УХВАЛА

09 листопада 2020 року

м. Київ

Справа № 903/125/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Пількова К.М., Краснова Є.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.08.2020 та додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2020

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро"

на дії (бездіяльність) державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро"

до Державного підриємства "Дослідне господарство "Перемога" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України"

про стягнення 2 379 287, 54 грн,

ВСТАНОВИВ:

13.10.2020 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Луцький районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.08.2020 (повний текст постанови складено 25.08.2020) та додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2020.

Розглянувши матеріали касаційної скарги Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, виходячи з такого.

Статтею 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зважаючи на особливий статус Верховного Суду, вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження залежить від обґрунтованості касаційної скарги, та правильності застосування судом норми права, якщо правильність її застосування є очевидним і не викликає розумних сумнівів, оскільки розгляд скарг цим судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Волинської області від 11.06.2019, з урахуванням ухвали суду від 16.10.2019 про виправлення описки, позов задоволено в частині стягнення 2 061 149,99 грн; у решті позову відмовлено.

16.10.2019 видано відповідний наказ №903/125/19-1.

05.11.2019 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60484495 щодо примусового виконання наказу суду №903/125/19-1 і постанови про стягнення виконавчого збору, про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника, після чого направлено запити до органів, які здійснюють реєстрацію права власності на майно.

08.11.2019 та 14.11.2019 відповідно отримано відповіді від Акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" та Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про прийняття до виконання отриманих постанов про арешт коштів боржника.

04.12.2019 державним виконавцем було здійснено запит №21117 до Управління дежпраці у Волинській області, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області та запит №21113 до Баківської сільської ради про надання вичерпної інформації про наявність будь-якого майна, що зареєстроване за боржником - Державним підприємством "Дослідне господарство "Перемога".

11.12.2019 від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області було отримано відповідь №11-3-0.2210-8580/2-19 про наявність зареєстрованих земельних ділянок за боржником.

27.12.2019 від Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області отримано відповідь №08.18/7259 про те, що за боржником зареєстрована та стоїть на обліку дорожньо-будівельна техніка та трактори (витяг з реєстру машин додано).

10.01.2020 Управлінням держпраці у Волинській області згідно відповіді №67/01-06.1 повідомлено про відсутність зареєстрованих за боржником об`єктів підвищеної небезпеки, великотонажних та інших технологічних транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування.

03.03.2020 державним виконавцем винесено постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

12.03.2020 державним виконавцем направлено до Акціонерного товариства "Райфайзен Банк Аваль" платіжні вимоги на списання коштів, а 02.06.2020 року до банку було направлено постанову про зняття арешту з коштів.

10.06.2020 до Господарського суду Волинської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" надійшла скарга на дії (бездіяльність) державного виконавця у виконавчому провадженні №60484495 щодо примусового виконання наказу від 16.10.2019 у справі №903/125/19 про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо порушення строків та порядку вчинення виконавчих дій із урахуванням статей 10, 18, 26, 36, 48, 56, 57 Закону України "Про виконавче провадження"; зобов`язання державного виконавця усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №60484495, які були б направлені та свідчили б про перевірку майнового стану боржника та примусове виконання наказу Господарського суду Волинської області від 16.10.2019 у справі №903/125/19-1.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 07.07.2020 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" відмовлено, з тих підстав, що державним виконавцем вчинялись всі передбачені Законом України "Про виконавче провадження" заходи щодо належного виконання наказу господарського суду №903/125/19-1. Щодо вимог скаржника про зобов`язання державного виконавця вчинити певні дії, господарський суд зазначив, що при виконанні виконавчих документів виконавча служба керується відповідними нормативно-правовими актами і суд не наділений повноваженнями зобов`язувати її вчиняти дії не передбачені даними законодавчими актами.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.08.2020 ухвалу місцевого суду скасовано в частині відмови у задоволенні скарги про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо порушення строків та порядку вчинення виконавчих дій із урахуванням статей 10, 18, 26, 36, 48, 56, 57 Закону України "Про виконавче провадження" та прийнято в цій частині нове рішення, яким заяву в цій частині задоволено. У решті ухвалу залишено без змін.

Постанова мотивована порушенням державним виконавцем строків, визначених статтею 48 Закону України "Про виконавче провадження" в частині періодичності проведення перевірок з метою належного виконання судового рішення, у зв`язку з чим визнано таку бездіяльність неправомірною. У частині відмови в задоволенні вимоги скаржника щодо усунення допущеного порушення (бездіяльність органу) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій апеляційний суд погодився з висновком господарського суду, оскільки ця вимога носить характер застереження органу ВДВС від порушень в майбутньому та не покликана на усунення вже існуючого порушення (не призведе до поновлення прав стягувача, порушених бездіяльністю органу в період березень - червень 2020).

Додатковою постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2020 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" про відшкодування судових витрат на правничу допомогу задоволено в частині стягнення 4 400 грн; у решті клопотання відмовлено.

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.08.2020 в частині задоволення скарги про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо порушення строків та порядку вчинення виконавчих дій із урахуванням статей 10, 18, 26, 36, 48, 56, 57 Закону України "Про виконавче провадження" з підстав порушення апеляційним господарським судом статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" та залишити в силі ухвалу Господарського суду Волинської області від 07.07.2020, а також скасувати повністю додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2020, мотивуючи тим, що її ухвалено з порушенням норм статей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з приписами статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Законодавцем передбачений чіткий порядок здійснення дій у виконавчому провадженні. Враховуючи те, що державний виконавець наділений владними повноваженнями, то він повинен дотримуватись цих вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів? завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За правилами частин першої і другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Окрім наведеного, відповідно до частини четвертої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (частина п`ята статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (частина восьма статті 48 Закону України "Про виконавче провадження").

Тобто, поза увагою місцевого господарського суду залишилось те, що згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець повинен періодично проводити перевірки з метою належного виконання рішення суду. Такі перевірки мають вчинятися державним виконавцем систематично, доказів чого ним надано не було.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.08.2018 у справі №911/167/17.

Відповідно до положень статті 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд першої інстанції постановляє ухвалу, а згідно статті 281 цього кодексу суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ухвалює судові рішення у формі постанов.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд, прийнявши оскаржену постанову, дійшов правомірного висновку про задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо порушення строків та порядку вчинення виконавчих дій із урахуванням статей 10, 18, 26, 36, 48, 56, 57 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки державним виконавцем не було надано доказів того, що перевірка майнового стану боржника проводилася ним систематично не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника відповідно до вимог частини 8 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо оскарження додаткової постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2020 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 244 частини 1 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

За вказаних обставин додаткова постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2020 є пов`язаною із первісним судовим актом, а саме постановою цього ж суду від 19.08.2020, тобто є його невід`ємною частиною, що дає підстави для їх сумісного розгляду.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За положенням частини першої статті 124 цього кодексу разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 вказаного кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

Водночас, за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Отже, у розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5 - 7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №902/347/18 та постанові Верховного Суду від 17.08.2020 у справі №925/1067/19.

Як установлено апеляційним господарським судом, в апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" повідомило про намір звернутися до суду з заявою в порядку статті 129 ГПК України.

28.08.2020 від позивача надійшла заява про покладення на Луцький районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 800 грн, яка складається з послуг адвоката в суді першої інстанції та розгляд апеляційної скарги в апеляційному господарському суді, що підтверджується договором про надання правової допомоги № 14/12/2018 від 14.12.18, актом № 52 здачі-приймання правової допомоги від 20.08.20, платіжним дорученням № 1618 від 20.08.20 на суму 10 800 грн.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вищезазначеної заяви і стягнення з Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 800,00 грн.

Ураховуючи конкретні обставини справи, суд апеляційної інстанції детально проаналізував всі докази, навів свою мотивацію та в результаті дійшов висновку, що адвокатом було завищено як вид послуг, так і кількість годин на виконання послуг з правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на підставі частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до положень частини шостої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, 287 - 292, 293 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 903/125/19 за касаційною скаргою Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.08.2020 та додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2020.

2. Копію цієї ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику, а іншим учасникам справи - копію ухвали.

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді К.М. Пільков

Є.В. Краснов