ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" листопада 2020 р. Справа № 924/989/20

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Смаровоза М.В., при секретарі судового засідання Желіхівській О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Техармапром»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Укрінтек»

про стягнення 258000 грн. основної заборгованості, 17591,47 грн. пені, 5927,2 грн. 3% річних, 2441,88 грн. інфляційних втрат

Представники сторін: не з`явились.

У судовому засіданні 04.11.2020р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача наявної на час подання позову заборгованості, а саме: 258000 грн. основної заборгованості, 17591,47 грн. пені, 5927,2 грн. 3% річних, 2441,88 грн. інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору поставки № 2210/1 від 22.10.2019р.

Відповідач вказав, що визнає позовні вимоги позивача, однак просить частково задовольнити позов та зменшити розмір неустойки, який підлягає стягненню з ТОВ «Компанія Укрінтек», на 90% - до 1759,15 грн.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступні обставини, що визнаються сторонами.

22.10.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техармапром» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Укрінтек» (покупець) було укладено договір поставки №2210/1.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію, зазначену у рахунках-фактурах (товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору покупець оплачує поставлену постачальником продукцію за цінами, зазначеними останнім у виставлених рахунках-фактурах.

Відповідно до п. 2.5 договору загальна сума договору складається із сум видаткових накладних.

Відповідно до п. 2.3 договору перехід права власності на товар здійснюється в момент передачі-прийняття товару та оформлення відповідних документів: накладна в 2-х примірниках, рахунок-фактура в 1 примірнику (оригінал).

Відповідно до п. 2.2 договору розрахунок за поставлену продукцію здійснюється у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника з відстрочкою платежу до 30 календарних днів з моменту здійснення поставки товару.

Згідно інформації товарно-транспортної накладної №Р33 від 12.12.2019р. до покупця було направлено вантаж, а саме: «Протигаз ГП-7 (у комплекті: маска + сумка + патрон)» у кількості 1 292 комплектів на суму 697 680,00 грн. з ПДВ.

Відповідальна особа покупця за довіреністю №764 від 11.12.2019р. вантаж прийняла, про що свідчить особистий підпис на товарно-транспортній накладній №РЗЗ від 12.12.2019р., а також підписано супровідний документ на вантаж видаткову накладну №33 від 12.12.2019р.

Згідно видаткової накладної №33 від 12.12.2019р. ТОВ «Техармапром» поставило продукцію «Протигаз ГП-7 (у комплекті: маска + сумка + патрон)» у кількості 1 292 комплектів до покупця, яку отримано останнім, що підтверджується підписом уповноваженої особи за довіреністю №764 від 11.12.2019р.

За видатковою накладною №33 від 12.12.2019р. поставлено продукцію «Протигаз ГП-7 (у комплекті: маска + сумка + патрон)» у кількості 1 292 комплектів на суму 697 680,00 грн. з ПДВ. Оскільки видаткова накладна №33 від 12.12.2019р. підписана з обох сторін, то сума, яка підлягає сплаті за поставлену продукцію у розмірі 697 680,00 грн. з ПДВ є узгодженою.

За фактом поставленої продукцію було складено рахунок на оплату №14 від 22.10.2019р. на суму 697 680,00 грн. з ПДВ.

09.12.2019р. було здійснено передоплату у розмірі у розмірі 348 840,00 грн. з ПДВ (платіжне доручення №23).

Станом на день звернення із позовом до суду розрахунок за поставлену продукцію згідно видаткової накладної №33 від 12.12.2019р. повністю не здійснено.

З 12.01.2020р. за ТОВ «Компанія Укрінтек» рахується заборгованість у розмірі 348 840,00 грн. з ПДВ по оплаті поставленої продукції згідно видаткової накладної №33 від 12.12.2019р.

03.04.2020р. (платіжне доручення №233) було сплачено за поставлену продукцію частину заборгованості у розмірі 18 840,00 грн. з ПДВ. Таким чином сума основного боргу становить: 330 000.00 грн. в ПДВ.

22.04.2020р. (платіжне доручення №7338) було сплачено за поставлену продукцію частину заборгованості у розмірі 12 000,00 грн. з ПДВ. Таким чином сума основного боргу становить: 318 000,00 грн. з ПДВ.

07.05.2020р. (платіжне доручення №250) було сплачено за поставлену продукцію частину заборгованості у розмірі 15 000,00 грн. з ПДВ. Таким чином сума основного боргу становить: 303 000,00 грн. з ПДВ.

04.08.2020р. (платіжне доручення №7696) було сплачено за поставлену продукцію частину заборгованості у розмірі 33 000,00 грн. з ПДВ. Таким чином сума основного боргу становить: 270 000,00 грн. з ПДВ.

06.08.2020р. (платіжне доручення №7713) було сплачено за поставлену продукцію частину заборгованості у розмірі 12 000,00 грн. з ПДВ. Таким чином сума основного боргу становить: 258 000,00 грн. з ПДВ.

З боку боржника порушено строки оплати за поставлену продукцію у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 258 000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору всі суперечності, з яких не було досягнуто згоди, по даному договору вирішуються у визначеному законодавством порядку.

На виконання вимог п. 4.1 договору до відповідача була направлена претензія вих. №30072020-1 від 30.07.2020р. з вимогою сплати суми основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних збитків протягом 10 днів з моменту отримання даної претензії.

Відповідач листом вих. №08/20-60 від 10.08.2020р. надав відповідь на претензію, у якому суму заборгованості визнав у повному обсязі, та повідомив наступне: 04.08.2020р. отримана претензія вих. №30072020-1 від 30.07.2020р., після отримання претензії ними сплачено 33 000,00 грн. з ПДВ (платіжне доручення №7696 від 04.08.2020р.), 12 000,00 грн. з ПДВ (платіжне доручення №7713 від 06.08.2020р.) й просив продовжити строки здійснення оплати.

Листом вих. №11082020-1 від 11.08.2020р. було надано заперечення щодо продовження строків оплати поставленої продукцію.

В претензії вимагалась сплата всієї суми заборгованості (з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних збитків) протягом 10 днів з дня отримання даної претензії, як зазначив відповідач, претензія була отримана 04.08.2020р.

Товарно-транспортною накладною №РЗЗ від 12.12.2019р., видатковою накладною №33 від 12.12.2019р., рахунком на оплату №14 від 22.10.2019р. підтверджено факт поставки та відвантаження продукції до ТОВ «Компанія Укрінтек», а тому положення ч. 1 ст. 265 ГПК України, ст. 655 та ст. 712 ЦПК України виконано, однак ТОВ «Компанія Укрінтек» у відповідності до положення ст. 712 ЦПК України не сплатило грошову суму за поставлену продукцію, у зв`язку із чим ТОВ «Техармапром» звернулося до суду.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

Пунктом 3 ст. 3, ст. 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як передбачено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як передбачено ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом відзначається, що згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою дій застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як передбачено ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, з огляду на наявність за договором поставки №2210/1 від 22.10.2019р. заборгованості, існуючої станом на час подання позову та на момент вирішення спору, у вигляді 258000 грн. основної заборгованості, 5927,2 грн. 3% річних, 2441,88 грн. інфляційних втрат, в цій частині позов підлягає задоволенню.

Однак, на думку суду, позовні вимоги про стягнення з відповідача на підставі вищевказаного договору 17591,47 грн. пені підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як передбачено ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, встановлений за згодою сторін, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Проте, при вирішенні питання про стягнення неустойки судом враховується, що згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України за рішенням суду розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, зменшується, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. Аналогічна за змістом і норма ст. 233 Господарського кодексу України, відповідно до якої у разі, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Оцінивши в сукупності вищезазначені обставини та надані докази, беручи до уваги обставини, які призвели до виникнення боргу, зміст клопотання відповідача про зменшення неустойки, а також з огляду на розмір інфляційних втрат та річних, що підлягають стягненню з відповідача, суд вважає за необхідне зменшити розмір загальної суми пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 50%, тобто з 17591,47 грн. до 8795,73 грн. Тому, позовні вимоги в частині стягнення пені у сумі 8795,73 грн. підлягають задоволенню, а у решті суми пені відмові.

Судові витрати згідно зі ст. 129 ГПК України підлягають покладенню на відповідача. При цьому судом враховується, що, з огляду на правомірність нарахування пені позивачем, незважаючи на зменшення судом розміру пені на 50% (врахувавши при цьому, що відповідач, який вказав, що визнає позовні вимоги позивача, при цьому просить частково задовольнити позов) судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Техармапром» до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Укрінтек» про стягнення 258000 грн. основної заборгованості, 17591,47 грн. пені, 5927,2 грн. 3% річних, 2441,88 грн. інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Укрінтек» (місто Хмельницький, вулиця Трудова, будинок 9, ідентифікаційний код 37462850) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Техармапром» (Дніпропетровська область, місто Нікополь, вулиця Запорізька, будинок 49, ідентифікаційний код 42191778) 258000 грн. основної заборгованості, 8795,73 грн. пені, 5927,2 грн. 3% річних, 2441,88 грн. інфляційних втрат, 4259,4 грн. відшкодування судового збору.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Повний текст рішення складено 06.11.2020р.

Суддя М.В. Смаровоз

Віддруков. 3 прим. (всім. рек. з пов. про вруч.): 1 - до справи; 2 - позивачу (53211, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Запорізька, буд. 49); 3 - відповідачу (29000, м. Хмельницький, вул. Трудова, буд. 9).