Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2020 р. м. Рівне Справа № 918/910/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г. при секретарі судового засідання Ножняк Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до відповідача Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення заборгованості в сумі 622 311, 37 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Кушнір О.С.;

від відповідача: Коцюбинська О.Ю.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 622 311, 37 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань по договору №23 від 01.10.2015 року на постачання теплової енергії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 жовтня 2015 року між Приватним акціонерним товариством "Рівнеазот" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" було укладено договір №23 на постачання теплової енергії, усупереч умов якого, відповідач свої договірні зобов`язання не виконує належним чином, отримані послуги не оплачує в повному обсязі, внаслідок чого за ним обліковується заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

Ухвалою суду від 16 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначити на 07 жовтня 2020 року.

06 жовтня 2020 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову повністю з огляду на те, що відповідно до п.5.1. договору факт споживання теплової енергії засвідчується актом виконаних робіт (надання послуг), що підписуються обома сторонами кожного місяця, проте позивачем не надано актів виконаних робіт.

У судовому засіданні 07 жовтня 2020 року оголошено перерву до 04 листопада 2020 року.

22 жовтня 2020 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що відповідач обгрунтовує свої заперечення пунктом 5.1. договору, однак у цьому пункті договору взагалі не зазначається про акти виконаних робіт (надання послуг). Окрім того, обов`язок оплати за теплову енергію виникає у відповідача як на підставі чинного законодавства, так і на підставі договору у разі фактичного отримання споживачем певних послуг, а сам по собі факт відсутності актів виконаних робіт (надання послуг) не може бути підставою для звільнення споживача від оплати за спожиту теплову енергію.

Також зазначено, що фактичне споживання відповідачем теплової енергії підтверджується довідками про кількість використаної енергії, а відповідач періодично здійснює платежі, а тому визнає обов`язок оплати за теплову енергію, однак здійснює її несвоєчасно та не в повному обсязі.

28 жовтня 2020 року від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, за змістом яких відповідач повністю заперечує проти вимог позивача про стягнення з підприємства заборгованості за постачання теплової енергії у сумі 622 311,37 грн., оскільки заявлена позивачем сума не відповідає дійсності з огляду на те, що відповідачем було здійснено часткові проплати на користь позивача на загальну суму 200 000,00 грн.

04 листопада 2020 року представником відповідача подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме копію платіжного доручення №105141 від 28.10.2020 року, в сумі 99 679, 90 грн., згідно договору №23 від 01.10.2015 року.

Окрім того, 04 листопада 2020 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог у зв`язку з сплатою відповідачем 399 679, 90 грн. суми заборгованості та повернення судового збору в розмірі 4 495, 19 грн.

В судовому засіданні 04.11.2020 року представник позивача підтримала позовні вимоги викладені в позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та просила повернути судовий збір в розмірі 4 495,19 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.11.2020 року просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Заслухавши у судовому засіданні представників позивача та відповідача, дослідивши подані сторонами та учасниками судового розгляду документи і матеріали справи в сукупності, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

01 жовтня 2015 року між Приватним акціонерним товариством "Рівнеазот" (далі - відповідач, споживач) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі - позивач, товариство) укладено договір (далі - Договір) №23 на постачання теплової енергії (а.с.6-10).

Згідно п. 1.4. Договору теплова енергія подається Споживачу за адресою: м. Рівне, вул. Відінська, 37; вул. Кн. Острозького, 1; вул. Кн. острозького, 10; вул. Кн. Острозького, 14; вул. Макарова, 42.

Відповідно до п. 1.2. Договору постачання теплової енергії здійснюється після під`єднання і заключення даного Договору між Підприємством та Споживачем на підставі проектної, інвентарної та технічної документації.

Згідно з п. 4.2. Договору облік споживання теплової енергії проводиться за показниками приладів обліку або розрахунковим способом згідно з "Нормами та вказівками по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько - побутові потреби в Україні" та даними, вказаними у додатку № 2 до цього договору, а також з урахуванням вимог діючих нормативно - правових актів (норми, правила і таке інше) України у сфері теплопостачання.

Споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає товариству звіт про фактичне споживання теплової енергії до 25 числа поточного місяця. В разі неподання звіту в обумовлений термін, нарахування проводиться розрахунковим способом відповідно до п. 4.2. договору. У випадку, коли 25 число поточного місяця припадає на вихідний день, тоді звіт подається у попередній робочий день (п. 4.4. Договору).

Пунктом 4.5. договору передбачено, що межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін, вказана в додатку № 1 до договору, не може бути змінена в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 5.1. Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі, відповідно до встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг тарифів. Теплова енергія для потреб централізованого опалення надається в строки, визначені розпорядженням Рівненського міського голови про початок та закінчення опалювального сезону, послуга з централізованого постачання гарячої води надається згідно з графіком, погодженим Управлінням житлово - комунального господарства м. Рівне. Розрахунки за спожиту теплову енергію для потреб опалення здійснюються за розрахунковою одиницею - Гігакалорією (Гкал).

Згідно з п. 5.2. Договору розмір щомісячної плати за теплову енергію для потреб опалення та централізованого постачання гарячої води на момент укладання даного договору згідно встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг становить 1 835,35 грн. в місяць за 1 Гкал.

За п. 5.3. Договору факт споживання теплової енергії засвідчується актом виконаних робіт (надання послуг), що підписуються обома сторонами кожного місяця.

Розрахунки Споживача з Товариством за теплову енергію здійснюються щомісячно згідно з показами приладів обліку або, при відсутності приладів обліку, розрахунковим методом у відповідності та з урахуванням всіх платежів/ставок та порядку оплати, що передбачені затвердженим тарифом та згідно з умовами цього договору. Розрахунковим періодом є період часу, що розпочинається 28 числа попереднього місяця і триває до 27 числа звітного місяця. При цьому сторони домовилися про таке: у місяці, в якому розпочинається опалювальний період, для розрахунків за теплову енергію, що постачається для опалення, розрахунковий період починає свій перебіг з дати початку опалювального періоду (визначається розпорядженням Рівненського міського голови) та закінчується 27 числа звітного місяця. У місяці, в якому закінчується опалювальний період, для розрахунків за теплову енергію, що поставляється для опалення, розрахунковий період закінчується датою закінчення опалювального періоду (визначається розпорядженням Рівненського міського голови). Розрахунки споживача з товариством за спожиту теплову енергію можуть здійснюватися в порядку планових платежів з обмеженням терміну до одного місяця. Розрахунки за надані послуги споживач здійснює згідно з умовами цього договору щомісячно до 10-го числа місяця наступного за розрахунковим, незалежно від того, на який день тижня припадає 10 - те число (пункти 5.4., 5.4.1. та 5.4.2. Договору).

Незгода споживача із вказаною в рахунку сумою вартості теплової енергії не є підставою для затримання її оплати ( п.5.6. Договору).

Судом із фактичних обставин справи встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання щодо постачання теплової енергії відповідачу. Відповідач даний факт не заперчував.

У п. 5.7. Договору передбачено, що у платіжних дорученнях споживач повинен обов`язково вказувати номер договору, дату його підписання, призначення платежу. При наявності боргу за спожиту теплову енергію кошти, що надходять, зараховуються в погашення боргу за теплову енергію, спожиту в минулі періоди, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

Сторони домовились, що товариство має право стягувати суму боргу незалежно від моменту її виникнення (п. 5.8 Договору).

Згідно з п. 5.10. Договору в інформативному порядку товариством можуть направлятись рахунки споживачу. В рахунок включається оплата за теплову енергію, пеня та інші фінансові санкції за порушення умов даного договору, при цьому споживач постійно отримує рахунок.

Відповідно до підпункту 3.2.1. п. 3.2. Договору споживач зобов`язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Усупереч наведеному, відповідач свої договірні зобов`язання не виконував належним чином, отримані послуги не оплачував в повному обсязі, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 622 311,37 грн.

04 листопада 2020 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог у зв`язку з сплатою відповідачем 399 679, 90 грн. суми заборгованості та повернення судового збору в розмірі 4 495, 19 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, погашення заборгованості в розмірі 299 679,90 грн. підтверджується розрахунком заборгованості за теплопостачання по договору №23 від 02.11.2020 року та платіжними дорученнями №97590 від 01.09.2020 року, № 103347 від 12.10.2020 року, №105141 від 28.10.2020 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, господарський суд закриває провадження у даній справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 299 679,90 грн.

Таким чином, станом на 04.11.2020 року основна заборгованість відповідача за надані послуги становить 322 631,47 грн., доказів погашення якої суду не надано.

Вказані обставини підтверджуються наданими суду та дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивача з даним позовом та є предметом спору у справі, що розглядається.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав заявлених вимог учасників судового процесу, дотримуючись принципів об`єктивної істини, добросовісності, розумності та справедливості суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із несвоєчасною сплатою за надані послуги на підставі договору постачання теплової енергії, регулювання яких здійснюється Законом України "Про теплопостачання", ГК України та ЦК України.

Таке врегулювання створює в цих відносинах правовий порядок, який вимагає від їх суб`єктів певної правової поведінки.

Так, статтею 25 Закону України "Про теплопостачання" встановлено обов`язок теплопостачальної організацій забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ч. 6 ст. 25 цього Закону) .

Частиною 1 ст. 714 ЦК України унормовано, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ч. 1 ст. 277 ГК України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За п. 23 постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 "Про затвердження Правил користування тепловою енергією" розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Пунктом 40 постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 "Про затвердження Правил користування тепловою енергією" споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно з п. 20 постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідно до п. 30 постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

За ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд погоджується з висновком позивача у даній справі, а також з аргументами, викладеними у позовній заяві про наявність достатніх підстав для стягнення з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" 322 631 грн. 47 коп. основної заборгованості, враховуючи, що судом встановлено факт надання позивачем відповідачу теплової енергії на вказану суму, строк оплати за яку настав в силу умов Договору, а відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості судом визнаються обгрунтованими.

Щодо заперечень відповідача у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову з огляду на те, що відповідно до п.5.1. договору, факт споживання теплової енергії засвідчується актом виконаних робіт (надання послуг), що підписуються обома сторонами кожного місяця, проте позивачем не надано актів виконаних робіт, то слід зазначити наступне.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться у грошовій формі, відповідно до встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг тарифів. Теплова енергія для потреб централізованого опалення надається в строки визначені Розпорядженням Рівненського міського голови про початок та закінчення опалювального сезону; послуга з централізованого постачання гарячої води надається згідно графіка погодженого Управлінням житлово-комунального господарства м. Рівного. Розрахунки за спожиту теплову енергію для потреб опалення здійснюються за розрахунковою одиницею - Гігакалорією (Гкал). Розрахунки за послугу з централізованого постачання гарячої води здійснюються за розрахунковою одиницею - Кубічний метр (м3).

Тобто, у цьому пункті Договору взагалі не зазначається про акти виконаних робіт (надання послуг).

Про акти виконаних робіт (надання послуг) йдеться в п. 5.3. Договору, де зазначено, що факт споживання теплової енергії засвідчується актом виконаних робіт (надання послуг), що підписуються обома сторонами кожного місяця. Однак, зі змісту п. 5.3. Договору не вбачається, що оплата за надані послуг з постачання теплової енергії проводиться на підставі актів виконаних робіт (надання послуг).

Окрім того, суд зазначає, що правовідносини у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальними Законами України "Про житлово-комунальні послуги" та "Про теплопостачання".

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Вказаним Законом передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію ( ч. 6 ст. 19 Закону).

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 зазначеного Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами укладеного договору.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно п. 1.1. Договору №23 на постачання теплової енергії від 01 жовтня 2015 року Товариство зобов`язується надавати Споживачеві теплову енергію, а Споживач, в свою чергу, зобов`язується прийняти та оплатити теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим Договором.

Відповідно до п.п. 3.2.1. п. 3.2. Споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і терміни, які передбачені Договором.

Підпунктом 5.4.2. пункту 5.4 Договору передбачено, що розрахунки за надані послуги Споживач здійснює згідно умов цього Договору щомісячно до 10-го числа місяця наступного за розрахунковим, незалежно від того, на який день тижня припадає 10-тс число.

Таким чином, суд констатує, що обов`язок оплати за теплову енергію виникає у відповідача як на підставі чинного законодавства, так і на підставі договору у разі фактичного отримання споживачем певних послуг. Сам по собі факт відсутності актів виконаних робіт (надання послуг) не може бути підставою для звільнення споживача від оплати за спожиту теплову енергію.

Разом з цим, судом встановлено, що відповідно до п.1.4. договору теплова енергія подається споживачу за адресою: м. Рівне, вул. Кн. Острозького, 1; вул. Відінська, 37; Макарова, 42; вул. Кн. Острозького, 10; вул. Кн. Острозького, 14.

Згідно п.4.4. договору Споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає Товариству звіт про фактичне споживання теплової енергії до 25 числа поточного місяця. В разі неподання звіту в обумовлений термін, нарахування проводиться розрахунковим способом відповідно до п.4.2. У випадку коли 25 число поточного місяця припадає па вихідний день тоді звіт подається у попередній робочий день.

Приміщення за адресою: м. Рівне, вул. Кн. Острозького, 1 обладнане приладом обліку теплової енергії (тепловим лічильником). Відповідальний працівник ПАТ "РІВНЕАЗОТ" протягом опалювального періоду щомісячно подає ТОВ "Рівнетеплоенерго" довідки про кількість використаної теплової енергії на вводі.

Приміщення за адресами: вул. Відінська, 37; Макарова, 42; вул. Кн. Острозького, 10; вул. Кн. Острозького, 14, що належать відповідачу, знаходяться в житлових будинках, обладнаних загальнобудинковими приладами обліку теплової енергії. Відповідно до "Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії", затверджених Постановою КМУ №830 від 21.08.2019р., у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії, споживач оплачує за послугу опалення згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири (приміщення). Тому нарахування за теплопостачання нежитлових приміщень відповідача за адресами: вул. Відінська, 37; Макарова, 42; вул. Кн.Острозького, 10; вул. Кн.Острозького, 14 проводяться за фактично використаними даним будинком Гкал по тепловому лічильнику з урахуванням площ вказаних приміщень.

Таким чином, фактичне споживання відповідачем теплової енергії підтверджується довідками про кількість використаної теплової енергії, які долучені до матеріалів справи (а.с. 45-69).

Разом з цим, відповідач періодично здійснює платежі, тим самим визнає факт споживання та обов`язок оплати за теплову енергію.

Посилання представника відповідача на відсутність актів виконаних робіт (надання послуг) судом оцінюються критично та не можуть бути покладені в основу прийнятого у даній справі рішення, оскільки лише відсутність актів виконаних робіт (надання послуг) не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплати за теплову енергію за фактичне її споживання.

Решта доводів відповідача зводяться до незгоди виконувати обов`язок оплати за теплову енергію, та ніяким чином не спростовують факту споживання теплової енергії, обов`язку сплати за неї, та наявності заборгованості по оплаті, а тому їх слід залишити поза увагою суду.

Отже, сукупним аналізом наведених вище норм права, взятих судом до уваги тверджень сторін та досліджених доказів, суд констатує достатні правові підстави для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" заборгованості в сумі 322 631,47 грн.

На підставі ст.129 ГПК України судові витрати в розмірі 4 839,46 грн. судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог та вимог, провадження у справі в частині стягнення яких закрито.

Згідно із ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Як встановлено судом, позивачем по справі за подання даної позовної заяви сплачено судового збору в розмірі 9 334,66 грн.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

04 листопада 2020 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог у зв`язку з сплатою відповідачем 399 679, 90 грн. суми заборгованості та повернення судового збору в розмірі 4 495, 19 грн.

З огляду на те, що провадження у даній справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 299 679,90 грн. підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, судовий збір, сплачений позивачем за подання даної позовної заяви в розмірі 4 495 грн. 20 коп. підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 13, 73-80, 86, 123, 129, 196, 202, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" (33017, Рівненська обл., м. Рівне, РІВНЕ-17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, 27, ) 322 631 (триста двадцять дві тисячі шістсот тридцять одну) грн. 47 коп. - основної заборгованості та 4 839 (чотири тисячі вісімсот тридцять дев`ять) грн. 46 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Провадження у справі в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" 299 679 (двісті дев`яносто дев`ять тисяч шістсот сімдесят дев`ять) грн. 90 коп. основного боргу закрити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, 27, ) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 4 495 (чотири тисячі чотириста дев`яносто п`ять) грн. 20 коп., сплачений за платіжними дорученнями № 5533 від 02 вересня 2020 року на загальну суму 9 334,66 грн., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 918/910/20. Ухвалу видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.uа

Повний текст рішення складено та підписано 06 листопада 2020 року.

Суддя Романюк Ю.Г.