РІШЕННЯ

Іменем України

02 листопада 2020 року м. Чернігів справа № 927/576/19

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Степаненко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали позовної заяви

за позовом Заступника прокурора Чернігівської області (14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9 () в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, проспект Перемоги, 14 ()

до фізичної особи - підприємця Гусєва Анатолія Миколайовича

АДРЕСА_1

про стягнення 70 377 грн. 50 коп.

у присутності представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні прийняв участь т.в.о. начальника управління представництва інтересів держави в суді Чернігівської обласної прокуратури Хряпа А.М. (наказ від 14.09.2020 № 375к).

В судовому засіданні 02.11.2020, на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2019 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Миколайовича про стягнення плати за проїзд великоваговим транспортним засобом автомобільними дорогами загального користування з перевищенням нормативних параметрів в сумі 70 377,50 грн., що еквівалентно 2 294,54 євро.

В обґрунтування заявлених позовних вимог заступник прокурора Чернігівської області посилається на порушення відповідачем вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" - надання послуг із перевезення вантажу з перевищенням осьових навантажень. Відповідне правопорушення було виявлено посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Черкаській області 22.05.2018р. на автодорозі Н-16 Золотоноша-Умань, 12 км внаслідок габаритно-вагового контролю автопоїзду під керуванням ОСОБА_1 (автомобіль (тягач) марки Рено, модель Магнум, реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки LUECK, модель SKF 35, реєстраційний номер НОМЕР_2 ). За результатами проведеного контролю був складений акт № 0019758 про перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень та проведений розрахунок плати перевищення нормативних параметрів в сумі 2 294,54 євро. (70 377,50 грн.).

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 15.07.2019, позовну заяву та додані до неї документи було повернуто без розгляду заступнику прокурора Чернігівської області, на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2020, ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 15.07.2019 у справі № 927/576/19 скасовано, матеріали справи № 927/576/19 направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Прийнята постанова Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2020 мотивована тим, що повноваження органів влади, зокрема й щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, а тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень у компетентного органу здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до штампу вхідної кореспонденції відділу документального забезпечення (канцелярії) Господарського суду Чернігівської області, справа № 927/576/19 повернулась до Господарського суду Чернігівської області 20.08.2020.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження; призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 24.09.2020 о 11:20; встановлено процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; встановлено процесуальні строки: для подання прокурором та позивачем відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; для подання відповідачем заперечення - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; викликано для участі в судовому засіданні представника Державної служби України з безпеки на транспорті в якості позивача з одночасним повідомленням останнього про те, що у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійде заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору; викликано для участі в судовому засіданні фізичну особу-підприємця Гусєва Анатолія Миколайовича в якості відповідача з одночасним повідомленням останнього про те, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду справи.

Позивач та відповідач були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення даного судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень № 908 та № 924, але процесуальним правом участі у судовому засіданні 24.09.2020 не скористались.

23 вересня 2020 року, у встановлений судом процесуальний строк, до Господарського суду Чернігівської області надійшов відзив від 21.09.2020 на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає факт перевезення вантажу в перевищенням вагових обмежень недоведеним належними та допустимими доказами; як наслідок - відсутні підстави для задоволення позову.

У судовому засіданні 24.09.2020 прокурор повідомив про перейменування юридичної особи без зміни ідентифікаційного коду: з прокуратури Чернігівської області на Чернігівську обласну прокуратуру та надав підтверджуючі документи, в тому числі витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У судовому засіданні 24.09.2020 суд оголосив перерву до 15.10.2020 до 14:30.

Ухвалою суду від 24.09.2020 повідомлено позивача про призначення судового засідання, а також про те, що у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійде заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Повідомлено відповідача про призначення судового засідання, а також про те, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду позовної заяви.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, копії вказаної вище ухвали суду від 24.09.2020 учасникам справи у паперовій формі засобами поштового зв`язку не направлялись. Проте, копії вказаної ухвали були направлені заступнику прокурора Чернігівської області та позивачу на їх електронні адреси з проханням повідомити про її отримання (відповідна інформація до суду не надходила).

Відповідач про дату та час наступного судового засідання був повідомлений шляхом розміщення повідомлення на сайті Господарського суду Чернігівської області.

06.10.2020 примірник вказаної вище ухвали суду від 24.09.2020 в паперовій формі був направлений на адресу відповідача та отриманий ним 12.10.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

У зв`язку з перебуванням судді А.С.Сидоренка у відпустці, призначене на 15.10.2020 судове засідання не відбулось, про що учасники справи належним чином були повідомлені засобами телефонного зв`язку.

Ухвалою суду від 21.10.2020 призначено судове засідання на 02.11.2020 о 12:00.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 22.10.2020: №323 (позивачу) та №349 (відповідачу), але повноважних представників у судове засідання 02.11.2020 не направили.

У встановлений судом процесуальний строк прокурором та позивачем відповіді на відзив подані не були.

Зважаючи на те, що згідно ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а тому неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення прокурора, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач - фізична особа - підприємець Гусєв Анатолій Миколайович зареєстрований 07.06.2017 в якості фізичної особи-підприємця, № запису 2 010950. Основним видом діяльності відповідача є вантажний автомобільний транспорт. Дані про перебування фізичної особи-підприємця у процесі припинення підприємницької діяльності, банкрутства - відсутні (а.с.106-111).

Предметом спору у даній справі є стягнення 70 377,50 грн. (еквівалентно 2 294,54 євро) плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

До обставин, які є предметом доказування у даній справі, відноситься встановлення фактів: правомірності підстав представництва прокурора в суді інтересів держави; порушення відповідачем вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме надання послуг із перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень; здійснення перевезення без оформлення дозволу, що дає право на рух автомобільними дорогами України; правомірності нарахування позивачем відповідачу плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, в сумі 2 294,54 євро.

Заявлений позов обґрунтований порушенням відповідачем Закону України "Про автомобільний транспорт" та несплатою ним, як перевізником, у встановлені чинним законодавством строки, визначеної плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні норми, що призвело до ненадходження грошових коштів до Державного бюджету України.

В обґрунтування підстав представництва прокурора в суді, заступник прокурора Чернігівської області, посилаючись на ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" зазначає, що Укртрансбезпека як урядовий орган державного управління по контролю на автомобільному транспорті, реалізуючи повноваження щодо габаритно-вагового контролю та нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснює владні управлінські функції на основі законодавства. Однак, як вбачається з листів від 11.04.2019 № 2529/05/15-19, від 23.05.2019 № 3339/05/15-19 за підписом голови Державної служби України з безпеки на транспорті Ноняка М.В., наданих на запити регіональної прокуратури, Укртрансбезпека категорично стверджує про відсутність повноважень на звернення до суду в якості позивача, при цьому не заперечуючи можливість заявлення прокурором в її інтересах позову. Крім того, прокурор стверджує, що порушення інтересів держави полягає в тому, що несплата відповідачем коштів за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у сумі 70 377,50 грн. призводить до ненадходження коштів до спеціального фонду Державного бюджету України та, відповідно, до зменшення коштів на фінансування розвитку мережі та утримання автомобільних доріг загального користування, а державний орган (Укртрансбезпека) уповноважений на захист інтересів держави вже понад 7 місяців як самоусувається від виконання покладених на нього обов`язків, що свідчить про усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень, суттєво порушує економічні інтереси держави.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області у період з 21.05.2018-27.05.2018, на виконання окремого доручення № 320/03/13-18 від 05.05.2018, затвердженого начальником Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області, встановлені місця перевірки: на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, які знаходяться на території відповідно до системи адміністративно-територіального устрою України Черкаської області (а.с.86).

У період з 21.05.2018 до 25.05.2018, на підставі направлення на рейдову перевірку № 010722 від 21.05.2018, проводилися рейдові перевірки транспортних засобів на автодорозі Н-16 Золотоноша-Умань 12 км (а.с.88).

22.05.2018 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Черкаській області на автодорозі Н-16 Золотоноша-Умань, 12 км, здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки RENAULT, модель MAGNUM, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки LUECK, модель SKF 35, реєстраційний номер НОМЕР_3 , водій транспортного засобу - ОСОБА_1 .

За результатами проведення габаритно-вагового контролю 22.05.2018 автомобіля марки RENAULT, модель MAGNUM, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки LUECK, модель SKF 35, реєстраційний номер НОМЕР_3 , посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області складено акт № 0019758 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 22.05.2018, яким зафіксоване перевищенням осьових навантажень, а саме: фактична повна маса транспортного засобу становить 59,85 т при допустимій 40 т; нормативно-допустиме особове навантаження становить 11, 11, 24 т, а фактичне - 7,55; 15,05; 37,25 т.

Акт № 0019758 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 22.05.2018 підписаний уповноваженою особою Укртрансінспекції, що проводила габаритно-ваговий контроль ОСОБА_2 та водієм ОСОБА_1 .

Зазначене порушення також зафіксовано у відповідному акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 22.05.2018 (а.с.70), у якому, зокрема, зазначено, що під час перевірки виявлено порушення - перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, а саме: фактична маса 59,85 т без дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданого уповноваженим компетентним органом, чим порушено ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Водій ОСОБА_1 у поясненнях також зазначив, що перевозив вугілля загальною вагою 59,85 т.

Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 22.05.2018 підписаний посадовими особами, що провели перевірку: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , водієм ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки № 0000758 від 22.05.2018 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, результати вагового контролю навантаження на осі транспортного засобу марки RENAULT, модель MAGNUM, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки LUECK, модель SKF 35, реєстраційний номер НОМЕР_3 : 1) 7,55 т; 2) 15,05 т; 3) 37,25 т; повна маса транспортного засобу 59,85 т (а.с.72). Зазначене підтверджено талоном зважування від 22.05.2018 (а.с.73).

Габаритно-ваговий контроль здійснений з використанням приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030Т-AS2-PWIA, відповідність якого підтверджена сертифікатом перевірки типу серії СТ №000438, виданим 27.11.2017, дійсним до 27.11.2027 (а.с.92). Вказаний прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо врегульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 94 від 13.01.2016.

За результатами перевірки проведено розрахунок № Z-14 від 22.05.2018 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 22.05.2018 № 0019758 та нараховано плату за проїзд в сумі 2294,54 євро, що відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку, еквівалентно 70 377,50 грн. (а.с.74). Розрахунок виконано відповідно до затвердженої формули з урахуванням норм пункту 311 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування".

Зі змісту товарно-транспортної накладної № 47 від 22.05.2018 вбачається, що транспортний засіб марки RENAULT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричіпом реєстраційний номер НОМЕР_3 (водій ОСОБА_1 ) використовувався для надання послуг з транспортування вантажу; замовник: Кірпічний завод; вантажовідправник: м. Черкаси «Центренергоресурси»; вантажоодержувач: Кірпічний завод (а.с.75-76).

Як свідчать матеріали справи, перевезення вантажу здійснювалося транспортним засобом марки RENAULT, модель MAGNUM, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_4 (а.с.77-80).

Листом Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області № 38/03-714 від 31.05.2018 повідомлено відповідача про те, що відповідно до акту № 0019758 від 22.05.2018 про перевищення нормативних вагових параметрів транспортним засобом, був складний розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 2294,54 євро, які необхідно сплатити протягом 40 календарних днів з моменту визначення плати, згідно з курсом НБУ на момент складення розрахунку в дохід Державного бюджету України та повідомити про це Укртрансбезпеку у Черкаській області, шляхом направлення оригіналу платіжного документу (а.с.81).

Разом з вищевказаним листом відповідачу було направлено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 22.05.2018 № 0019758 та розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 22.05.2018 № Z-14.

Даний лист був направлений 31.05.2018 на адресу відповідача (вул. Красносільського,1, м. Ніжин, Чернігівська область, 16606) рекомендованою кореспонденцією та відповідно був отриманий ним 05.06.2018, що підтверджується підписом про отримання (а.с.82).

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 у справі № 2540/2976/18, за позовом фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Миколайовича до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 22.05.2018 №14, у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 22.05.2018 №14, відмовлено повністю.

Відповідач плату за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 2294,54 євро, розраховану на підставі акту № 0019758 від 22.05.2018 про перевищення нормативних вагових параметрів транспортним засобом, в добровільному порядку не сплатив, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Щодо представництва прокурора у даній справі суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін.

Прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру", відповідно до ч.3 ст.23 якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

У кожній окремій справі, суд зобов`язаний з`ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" для представництва інтересів держави у суді прокурором і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках: - якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; - у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

З урахуванням вказаного вище, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підстави для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18).

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (зі змінами і доповненнями) (далі - Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з підпунктом 3 п. 4 Положення, основними завданнями Укртрансбезпеки є здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Відповідно до підпунктів 2, 15, 27 п. 5 Положення, Укртрансбезпека здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює контроль за додержанням ліцензійних умов під час провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним, залізничним транспортом; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (абз. 1 п. 8 Положення).

Таким чином, Укртрансбезпека як урядовий орган державного управління по контролю на автомобільному транспорті, реалізуючи повноваження щодо габаритно-вагового контролю та нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України №592 від 26.06.2015 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, у тому числі, Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області.

Відповідно до п. 3.37. Положення, про Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області, вказане управління відповідно до покладених на нього завдань у межах повноважень здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

При цьому, згідно з п. 1.1 вказаного Положення, Укртрансбезпека у Черкаській області не є самостійною юридичною особою, а є самостійним структурним підрозділом Укртрансбезпеки.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що за вищенаведених обставин позивачем не було вжито жодних заходів щодо захисту інтересів держави з метою надходження коштів до Державного бюджету України.

Так, на підтвердження бездіяльності позивача прокурор посилається на листи від 11.04.2019 №2529/05/15-19, від 23.05.2019 №3339/05/15-19 за підписом голови Державної служби України з безпеки на транспорті Ноняка М.В., наданих на запити регіональної прокуратури, у яких Укртрансбезпека категорично стверджує про відсутність повноважень на звернення до суду в якості позивача, при цьому не заперечуючи можливість заявлення прокурором в її інтересах позову.

Частиною другою ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати.

При цьому за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/210/19.

Крім того, спірні правовідносини фактично пов`язані зі сферою наповнення державного бюджету, до якого мають своєчасно та в повному обсязі надходити кошти, що безпосередньо стосується прав та економічних інтересів держави в цілому. Несвоєчасна сплата або несплата коштів призводить до зменшення фінансових надходжень до Державного бюджету України, що веде до заподіяння шкоди інтересам держави.

Така правова позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18, від 12.11.2019 у справі № 904/31/19.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на правову допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагаюсь захисту реальні державні інтереси або майно ("Корольов проти Російської Федерації" у справі № 5447/03 від 01.04.2010, "Менчинська проти Російської Федерації" у справі 42454/02 від 15.01.2009).

Європейська комісія за демократію через право або ж Венеціанська комісія на 63-му пленарному засіданні 10-11.06.2005 дійшла висновку, що держави уповноважені наділяти прокурорів правом захисту державного інтересу (принцип захисту державного інтересу); прокурори можуть бути наділені правом порушення процедур, або вступу в існуючі процедури, або застосування різних способів правового захисту для забезпечення законності (принцип законності).

Таким чином, надавши оцінку наявним у справі доказам та перевіривши обґрунтованість наведених прокурором доводів в порушенні інтересів держави, необхідність їх захисту та обґрунтування підстав для звернення з відповідним позовом для захисту інтересів держави, суд дійшов до висновку про наявність у даному випадку у прокуратури законних підстав для представництва інтересів держави, визначених ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, з урахуванням встановлених судом обставин, суд виходить з наступного:

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05.04.2001 № 2344-III "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон № 2344-III), відповідно до частини дванадцятої статті 6 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частинами 1, 4 ст. 48 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Статтею 33 Закону України № 2862-IV "Про автомобільні дороги" (далі - Закон № 2862-IV) визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 29 Закону України "Про дорожній рух" (далі - Закону № 3353-XII) передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 затверджений "Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні" (далі - Порядок № 879), який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Пунктом 3 Порядку № 879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів (п. 2 Порядку № 879).

Згідно з підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 %.

Відповідно до положень п. 18, 20 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №30 від 18.01.2001 передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху).

У відповідності до п. 22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Пунктом 22.1 Правил дорожнього руху визначено, що маса вантажу, який перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

За приписами п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30 березня 1994 року, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

В силу положень пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Отже, товарно-транспортна накладна є належним доказом для підтвердження дій з вантажем (списання, оприбуткування, облік та інш.).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 №207 "Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні" визначено перелік документів для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, зокрема: фотокопія ліцензії, засвідчена автомобільним перевізником, або ліцензійна картка; товарно-транспортна накладна; посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсового медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу; у разі перевезення вантажів з перевищенням вагових або габаритних параметрів - дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Пунктом 27 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", який справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Відповідно до пункту 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Пунктами 30, 311 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки (п.311 Порядку № 879).

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить про те, що у разі перевищення нормативу вагового або габаритного параметру, плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник.

У розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, (затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568), перевізником є фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Як було встановлено судом, перевезення вантажу здійснювалося транспортним засобом марки марки RENAULT, модель MAGNUM, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_4 (а.с.77-80).

Розмір плати за проїзд визначено позивачем у відповідності до вимог зазначених вище норм Порядку № 879 та відповідно до Ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879.

Таким чином, вищевказаними нормами встановлені вимоги щодо здійснення перевезень вантажу великоваговими та великогабаритними транспортними засобами на автомобільних дорогах загального користування, передбачена плата за проїзд таким транспортом за встановленими ставками, і матеріали справи містять усі передбачені Порядком № 879 документи, а саме: акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0019758 від 22.05.2018; довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0000758 від 22.05.2018; акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 22.05.2018 та розрахунок № Z-14 від 22.05.2018 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 22.05.2018 № 0019758, які складені посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області, у зв`язку з виявленням під час габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам і правилам перевезення вантажу відповідачем.

Згідно з ч. 3 статті 5 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники правовідносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог законодавства.

Відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами (стаття 7 Господарського кодексу України).

Учасники правовідносин у сфері господарювання несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (ч. 1, 2 статті 216 Господарського кодексу України).

Пунктами 37, 41 Порядку № 879 визначено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством, а дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/210/19 та у справі № 926/16/19.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач звертався до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 22.05.2018 №14.

Проте, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 у справі № 2540/2976/18, яке набрало законної сили, у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 22.05.2018 №14, було відмовлено повністю.

Інших доказів оскарження дій або бездіяльності учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю під час виявленого посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Черкаській області 22.05.2018 правопорушення, зафіксованого в акті № 0019758 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та проведеного розрахунку плати №Z-14 від 22.05.2018, відповідачем суду не надано.

Заперечення відповідача щодо заявлених позовних вимог, викладені у відзиві від 21.09.2020, з посиланням на те, що дії службових осіб Управління Укртрансбезпеки в Черкаській області вчинено з порушенням Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879, а саме: не подано свідоцтво про перевірку ваг; перевірка проводилась лише двома працівниками управління; невірно визначено пройдену автомобілем відстань; відсутні правові підстави визначення перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу та відповідно розрахунку плати за проїзд за перевищення вагових параметрів; відсутні докази на підтвердження того, що пересувний пункт має засоби організації дорожнього руху, які встановлено відповідно до тимчасової схеми організації дорожнього руху, узгодженої з підрозділами Національної поліції України та Державним агентством автомобільних доріг України; спірний розрахунок плати за проїзд визначений в євро, а не в національній валюті, судом до уваги не приймаються виходячи з наступного:

Як зазначено вище, відповідач звертався до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 22.05.2018 №14.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що службовими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області розрахунок плати за проїзд вчинено з порушенням Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів на інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007, а саме: не надано свідоцтво про перевірку ваг, перевірка проводилась лише двома працівниками управління, невірно визначено пройдену автомобілем відстань, спірний розрахунок плати за проїзд визначений не в національній валюті - гривні.

Тобто, обставини, зазначені в обґрунтування заявлених позовних вимог в адміністративній справі Чернігівського окружного адміністративного суду № 2540/2976/18 є аналогічними тим, що викладені відповідачем у відзиві від 21.09.2020 в якості заперечень проти позову в даній господарській справі № 927/576/19.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 у справі №2540/2976/18, за позовом фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Миколайовича до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 22.05.2018 №14, яке набрало законної сили, у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 22.05.2018 №14, було відмовлено повністю. Копія рішення від 16.10.2018 у адміністративній справі № 2540/2976/18 додана прокурором до матеріалів даної справи (а.с.231-238).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 в адміністративній справі №2540/2976/18 набрало законної сили. Докази оскарження рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 в адміністративній справі №2540/2976/18 в апеляційному чи касаційному порядку відсутні.

Частиною 1 ст.326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, заперечення відповідача, викладені у відзиві від 21.09.2020 у даній справі вже досліджувались судом під час вирішення Чернігівським окружним адміністративним судом адміністративної справи № 2540/2976/18 і відповідно їм була надана правова оцінка під час розгляду спірних правовідносин, у зв`язку з чим у задоволенні позову в адміністративній справі № 2540/2976/18 було відмовлено.

Оскільки, рішення суду від 16.10.2018 в адміністративній справі № 2540/2976/18 фізичною особою-підприємцем Гусєвим Анатолієм Миколайовичем не оскаржувалось, суд доходить висновку, що фізична особа-підприємець Гусєв Анатолій Миколайович погодився з доводами суду в адміністративній справі № 2540/2976/18, рішення по якій набрало законної сили, а тому вони в силу ч.4 ст. 75 ГПК України, не доказуються при розгляді даної справи.

Інших належних та допустимих доказів на спростування викладених у відзиві обставин, відповідач суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Приймаючи до уваги, що судом встановлено порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме надання послуг із перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень, доведено належними, допустимими та вірогідними доказами здійснення перевезення без оформлення дозволу, що дає право на рух автомобільними дорогами України, суд доходить висновку про правомірне нарахування відповідачу плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у розмірі 2 294,54 євро, що еквівалентно 70 377,50 грн., у зв`язку з чим заявлені до відповідача позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921,00 грн. на користь Чернігівської обласної прокуратури, яка сплатила судовий збір у даній справі, згідно з платіжним дорученням № 1546 від 02.07.2019, яке знаходиться у матеріалах даної справи.

Керуючись ст. 12, 42, 73-80, 86, 129, 166, 202, 232, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Миколайовича про стягнення 70 377,50 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Гусєва Анатолія Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) в доход Державного бюджету України (р/р 3002, отримувач УК в м. Черкаси 22160100, МФО 899998, ) плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні в розмірі 70 377,50 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Гусєва Анатолія Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9; р/р 6008, МФО 820172, , в ДКСУ м. Київ) 1921,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано 09.11.2020.

Суддя А.С.Сидоренко