ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2020 Справа № 917/1009/20

за позовною заявою Заступника військового прокурора Полтавського гарнізону Центрального регіону України, м-н Незалежності, 1-Б, м. Полтава, 36003 в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, просп. Повітрофлотський,6, м. Київ, 03168

до Акціонерного товариства "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц", вул. Київська, 85, м. Кременчук, Полтавська область, 39631

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Фонд державного майна України (вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133).

про визнання недійсним договору про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу.

Суддя Ціленко В.А.

Секретар судового засідання Білоус О.В.

Представники сторін:

представник позивача: не з`явився

представник прокуратури: не з`явився

представник відповідача: не з`явився

представник третьої особи: Біленко Н.О.

Суть спору: Розглядається заява заступника військового прокурора Полтавського гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ про визнання недійсним Договору № 5 від 25.06.2014 щодо внесення змін до Договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України "Кременчуцьке кар`єроуправління "КВАРЦ" від 01.06.2009.

Від відповідача та позивача найшли клопотання (вх. № 12369 від 05.11.2020, № 12317 від 05.11.2020) про розгляд справи без участі представників їх сторін.

Від прокурора військової прокуратури Полтавського гарнізону, який представляє інтереси держави по даній справі, надійшла заява (вх. № 12293 від 04.11.2020) про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебування у відрядженні в м. Києві. Відхиляючи клопотання суд зазначає, що представництво інтересів у суді не обмежено певним колом осіб, тому відрядження не може розцінюватись судом як поважна причина.

Представник третьої особи в судовому засіданні та у наданих до суду поясненнях просить суд задовольнити позовні вимоги та визнати недійсним Договір про внесення змін № 5 від 25.06.2014.

Відповідач позов заперечує, посилаючись на те, що: Договір про внесення змін № 5 від 25.06.2014 укладений з дотриманням чинного законодавства; Закон України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" не має застосовуватись до спірних правовідносин; Міністерство оборони України не може бути позивачем по справі; невід`ємні поліпшення та капітальний ремонт не є тотожними поняттями та регулюються різними нормами. Разом з тим просить суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника третьої особи, суд, встановив.

01.06.2009 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області (Орендодавець) та Закритим акціонерним товариством "Кварц" (Орендар) був укладений Договір оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України "Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц", відповідно до якого Орендодавець надає а Орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс, а саме будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: м. Кременчук, Полтавська область, вул. Київська, 85 та будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: с. Піщане, Кременчуцького району, Полтавської області, вул. Теплична, 2.

25.06.2014 року між вищевказаними сторонами був укладений Договір № 5 про внесення змін до Договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц", відповідно до якого Розділ 4 "Права та обов`язки сторін" Договору доповнено пунктом 4.1.10 наступного змісту "Якщо Орендодавець не здійснив капітального ремонту майна і це перешкоджає його користуванню відповідно до призначення та умов договору, Орендар має право відремонтувати майно, зарахувавши вартість ремонту в рахунок орендної плати". Всі інші умови договору залишились без змін.

Заступник військового прокурора Полтавського гарнізону Центрального регіону України заявляючи позов в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України, посилається на порушення п.п. 5, 6 Порядку надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, що затверджений Наказом Фонду державного майна України № 1523 від 03.10.2006 відповідно до якого для розгляду питання про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендодавець створює комісію за участю представників органу, уповноваженого управляти майно, а саме Міністерства оборони України. Вказаної комісії Орендарем створено не було, що призвело до заниження нарахування орендної плати за період червень-жовтень 2014 на загальну сум 565 000,00 грн. у зв`язку з чим, просить суд визнати Договір № 5 від 25.06.2014 про внесення змін до Договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України "Кременчуцьке кар`єроуправління "КВАРЦ" від 01.06.2009 недійсним.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Правовідносини, що склались між сторонами регулюються договором найму (оренди) відповідно до якого наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 Цивільного кодексу України), а також Законом України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 року № 2269-XII.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 203 Цивільного кодексу України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заступник військового прокурора Полтавського гарнізону Центрального регіону України заявляючи позов в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України, посилається на суперечності в Договорі № 5 про внесення змін до Договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" від 01.06.2009 актам цивільного законодавства. При цьому посилається на те, що відповідно до статті 778 Цивільного кодексу наймач може поліпшити річ. яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Наказом Фонду державного майна України № 1523 від 03.10.2006, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 18.10.2006 за № 11/23/12997 передбачено "Порядок надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна" (чинний на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до п. 5, 6 вказаного Порядку у разі оренди цілісного майнового комплексу при здійсненні поліпшень за рахунок амортизаційних відрахувань на орендоване державне майно чи інших коштів, орендодавець для розгляду питання про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень створює комісію за участю представників органу, уповноваженого управляти майном. У разі відсутності органу, уповноваженого управляти відповідним державним майном, орендодавець для розгляду питання про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого цілісного майнового комплексу, будівлі або споруди, у тому числі за рахунок амортизаційних відрахувань, створює комісію за участю представників органу, який давав згоду на оренду зазначеного майна, або його правонаступника, а за їх відсутності - представників відповідних місцевих державних адміністрацій (за згодою). Вказаної комісії Орендарем створено не було та протиправно зараховано вартість здійснених ремонтних робіт у рахунок орендної плати, що призвело до заниження нарахування орендної плати за період червень - жовтень 2014 року на загальну суму 565 000,00 грн.

Разом з тим, суд вважає за потрібне зауважити наступне. Договором № 5 від 25.06.2014 Договір оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління "Кварц" від 01.06.2009 доповнено пунктом 4.1.10, а саме: якщо Орендодавець не здійснив капітального ремонту майна і це перешкоджає його користуванню відповідно до призначення та умов договору, Орендар має право відремонтувати майно, зарахувавши вартість ремонту в рахунок орендної плати. Вказане кореспондується зі ст. 18-1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 року № 2269-XII (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до якої, якщо орендодавець або інший балансоутримувач майна, переданого в оренду, не здійснив капітального ремонту майна і це перешкоджає його використанню відповідно до призначення та умов договору, орендар має право відремонтувати майно, зарахувавши вартість ремонту в рахунок орендної плати. Тобто внесені зміни до договору повністю відповідали цивільно-правовим нормам на момент їх укладення.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 року № 2269-XII, п. 6.4.3. обов`язкового для сторін Типового договору, що затверджений Наказ Фонду державного майна України від 19 квітня 1996 року N 457 Орендар має право, за погодженням з Орендодавцем, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, розширення, технічне переобладнання, покращення орендованого майна. Для отримання згоди на здійснення поліпшень Орендар звертається до Орендодавця згідно з порядком, затвердженим Наказом Фонду державного майна України № 1523 від 03.10.2006, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 18.10.2006 за № 11/23/12997. Основною ознакою для застосування процедури погодження є те, що покращення зумовлює суттєве підвищення вартості орендованого майна.

Також слід зазначити, що ст. 778 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, виділяє таке поняття, як "поліпшення" наймачем речі, переданої в найм. Так, поліпшити орендовано майно орендар має право лише за згодою орендодавця. Що стосується ремонту (капітального ремонту) то останній за своєю суттю, є підтриманням основних засобів у робочому стані, з метою їх подальшого використання. Натомість поліпшенням слід вважати саме "покращення" предмета оренди, його якості, функціоналу. Поліпшення об`єкта оренди має на меті зростання майбутніх економічних вигід від його використання, і це є ключовим моментом в різниці понять "поліпшення" та "ремонт".

З вищевказаного вбачається, що позивач аргументує свої доводи спираючись на поняття "поліпшення", тоді як зміни до спірного Договору стосуються поняття "капітального ремонту".

Щодо заявлено відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне

Відповідно до статей 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади. Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) аспекти. Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Прокурор здійснює представництво органу в інтересах якого він звертається до суду на підставі закону, а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, але не наділяє прокурора ставити питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду. Таке клопотання від Міністерства оборони України, як органу, в інтересах якого заявлено позов до суду не заявлялося.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97 N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.97, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою N 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.96 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Як було встановлено вище, позов про визнання недійсним Договору № 5 від 25.06.2014 про внесення змін до Договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України "Кременчуцьке кар`єроуправління "КВАРЦ" від 01.06.2009 прокурором подано 22 червня 2020 року.

В обґрунтуванні причин подачі позову у такий строк прокурор зазначає, що Міністерству оборони України стало відомо про неефективне використання державного нерухомого майна, що є предметом найму, лише 16.11.2018, що є датою проведення Фондом Державного майна України перевірки діяльності Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Полтавській області та складання акту про виявлені порушення чинного законодавства України.

Проте, суд зазначає, що отримавши відповідну інформацію 16.11.2018, прокурор звернувся до суду з позовом по даній справі лише 22.06.2020, тобто зі значним спливом строку після отримання відповідної інформації. Крім того, прокурором не обґрунтовано неможливість одержання ним необхідної інформації одразу після укладення спірного договору (2014 роки). Так прокурором не надано жодних доказів, що ним у той період були вчинені відповідні запити, призначено проведення перевірок тощо, але ці заходи не дали результатів з незалежних від прокурора причин.

Разом з тим, відповідно до змісту норм Цивільного кодексу України, якими врегульовано позовну давність, та правової позиції Верховного Суду щодо їх застосування, позивач (у даному випадку, прокурор) має не лише вказати, коли йому фактично стало відомо про порушене право, але й довести неможливість дізнатися про вказане порушення раніше зазначеної ним дати.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, практики Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в зв`язку з пропуском прокурором строку позовної давності.

Судові витрати згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Копію рішення направити сторонам по справі.

Повне рішення складено 16.11.2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ціленко В. А.