ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2020 р. Справа№ 910/3166/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Мартюк А.І.

за участю:

секретаря судового засідання: Кульчицької І.А.,

представників сторін:

позивача: не з`явились,

відповідача: Татарчук Р.О.,

розглянувши апеляційну скаргу

Концерну "Військторгсервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 (повний текст рішення складений 27.05.2020)

у справі № 910/3166/20 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Комунального підприємства "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації"

до Концерну "Військторгсервіс"

про стягнення 11.433,96 грн,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.05.2020 у справі №910/3166/20 позов задоволено: стягнуто з Концерну "Військторгсервіс" на користь Комунального підприємства "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" 11.134,00 грн основного боргу, 167,47 грн 3% річних, 132,49 грн збитків від інфляції та 2.102,00 грн судового збору.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що на обумовлену сторонами дату позивач виконав роботи, передбачені договором, на загальну суму 25.146,00 грн, що підтверджується технічним паспортом, інформаційним листом від 16.04.2019 №3588, а також актом виконаних робіт від 16.04.2019. Однак відповідач оплатив роботи лише частково, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 11.134,00 грн. Відтак вказану сума, а також нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 167,47 грн та збитки від інфляції у розмірі 132,49 грн місцевий суд стягнув з відповідача.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Концерн "Військтрогсервіс" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2020 апеляційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 у справі № 910/3166/20 залишено без руху, зобов`язано Концерн "Військторгсервіс" усунути недоліки апеляційної скарги шляхом подання доказів оплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2,00 грн протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

Від Концерну "Військторгсервіс" надійшла заява, до якої додано докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 поновлено Концерну "Військторгсервіс" пропущений строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну "Військторгсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 у справі №910/3166/20, зупинено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 у справі №910/3166/20, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 розгляд справи №910/3166/20 призначено на 10.11.2020; запропоновано позивачу до 04.11.2020 надати суду:

- детальний розрахунок вартості виконаних робіт за укладеним між сторонами договором від 19.02.2019 №5915 на загальну суму 25.146,00 грн з урахуванням Прейскуранту цін на комплекси робіт та послуг, що надає КП "ВМБТІ", затвердженого 18.01.2019, та Прейскуранту цін на комплекси робіт та послуг, що надає КП "ВМБТІ", затвердженого 27.02.2019, які були чинними на час укладення договору від 19.02.2019 №5915 та додаткової угоди від 27.03.2019 до цього договору;

- додаткові пояснення щодо обставин (де, коли, хто, в який спосіб) укладення договору від 19.02.2019 №5915 та додаткової угоди від 27.03.2019 до цього договору, а також щодо обставин інформування відповідача щодо необхідності укласти додаткову угоду від 27.03.2019, та щодо дійсної площі об`єкта нерухомості, який обстежувався і технічний паспорт якого складався на підставі договору від 19.02.2019 №5915, щодо дати виготовлення технічного паспорта;

- копію листа Концерну "Військторгсервіс" від 11.05.2019 №02/829, на який позивач відповів листом від 17.05.2019 №366, а також копію та оригінал для огляду судом рахунку-фактури, який був виставлений відповідачу на оплату саме договору від 19.02.2019 №5915 та додаткової угоди від 27.03.2019 (в т.ч. рахунку-фактури № СФ-0000092 від 26.02.2019).

Також запропоновано відповідачу до 04.11.2020 надати суду:

- додаткові пояснення щодо обставин (де, коли, хто, в який спосіб) укладення договору від 19.02.2019 №5915 та додаткової угоди від 27.03.2019 до цього договору, а також щодо обставин інформування відповідача щодо необхідності укласти додаткову угоду від 27.03.2019;

- копію листа Концерну "Військторгсервіс" від 11.05.2019 №02/829, на який позивач відповів листом від 17.05.2019 №366, а також копію та оригінал для огляду судом рахунку-фактури, який був виставлений відповідачу на оплату саме договору від 19.02.2019 №5915 та додаткової угоди від 27.03.2019 (в т.ч. рахунку-фактури № СФ-0000092 від 26.02.2019).

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що додаткова угода від 27.03.2019 від імені Концерну "Військторгсервіс" підписана неуповноваженою особою.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення місцевого суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права і просив залишити вказане рішення без змін.

У судовому засіданні 10.11.2020 представник відповідача надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представники позивача у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

До початку судового засідання від позивача надійшли письмові пояснення у справі від 06.11.2020, у яких позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а розгляд справи здійснювати без участі його представника.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних представників.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 19.02.2019 між позивачем (виконавцем) та відповідачем (замовником) був укладений договір №5915 про обстеження нежитлових будівель площею до 10.000 кв. м з виготовленням технічного паспорту за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 7-А.

Вартість робіт та послуг за вказаним договором становить 10.002,00 грн (п. 3.6 договору).

Пунктом 2.1 договору від 19.02.2019 №5915 передбачено, що при виявленні працівником виконавця розмірів, які перевищують передбачувану площу, згідно з п. 1.1 даного договору протягом 5-ти днів з моменту усного або письмового повідомлення виконавця замовник зобов`язаний укласти додаткову угоду (в письмовій формі) про часткову зміну предмету договору та оплатити вартість послуги з виконання робіт відповідно до цієї додаткової угоди.

Згідно з п. 1.3 договору вихід працівника виконавця погоджено на 27.03.2019.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає про те, що 27.03.2019 при виході працівника за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 7-А, були виявлені розміри, які перевищують передбачену площу, згідно з п. 1.1 договору, тобто більше 10.000 кв. м.

Як зазначив місцевий суд, 27.03.2019 між сторонами була укладена додаткова угода, згідно з якою сторони погодилися змінити і доповнити договір від 19.02.2019 №5915 та викласти наступні пункти у такій редакції:

- п. 1.1 - обстеження будівель/нежитлових більше 10.000 кв. м, поточні зміни нежитлових будівель до 10.000 кв. м;

- доповнено п. 3.2 договору таким змістом: "У разі змін до договору згідно з додатковою угодою замовник зобов`язаний у повному обсязі оплатити цю суму не пізніше ніж за 10 днів до погодженої дати отримання результатів замовлених робіт. Розцінки за загальну вартість виконаних робіт сторони погоджують на загальновстановленому рівні цін, які пропонуються виконавцем за аналогічні роботи/послуги, які ним виконуються на основі публічного договору ".

Згідно з п. 1.4 договору від 19.02.2019 №5915 виконання договору погоджено на 16.04.2019.

На дату, обумовлену сторонами, позивач виконав передбачені договором роботи, як зазначив місцевий суд, на загальну суму 25.146,00 грн, що вбачається з технічного паспорту, інформаційного листа від 16.04.2019 №3588, а також з акта виконаних робіт від 16.04.2019.

Водночас відповідач оплатив роботи на суму 14.012,00 грн.

Беручи до уваги наведене, місцевий суд дійшов висновку що відповідач оплатив роботи лише частково, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 11.134,00 грн. Відтак вказану сума, а також нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 167,47 грн та збитки від інфляції у розмірі 132,49 грн місцевий суд стягнув з відповідача.

У свою чергу відповідач у відзиві на позовну заяву вказував на те, що концерн "Військторгсервіс" оплатив передбачені договором від 19.02.2019 №5915 послуги у повному обсязі, більш того наявна переплата у розмірі 627,00 грн.

Також у відзиві відповідач стверджував, що додаткова угода, на яку посилається позивач у позовній заяві, з боку Концерну "Військторгсервіс" підписана неуповноваженою особою.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК України).

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Керуючись наведеними нормами законодавства, місцевий суд, як зазначалось вище, стягнув з відповідача заборгованість у розмірі 11.134,00 грн, 3% річних у розмірі 167,47 грн та збитки від інфляції у розмірі 132,49 грн.

Колегія суддів з таким рішенням місцевого суду не погоджується з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, листом від 19.02.2019 Концерн "Військторгсервіс" в особі головного спеціаліста відділу майна Музики Л.І. звернувся до позивача з проханням провести інвентаризацію та виготовити технічний паспорт майнового комплексу загальною площею 7.981,9 кв. м з нанесенням земельної ділянки площею 8,6828 га та надати інформаційну довідку за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 7-а.

На підставі зазначеного листа між позивачем та відповідачем були підписані договори від 19.02.2019 №№ 5915, 5916, 5917 та 5918, предметами яких є проведення технічної інвентаризації і виготовлення технічних паспортів відповідних об`єктів нерухомості.

Позивач направив відповідачу претензію від 17.05.2019 про сплату коштів на підставі укладеної Додаткової угоди № 1 від 27.03.2019 до договору від 19.02.2019 №5915, відповідно до якої було збільшено об`єм роботи та виставлено новий рахунок на оплату в сумі 11134,00 грн (т. 1 а. с. 21).

Колегія суддів відзначає, що Договір від 19.02.2020 №5915 з боку відповідача підписаний Генеральним директором Концерну «Військторгсервіс» Байдою О.І.

Водночас, як вбачається з копії Додаткової угоди № 1 від 27.03.2019 до договору від 19.02.2020 №5915, ця угода підписана з боку відповідача головним спеціалістом відділу майна Концерну «Військторгсервіс» Музикою Л.І. на підставі наявної у справі довіреності №23 від 10.01.2019 (т. 1 а. с. 20).

Разом з тим вказаною довіреністю Музику Л.І. уповноважено представляти інтереси Концерну в державних і недержавних органах, підприємствах, установах і організаціях виключно з питань отримання в постійне користування земельних ділянок, що розташовані за адресою: м. Київ, Солом`янський район, вул. Уманська, 7. Будь-яких положень щодо надання Музиці Л.І. повноважень на укладання договорів (додаткових угод) з обстеження майна Концерну в м. Вінниці вказана довіреність не містить.

Також у матеріалах справи містяться письмові пояснення Музики Л.І. від 13.03.2020 (т. 1 а. с. 80), у яких остання стверджує, що вона не підписувала додаткової угоди від 27.03.2019 до договору від 19.02.2020 №5915.

Заперечує як укладення такої угоди, так і її подальше схвалення в будь-якій формі і Генеральний директор Концерну «Військторгсервіс» Байда О.І.

Як зазначалось вище, пунктом 2.1 договору від 19.02.2019 №5915 передбачено, що при виявленні працівником виконавця розмірів, які перевищують передбачувану площу, згідно з п. 1.1 даного договору протягом 5-ти днів з моменту усного або письмового повідомлення виконавця замовник зобов`язаний укласти додаткову угоду (в письмовій формі) про часткову зміну предмету договору та оплатити вартість послуги з виконання робіт відповідно до цієї додаткової угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази підписання додаткової угоди від 27.03.2019 до договору від 19.02.2020 №5915 від імені Концерну «Військторгсервіс» уповноваженою особою, колегія суддів вважає, що така угода (правочин) не є вчиненою.

Відповідно, у справі відсутні докази узгодження сторонами виконання робіт щодо розмірів, які перевищують передбачену площу, згідно з п. 1.1 договору, тобто більше 10.000 кв. м.

Крім того позивач стверджує, що вартість робіт за договором № 5915 остаточно склала 25.146,00 грн.

Відповідно до Прейскурантів цін на комплекси робіт та послуг, що надає КП «ВМБТІ», затверджених наказами від 18.01.2019 № 7од та від 27.02.2019 № 11од (т. 1 а. с. 55, 56), вартість послуги по обстеженню нежитлової будівлі площею до 10.000 кв. м з виготовленням технічного паспорту (п. 3.12 Прейскуранту) складає 10.002,00 грн (тобто, як зазначено в Договорі № 5915), а нежитлової будівлі площею до 100.000 кв. м з виготовленням технічного паспорту (п. 3.13 Прейскуранту) складає 97.509,00 грн.

На запит апеляційного суду позивач надав «Звіт про виконання робіт по Договору від 19.02.2019р. № 5915», за яким загальна вартість виконаних послуг складає 25.146,00 грн.

Проте суду першої інстанції такий або будь-який інший документ щодо остаточної вартості робіт за Договором № 5915 не надавався. Як не надавались і будь-які докази узгодження такої вартості із замовником чи принаймні інформування замовника про таку остаточну вартість. Така вартість не зазначена і в Додатковій угоди № 1 від 27.03.2019, на яку посилається позивач, хоча цією угодою, як вказує позивач, доповнено п. 3.2 Договору таким змістом: «У разі змін до договору згідно з додатковою угодою замовник зобов`язаний у повному обсязі оплатити цю суму (яку?) не пізніше ніж за 10 днів до погодженої дати отримання результатів замовлених робіт. Розцінки за загальну вартість виконаних робіт сторони погоджують на загальновстановленому рівні цін, які пропонуються виконавцем за аналогічні роботи/послуги, які ним виконуються на основі публічного договору».

Апеляційний суд враховує, що згідно з Експлікацією приміщень Технічного паспорту на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями і спорудами по вул. Чехова, 7-А, в м. Вінниці (т. 1 а. с. 24-50) загальна площа приміщень становить 11.443,8 кв. м (т. 1 а. с. 30). Проте, на думку суду, таке перевищення обстеженої позивачем площі над площею, зазначеною в Договорі № 5915 (до 10.000 кв. м), не зумовлює збільшення первісної визначеної Договором ціни більш як удвічі.

Переглядаючи справу, колегія суддів також відзначає таке.

Посилаючись на те, що загальна сума платежів замовника за Договором № 5915 складає 14.012,00 грн, позивач просить стягнути заборгованість з урахуванням проведених відповідачем платежів в сумі 11134,00 грн.

Разом з тим, як підтверджується матеріалами справи, зокрема, доказами, наданими Концерном до відзиву на позов, 19.02.2019 сторони уклали 4 договори на обстеження нежитлових приміщень різної площі - №№ 5915 (на обстеження приміщень до 10.000 кв. м з вартістю послуг 10.002,00 грн), 5916 (на обстеження приміщень площею до 2000 кв. м з вартістю послуг 2.129,00 грн), 5917 (на обстеження приміщень площею до 500 кв. м з вартістю послуг 627,00 грн) та 5918 (на обстеження приміщень площею до 500 кв. м з вартістю послуг 627,00 грн).

На виконання зазначених договорів позивач 26.02.2019 виставив відповідачу рахунки-фактури відповідно: №СФ-0000092 на суму 10.002,00 грн (т. 1 а. с. 84), №СФ-0000093 на суму 2.129,00 грн (т. 1 а. с. 73), №СФ-0000091 на суму 627,00 грн (т. 1 а. с. 77), №СФ-0000095 на суму 627,00 грн (т. 1 а. с. 79).

Платіжними дорученнями: від 20.02.2019 № 6864 (тобто, навіть ще до виставлення рахунку-фактури, але з призначенням платежу «Обстеження нежитлової будівлі з пл. до 10000 м2», т. 1 а. с. 74) на суму 5387,00 грн, від 15.03.2019 № 7075 (з призначенням платежу «Обстеження нежитлової будівлі зг. рах №СФ-0000092 від 26.02.19», т. 1 а. с. 71) на суму 7998,00 грн, від 15.03.2019 № 7074 (з призначенням платежу «Обстеження нежитлової будівлі зг. рах №СФ-0000091 від 26.02.19», т. 1 а. с. 76) на суму 627,00 грн відповідач в цілому сплатив за вказаними договорами 14012,00 грн, хоча загальна сума за чотирма договорами складає 13385,00 грн.

У позовній заяві та додаткових письмових поясненнях від 04.11.2020 №773, наданих апеляційному суду, позивач вважає 14012,00 грн такими, що сплачені відповідачем на виконання виключно Договору № 5915. Але така позиція позивача аж ніяк не узгоджується як з наведеними вище матеріалами справи і доказами, так і з попередньою позицією самого позивача, викладеною в листі (претензії) на адресу Концерну від 17.05.2019 № 366 (т. 1 а. с. 22, 23), за якою позивач сам розрізняє наведені вище договори як цілком окремі і доказів їх зведення (об`єднання) в одному Договорі № 5915 не надає.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що у відповідача не виник обов`язок з оплати замовлених за Договором № 5915 робіт саме у сумі 25146,00 грн, оскільки такий обов`язок не визначений ані договором, ані будь-яким іншим правочином, а згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно, апеляційний суд критично оцінює виставлений позивачем рахунок-фактуру від 16.04.2019 №СФ-0000186 на суму 11.134,00 грн з призначенням платежу «Обстеження нежитлової будівлі з пл. до 500м2 з виготовленням технічного паспорту» (т. 1 а. с. 21) та Акт № здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 16.04.2019 на суму 25.146,00 грн, в якому відсутні підписи і відтиск печатки відповідача та до якого не долучено будь-яких доказів його направлення (вручення) відповідачеві.

З урахуванням вказаного позовні вимоги про стягнення заборгованості з оплати за роботи, які не були погоджені відповідачем, у розмірі 11.134,00 грн, а також 167,47 грн 3% річних та 132,49 грн збитків від інфляції є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Окремо колегія суддів відзначає, що у судове засідання місцевого суду 14.05.2020 (яке розпочалося о 12 год 57 хв та закінчилося о 13 год 02 хв), у якому було прийняте оскаржуване рішення, представник відповідача не з`явився.

Водночас 14.05.2020 о 12:00 Концерн "Військторгсервіс" направив на електронну адресу Господарського суду міста Києва, зазначену на сайті суду (), клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із встановленим постановою Кабміну Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" карантином. Клопотання було скріплене особистим ЕЦП представника відповідача, одержано місцевим судом до 12 год 20 хв, що вбачається з відмітки на титульному листі клопотання (т. 1 а. с. 131).

Однак суд першої інстанції не розглянув подане відповідачем клопотання, адже воно не згадується ані у судовому рішенні, ані в протоколі судового засідання.

У зв`язку з цим представник відповідача не мав змоги безпосередньо у судовому засіданні надати свої пояснення по суті справи, зокрема аргументи щодо того, що додаткова угода не є вчиненою, а зазначені у ній роботи не є погодженими сторонами.

Водночас ефективність розгляду справи досягається тоді, коли сторони мають право надати суду ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом, що знаходить своє відображення у судовому рішенні, яке й буде свідчити про справедливість здійсненої судової процедури. Право бути вислуханим, як відзначив Європейський Суд у рішенні у справі "Fomin v. Moldova" у п. 31, не тільки включає можливість робити подання суду, але й обумовлює наявність обов`язку суду відобразити у рішенні причини, тобто, вказати, чому відповідні аргументи були прийняті або відхилені.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, позивач не надав суду апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції не надав вичерпної відповіді на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, спростовують висновки місцевого господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки колегія суддів встановила відсутність підстав для задоволення позовний вимог, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 у справі №910/3166/20 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 у справі №910/3166/20 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

4. Стягнути з Комунального підприємства "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" (21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 64, код 30054427) на користь Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А, код 33689922) 3.151,00 грн судового збору.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3166/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 12.11.2020.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

А.І. Мартюк