номер провадження справи 24/143/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2020 Справа № 908/2411/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, при секретареві судового засідання Вака В.С., розглянувши матеріали справи № 908/2411/20

за позовом: Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (вул. Діагональна, буд. 11, м. Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний код 00186542)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь (вул. Південне шосе, буд. 72, м. Запоріжжя, 69008, ідентифікаційний код 00191230)

про стягнення 247547,90 грн

За участю представників:

від позивача: Верба В.В., адвокат, довіреність № 18-95 від 12.12.2019

від відповідача: Коваленко Ю.М., адвокат, довіреність № 20/138 від 10.12.2019

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство Запорізький завод феросплавів звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь про стягнення пені в сумі 247547,90 грн. за договором поставки № 11-19/14/2 від 10.12.2018.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2020 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.

Ухвалою суду від 22.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2411/20 за правилами спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 24/143/20. Судове засідання призначено на 19.10.2020.

15.10.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (від 09.10.2020 № 11/204/970), в якому зокрема зазначає, що позивачем порушено умови договору, щодо передачі відповідачеві повного пакету товаросупровідних документів. До позовної заяви не додано жодних доказів своєчасного надання документів на адресу відповідача ані поштовим зв`язком, ані кур`єрською доставкою чи нарочно. Отже, в даному випадку, перебіг строку виконання грошового зобов`язання, який виник на підставі Договору, повинен починатись з моменту отримання відповідачем документів, передбачених у пункті 3.8 Договору. Оскільки у позивача не було можливості на здійснення оплати за поставлений товар у порядку та строк, встановлений даним Договором, через несвоєчасність надання позивачем документів передбачених у пункті 3.8 Договору, вважає нарахування пені безпідставним. Крім того, розрахунок пені, що наданий позивачем до позовної заяви взагалі не можна вважати обґрунтованим, оскільки він не містить періоду за який нараховується пеня. Просить суд в позові відмовити.

Також 15.10.2020 відповідачем подано суду клопотання про зменшення розміру пені на 50% та 16.10.2020 клопотання про відстрочку виконання рішення на 1 рік.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання 19.10.2020 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник позивача у судовому засіданні в повному обсязі підтримав вимоги, викладені у позові. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається договір постачання № 11-19/14/2, укладений між сторонами 10.12.2018, на виконання умов якого позивач в період з 30.08.2019 по 17.11.2019 поставив та передав у власність відповідача феросплави, а відповідач, в свою чергу, прийняв товар, проте порушив строк строк оплати, встановлений п. 3.3 Договору. За порушення строків оплати відповідачу нарахована пеня в розмірі 247547,90 грн. за період з 11.10.2019 по 27.12.2019. Просить суд позов задовольнити.

Відповідач підтримав правову позицію, викладену у відзиві на позовну заяву та клопотання про зменшення розміру пені на 50% та клопотання про відстрочку виконання рішення на 1 рік.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти заявлених відповідачем клопотань.

В засіданні 19.10.2020 судом, в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

10.12.2018 між Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством Запорізький металургійний завод Запоріжсталь (Покупцем) укладений договір поставки № 11-19/14/2, за умовами п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця, а покупець прийняти та оплатити, згідно п. 3.3 договору феросплави (товар), протягом строку з 01 липня 2019 року по 31 грудня 2019 року, на умовах, в кількості та строки, вказані в специфікаціях до даного договору, які є його невід`ємними частинами.

Пунктом 3.3 Договору сторонами передбачено, що Покупець здійснює оплату товару, що поставляється, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 банківських днів від дати поставки товару.

За визначенням п. 3.5 Договору, датою платежу вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 3.8 Договору Постачальник засобами факсимільного або електронного зв`язку, передає Покупцю протягом 2-х робочих днів з дати поставки товару, рахунок на відвантажений товар, з подальшим наданням оригіналів протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати поставки товару та при наявності підписаної обома Сторонами Специфікації, наступні документи: рахунок Постачальника, оформлений у відповідності з вимогами п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку від 24.05.1995 № 88; сертифікат якості. В день виникнення у нього податкових зобов`язань по ПДВ з операціями, що здійснювались на виконання даного договору: зареєструвати податкову накладну в єдиному реєстрі податкових накладних в граничні строки встановлені пунктом 201.10 статті 201 ПКУ та надати її покупцеві в електронній формі; податкову накладну оформити на державній мові і у відповідності до вимог Податкового кодексу України, порядку заповнення податкової накладної, затвердженого відповідним державним органом.

Пунктом 7.6. Договору передбачено, що у разі порушення Покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених цим договором поставки у пункті 3.3, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді, за кожен день прострочення оплати.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного між сторонами Договору в період з 30.08.2019 по 17.11.2019 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято без зауважень товар, про що свідчать підписані представниками сторін накладні, копії яких містяться в матеріалах справи. На оплату товару позивачем були виставлені відповідні рахунки, які наявні в матеріалах справи.

Відповідачем, на підставі накладних та виставлених рахунків, сплачено вартість отриманого товару у повному обсязі, але з порушенням строків, передбачених п. 3.3 Договору, що підтверджується доданими платіжними дорученнями.

За доводами позивача, неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо дотримання строків оплати вартості отриманого товару є підставою для покладення на нього додаткової відповідальності у вигляді пені.

Позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь 247547,90 грн. пені є предметом судового розгляду у даній справі.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч., ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України, згідно з якою господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на договорі поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або розстроченням платежу (ч. 1 ст. 694 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного між сторонами договору, які породили взаємні обов`язки: обов`язком позивача стало передання товару відповідачу, а обов`язком відповідача прийняття товару і оплата його вартості на умовах, визначених Договором.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як свідчать матеріали справи, позивачем згідно укладеного між сторонами Договору поставлено відповідачу передбачену Специфікаціями продукцію в період з 30.08.2019 по 17.11.2019, вартість якої відповідачем оплачено, проте, з порушенням встановлених Договором строків, що підтверджується копіями накладних, рахунків та платіжних доручень, що містяться в матеріалах справи.

Отримання товару в зазначеному позивачем обсязі та строках відповідачем не заперечується, а також підтверджується підписом повноважного представника покупця на зазначених накладних.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначалося вище, в п. 3.3 Договору сторонами узгоджено, що Покупець здійснює оплату товару, що поставляється, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30-ти банківських днів від дати поставки товару.

Обставини справи свідчать, що відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості отриманого товару всупереч умов Договору та вимог чинного законодавства України, в обумовлений Договором строк не виконав,

Вимоги про стягнення пені в розмірі 247547,90 грн., згідно розрахунку фактично за загальний період з 11.10.2019 по 27.12.2019 (нарахування здійснювалось окремо за кожною поставкою в межах загального періоду), позивач обґрунтовує п. 7.6 Договору, яким передбачено, що у разі порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених п. 3.3 даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період за кожен день прострочення.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

За приписами частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В свою чергу, п. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що відповідачу правомірно нараховано пеня в сумі 247547,90 грн за загальний період з 11.10.2019 по 27.12.2019, оскільки це не суперечить умовам Договору та діючому законодавству. Вимоги є доведеними та задовольняються судом.

Заперечення відповідача стосовно порушення позивачем умов договору щодо своєчасної передачі документів, передбачених п. 3.8. Договру суд визнав необґрунтованими.

Так, сторони в розділі 4 Договору (п. 4.12 Договору) узгодили, що приймання товару за кількістю здійснюється у відповідності до Інструкції П-6 Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15 червня 1965 р.

Суд відзначає, що умовами укладеного сторонами Договору, а саме пунктами 4.9 та 4.12 передбачено, що приймання товару по кількості та якості здійснюється у відповідності до Інструкцій Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 та від 25.04.1966 № П-7.

Приписами п. 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 р. № П-6, встановлено, що приймання продукції за кількістю здійснюється по транспортним та товаросупровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам тощо) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів або деяких із них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документі відсутні.

Згідно з положеннями п. 14 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості № П-7, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966р., приймання продукції по якості і комплектності здійснюється у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними та особовими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також по товаросупровідним документам, що засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і т.ін.). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких з них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті зазначається, які документи відсутні.

Судом встановлено, що при прийнятті товару відповідачем не складалися акти про відсутність будь-яких товаросупровідних документів. Будь-які претензії щодо не передання супроводжуючих документів на отриманий товар покупець позивачу не заявляв. Строк для передання неотриманих документів, відповідно до вимог ст. 666 ЦК України, не встановлював.

Відповідно до ч. 2 ст. 666 ЦК України, якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві. Крім того, виходячи зі змісту ст.ст. 688 та 690 ЦК України, товари, від яких покупець відмовився, повинні прийматися ним на відповідальне зберігання. Однак, докази відмови від товару чи його прийняття на зберігання відповідачем не надано, та у матеріалах справи вони також відсутні.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За змістом п. 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складеш під час здійснення такої операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, для підтвердження факту поставки та приймання товару, достатньо накладної, яка є первинним документом.

Отже, з моменту підписання відповідачем цих накладних та отримання вказаного в них товару, а також враховуючи встановлений п. 3.3 Договору строк, у нього виникло зобов`язання по сплаті ціни переданого йому товару протягом 30-ти банківських днів за відповідною поставкою.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення суми пені на 50 % та надання відстрочки виконання рішення на 1 рік, яке обґрунтовано знаходженням у скрутному матеріальному становищі.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 зі справи № 910/9765/18).

Як встановлено судом, позивач та відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого розміру пені, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами статті 74 ГПК України, статті 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість. При цьому, суд використовує таке своє право на власний розсуд та в залежності від обставин справи, правові норми не обмежують право суду на зменшення пені, розміром, вказаним у клопотанні про таке зменшення.

Об`єктивно оцінивши доводи відповідача, взявши до уваги інтереси обох сторін, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з ПАТ Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, у звязку з чим заява відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій залишена без задоволення.

Розглянувши клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення, проаналізувавши матеріали та обставини справи, суд знаходить підстави для його часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Згідно до ч. 1 п. 2 ч. 6 ст. 238 ГПК України, рішення суду складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

У разі необхідності у резолютивній частині вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Вищий господарський суд України у п. 7.1.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постановгосподарських судів України» (надалі - Постанова Пленуму), зазначає про те, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Пунктом 7.2. Постанови Пленуму передбачено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на те, що станом на сьогоднішній день підприємство знаходиться у скрутному матеріальному становищі, що значно ускладнить виконання рішення по даній справі. Контрагенти відповідача належним чином не виконують перед останнім грошових зобов`язань, що зумовило виникнення дебіторської заборгованості у значних сумах. Так, сума дебіторської заборгованості контрагентів перед відповідачем в період з жовтня 2019 року по грудень 2019 року складала значний розмір, а саме, 01.10.2019 - 30 560 950 452,14 грн., 01.11.2019 - 30 668 096 740,68 грн., 01.01.2020 - 29 222 159 882,29 грн.

Наявність зазначених раніше сум дебіторської заборгованості негативним чином впливає на можливість здійснення відповідачем розрахунків із контрагентами.

Судом надано оцінку на предмет реальної можливості виконання судового рішення при наданні відстрочки, враховано, що відстрочка виконання рішення не порушить баланс інтересів сторін, а саме досягнення мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора.

Враховуючи збалансованість інтересів обох сторін, з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги ступінь вини боржника з урахуванням сплати відповідачем основного боргу, суд вважає за доцільне заяву відповідача про відстрочку виконання рішення задовольнити частково та відстрочити виконання рішення господарського суду у даній справі на три місяці - до 19.01.2021, що надасть можливість відповідачу за цей період вирішити питання щодо погашення заборгованості.

Позовні вимоги задовольняються.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача в сумі 3713,22 грн.

Керуючись ст., ст. 129, 233, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь (вул. Південне шосе, буд. 72, м. Запоріжжя, 69008, ідентифікаційний код 00191230) на користь Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (вул. Діагональна, буд. 11, м. Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний код 00186542) 247547 (двісті сорок сім тисяч п`ятсот сорок сім) грн 90 коп. пені та 3713 (три тисячі сімсот тринадцять) грн 22 коп. судового збору, відстрочивши виконання рішення господарського суду у справі № 908/2411/20 від 19.10.2020 строком на три місяці - до 19.01.2021.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.11.2020.

Суддя Т.А. Азізбекян