлягає предметній і територіальній підсудності Господарському суду Черкаської області, розгляд справи має відбуватися відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання.

Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи наведеного вище законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони уклали договір купівлі-продажу, позивач здійснив попередню оплату за обладнання на загальну суму 85 000,00 євро, відповідач товар не поставив, на вимогу відповідача попередню оплату не повернув.

З урахуванням наведеного, господарський суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок з повернення попередньої оплати отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 85 000,00 євро є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 198 Господарського кодексу України грошові зобов`язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов`язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб`єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов`язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Згідно з висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 8 лютого 2017 року у справі № 6-1905цс16, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 192 ЦК України). Про такі випадки йдеться у ст. ст. 193, 524 та 533 ЦК України, Законі України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декреті Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законі України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Якщо у договорі передбачено інший порядок, суду слід з`ясувати сутність такого визначення.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підставі п. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У позовній заяві позивач зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести, в розмірі 4 054,00 грн. Послуги надавалися на підставі договору про надання послуг № 5/20 від 05 травня 2020 року, ордеру ВЛ № 029546.

Отже позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із даною справою. Вказані витрати є судовими, вони відповідають вимогам ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, не суперечать вимогам ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 4 054,00 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 275 євро відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України також покладаються на відповідача.

Відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання нерезидентами позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір може сплачуватися нерезидентами в іноземній валюті з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Керуючись статтями 129, 236-241, 256 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРЕСТ КАПІТАЛ» (вул. Транспортна, буд. 15, м. Ватутіне, Черкаська область, код 36771592) на користь Індивідуального підприємця Козіча Міхаіла Ніколаєвіча ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 85 000,00 євро попередньої оплати, 1 275,00 євро витрат зі сплати судового збору, 4 054,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 13 листопада 2020 року.

Суддя О.В. Чевгуз