ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

09 листопада 2020 року Справа № 902/678/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу керівника Вінницької місцевої прокуратури

на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 10.09.2020р.

(постановлену о 10:00 у м. Вінниці, повний текст складено 14.09.2020р.)

у справі №902/678/19 (суддя Тварковський А.А.)

за позовом заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп"

про визнання додаткових угод недійсними

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Макаров С.О.;

прокурор - Прокопчук О.В.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп" про визнання додаткових угод недійсними.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор вказує на те, що Вінницькою місцевою прокуратурою за результатами вивчення стану дотримання вимог чинного законодавства з питань здійснення публічних закупівель встановлено, що Відділом освіти Вінницької РДА з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи "Prozorro" проведено відкриті торги щодо закупівлі природного газу в обсязі 210 тис. кубічних метрів з очікуваною вартістю 3131100 грн.

За результатами проведення торгів переможцем вказаного аукціону визначено ТОВ "Укртранссервіс-груп" з ціновою пропозицією 1892520 грн, з яким 18.01.2019 Відділом освіти Вінницької РДА укладено Договір №19-246 на постачання природного газу.

23.01.2019 між ТОВ ""Укртранссервіс-груп" та Відділом освіти Вінницької РДА укладено додаткову угоду №1 до Договору №19-246 на постачання природного газу, відповідно до якої сторони збільшили ціну газу до 10% у зв`язку з підвищенням ціни природного газу на ринку.

25.01.2019 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №2 до Договору №19-246 на постачання природного газу, відповідно до якої сторони збільшили ціну газу до 10% у зв`язку з підвищенням ціни природного газу на ринку.

Прокурор вважає, що додаткові угоди №1 від 23.01.2019 та №2 від 25.01.2019 укладені з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", а тому просить суд визнати їх недійсними.

Господарський суд Вінницької області ухвалою від 10.09.2020р. у справі №902/678/19 позов заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп" про визнання додаткових угод недійсними у справі №902/678/19 залишив без розгляду.

Постановляючи вказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що:

- прокуратура повідомила Відділ освіти Вінницької районної державної адміністрації про намір на підставі та в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру" звернутися до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою в інтересах держави в особі Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп", однак прокуратурою не було надано Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації розумного строку на відповідне реагування;

- Вінницькою місцевою прокуратурою не з`ясовано позиції Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації щодо можливості самостійного звернення чи не звернення до суду;

- матеріали справи не містять доказів того, що компетентний орган не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатися до суду з відповідним позовом.

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.

Суд першої інстанції при постановлені ухвали врахував позицію Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, Верховного Суду від 18.08.2020 у справі №914/1844/18, від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, керівник Вінницької місцевої прокуратури звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду від 10.09.2020р. та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги прокурор вказує таке.

Відділ освіти Вінницької районної державної адміністрації достовірно знав про вказане у позовній заяві прокурором порушення інтересів держави ще у березні 2019 року, оскільки у березні 2019 року заступник керівника Вінницької місцевої прокуратури вже звертався з аналогічним позовом до Господарського суду Вінницької області справа № 902/253/19.

Відмінністю між вказаними позовами було лише те, який орган був визначений прокурором як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, оскільки у справі № 902/253/19 прокурор звертався до суду в інтересах держави в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області, а відповідачами були визначені сторони оспорюваних додаткових угод: Відділ освіти Вінницької районної державної адміністрації і ТОВ "Укртранссервіс-груп". Предмет і підстави позову у справі № 902/253/19 є повністю ідентичними до позову у цій справі.

Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації перед направленням вищевказаного позову до суду було направлено його копію з усіма додатками, представник Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації приймав участь у судових засіданнях по зазначеній справі, а також надав суду відзив на позов, у якому чітко зазначив, що вважає доводи позовної заяви прокурора необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, і просив залишити позов без розгляду.

Господарський суд Вінницької області ухвалою від 01.07.2019 у справі № 902/253/19 позов залишив без розгляду з тих підстав, що Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області не проводило моніторинг оспорюваних додаткових угод, а тому відсутні підстави для твердження про його бездіяльність щодо самостійного незвернення до суду.

Після залишення зазначеного вище позову без розгляду, Відділ освіти Вінницької районної державної адміністрації не вжив жодних дій щодо самостійного оскарження у суді оспорюваних додаткових угод, що цілком відповідає правовій позиції даного органу, яка була висловлена ним у вищевказаному відзиві на позов, а саме незгода з тим, що у даних правовідносинах були будь-які порушення законодавства.

Врахувавши правову позицію суду у справі № 902/253/19, прокурором було підготовлено повторний аналогічний позов, замінивши при цьому у позовній заяві орган, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, на Відділ освіти Вінницької районної державної адміністрації, відповідним чином мотивувавши це у позовній заяві.

Звертаючись з позовом в цій справі, прокурор знав про правову позицію Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації у вказаних правовідносинах, яка, зокрема, письмово підтверджується відзивом на позов та відображена в ухвалі Господарського суду Вінницької області від 01.07.2019 у справі №902/253/19.

Суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації було відомо про суть стверджуваних прокурором порушень інтересів держави ще при розгляді справи № 902/253/19, а також незгоду даного органу з тим, що у вказаних правовідносинах взагалі були будь-які порушення законодавства, внаслідок чого даний суб`єкт владних повноважень самостійно і не звертався до суду з відповідним позовом.

Ураховуючи, що Відділ освіти Вінницької районної державної адміністрації, як компетентний орган, достовірно знав про стверджуванні порушення інтересів держави ще при розгляді справи № 902/253/19 та не вживав з того часу жодних заходів, така поведінка зазначеного органу має кваліфікуватися як бездіяльність.

З огляду на викладене, скаржник вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що у цій справі не вбачається бездіяльності Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації та що прокурором не з`ясовано позиції компетентного органу щодо можливості самостійного звернення чи не звернення до суду, а також не надано Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації, як відповідному уповноваженому суб`єкту владних повноважень, розумного строку для самостійного звернення до суду з позовом про захист інтересів держави не відповідають обставинам справи.

На підставі викладеного, керівник Вінницької місцевої прокуратури просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду від 10.09.2020 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп" надійшов відзив на апеляційну скаргу керівника Вінницької місцевої прокуратури, відповідно до якого відповідач вказує таке.

У даній справі прокурор, не надавши Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації розумного строку на відповідне реагування, подав до Господарського суду Вінницької області позовну заяву про визнання додаткових угод недійсними.

Прокурор у позовній заяві доводить порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі", проте згідно зі ст.7 Закону України "Про публічні закупівлі" компетентним органом у цих правовідносинах є органи Держаудитслужби.

Прокурор подаючи позов в інтересах інших органів, фактично підміняє функцію контролюючого органу Держаудитслужби, зазначаючи себе альтернативним позивачем, що суперечить ст.131-1 Конституції України, ст.53 ГПК України, ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Прокурор, у порушення вимог ст. 19 Конституції України не ініціював проведення відповідних заходів державного фінансового контролю, а самостійно провів перевірку, та отримані відомості поклав у основу позову, з огляду на що, зважаючи на приписи ч.2 ст. 77 ГПК України, докази, що додані до позовної заяви, одержані з порушенням закону, а отже не повинні прийматися судом.

В цій ситуації є орган, який уповноважений здійснювати відповідні заходи Держаудитслужба, однак фактів неналежного здійснення Держаудитслужбою своїх повноважень прокурором не встановлено. Дії (бездіяльність) органу Держаудитслужби у встановленому чинним законодавством порядку не оскаржено.

Визначений прокурором позивач не є повноважним органом у сфері публічних закупівель, з огляду на те, що відділ райдержадміністрації, відповідно до вимог чинного законодавства не має повноважень здійснювати державний фінансовий контроль у спірних правовідносинах.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Прокурор звертався з аналогічним предметом позову до господарського суду Вінницької області (справа №902/253/19), де прокурор позивачем визначив Держаудитслужбу з цього ж предмету позову, а відповідачем Відділ освіти Вінницької РДА та ТОВ "Укртранссервіс-груп".

Суд залишаючи позовну заяву прокурора без розгляду, встановив відсутність фактів неналежного виконання Держаудитслужбою своїх повноважень у сфері держзакупівель у вказаному предметі спору та встановив безпідставність звернення органів прокуратури в інтересах Держаудитслужби, як контролюючого органу.

Таким чином, Вінницька місцева прокуратура подаючи повторний позов з того ж предмету позову визначила себе вже альтернативним позивачем (замість спеціально уповноваженого органу - Держаудитслужби) та наділила себе та позивача непередбаченими законодавством функціями контролюючого органу, що порушує вимоги ст.23 Закону України "Про прокуратуру" щодо підстав звернення до суду.

З огляду на вказане, відповідач вважає, що доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, є формальними, які не відображають мотивації незгоди з встановленими судом першої інстанції обставинами.

На підставі викладеного, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс- груп" просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 10.09.2020 - без змін.

Відділ освіти Вінницької районної державної адміністрації не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу прокурора, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

09 листопада 2020 року в судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду прокурор підтримала доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при постановлені ухвали було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано бездіяльність позивача та його поведінку під час розгляду справи № 902/253/19. З огляду на вказане, вважає, що ухвалу Господарського суду Вінницької області від 10.09.2020 слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс- груп" в судовому засіданні заявив, що з доводами скаржника не погоджується, вважає їх безпідставними, а ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою. З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судове засідання 09.11.2020 р. представник Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації не з`явився.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що позивач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення, направлені позивачу (а. с. 215), а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розпочати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача та прокурора, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при постановлені ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів уважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржену ухвалу залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що заступник керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп" про визнання додаткових угод № 1 від 23.01.2019 та № 2 від 25.01.2019 до Договору на постачання природного газу № 19-246 від 18.01.2019 недійсними (а. с. 2-41).

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначив, що 18.01.2019 між Відділом освіти Вінницької РДА та ТОВ "Укртранссервіс-груп" укладено Договір №19-246 на постачання природного газу, до котрого сторонами 23.01.2019 та 25.01.2019 були внесені зміни шляхом укладання додаткових угод № 1 та № 2, якими зменшено обсяги природного газу та збільшено ціну за одиницю товару.

На думку прокурора, зазначені додаткові угоди укладені з порушенням Закону України "Про публічні закупівлі", а тому підлягають визнанню недійсними.

Також, з посиланням на ст.131-1 Конституції України, рішення Конституційного суду України №З-рп/99 у справі №1-рп/99 від 08.04.1999 р., ст. 53 ГПК України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст. 22, 26 Бюджетного кодексу України, прокурор вказує, що Відділ освіти Вінницької районної державної адміністрації, як головний розпорядник бюджетних коштів, є органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, однак ним не вжито жодних заходів, спрямованих на усунення порушень законодавства, вказаних у позовній заяві, у тому числі досудового врегулювання спору. З огляду на що з метою належного захисту інтересів держави, позов в цій справі пред`являється Вінницькою місцевою прокуратору.

Господарський суд Вінницької області ухвалою від 10.09.2020р. у справі №902/678/19 позов заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп" про визнання додаткових угод недійсними у справі №902/678/19 залишив без розгляду.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції про залишення позову заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп" про визнання додаткових угод недійсними у справі №902/678/19 без розгляду з таких підстав.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 53 ГПК України передбачено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. При цьому передумовою участі органів та осіб, зазначених у цій статті, в господарському процесі є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, і наявність процесуальної правосуб`єктності, яка охоплює процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суд від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19) прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18 звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Окрім того, колегія суддів констатує, що підставою реалізації прокурором представницьких функцій у даному випадку усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень, його бездіяльність.

В матеріалах господарської справи № 902/678/19 наявний лист заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури № 91/6739вих19 від 13.08.2019 адресований Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації, відповідно до якого прокурор повідомляє про те, що прокуратура має намір на підставі та в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" звернутися до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою в інтересах держави в особі Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп" про визнання додаткових угод недійсними у справі №902/678/19 (а. с. 41).

Із матеріалів справи апеляційним господарським судом встановлено, що позовна заява в цій справі подана 16.08.2019 , а датована 15.08.2019 (а. с. 2), при тому, що вказаний вище лист, яким прокурор повідомляє про намір звернутися до суду датований 13.08.2019.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 наведено правовий висновок відповідно до якого невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

З наведених обставин та беручи до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що прокурор не надав Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації розумного та достатнього часу на реагування, зокрема на лист Вінницької місцевої прокуратури №91/6739вих19 від 13.08.2019 та вираження своєї позиції щодо спору в якості позивача (в особі котрого буде поданий позов), оскільки між підготовкою листа та позовної заяви минуло лише 2 дні, а між підготовкою листа та звернення до суду - 3 дні.

Також суд апеляційної інстанції констатує, що прокурор не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів надсилання зазначеного листа Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації та його вручення, з огляду на що, апеляційний господарський суд прийшов висновку про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів підтвердження повідомлення прокурором Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації про намір звернутися до суду.

Також, надаючи оцінку доводам прокурора про те, що Відділ освіти Вінницької районної державної адміністрації висловив свою позицію щодо цього спору в справі №902/253/19, апеляційний господарський суд зазначає, що такі твердження не можуть бути взяті до уваги, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що в провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа № 902/253/19 за позовом заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури, подана в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області до Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп", про визнання недійсними додаткових угод №1 від 23.01.2019 та №2 від 25.01.2019 до Договору "на постачання природного газу" №19-246-1020-2274-1 від 18.01.20149, що укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп" та Відділом освіти Вінницької районної державної адміністрації.

Господарський суд Вінницької області ухвалою від 01.07.2019 у справі №902/253/19 позов заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області у справі №902/253/19 залишив без розгляду.

У вказаній ухвалі, суд зазначив, що: "08.05.2019 від відповідача - Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації також надійшов відзив №01-17/607 від 06.05.2019, в якому останній обґрунтовує свою процесуальну позицію відносно позовних вимог, а саме про необхідність залишення судом позовної заяви без розгляду, оскільки прокурор фактично звернувся у цій справі з позовом на захист прав та інтересів Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області, яке є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави у судовому порядку.".

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Проте, у справі № 902/253/19 Відділ освіти Вінницької районної державної адміністрації був іншою стороною у справі, а саме відповідачем (особою, які пред`явлено позовну вимогу і яка відповідає за позовом), в той час, як при розгляді справи № 902/678/19 є іншою стороною судового процесу, а саме є позивачем у справі, в особі якого подано позов, а тому позиція Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації у справі №902/253/19 не може бути взята до уваги під час розгляду справи № 902/678/19.

Також, апеляційний господарський суд зазначає, що прокурор до апеляційної скарги долучив відзив Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації на позов у справі № 902/253/19 (а. с. 186-192).

Приписами статті 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2).

Згідно статті 77 наведеного Кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч.2).

Частинами 1, 2, 8 ст. 80 ГПК України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що прокурор не подав такого доказу суду першої інстанції, а тому в силу положень ст. 269 ГПК України, повинен надати докази неможливості його неподання місцевому господарському суду.

Однак прокурор всупереч викладеному не надав суду апеляційної інстанції жодних доказів неможливості неподання суду першої інстанції відзиву Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації на позов у справі № 902/253/19, а тому такий докази не приймається судом апеляційної інстанції, як такий, що поданий з порушенням встановленого ГПК України порядку.

Отже, місцевий господарський суд постановляючи оскаржену ухвалу дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи вищевикладене, ухвалу Господарського суду Вінницької області від 10.09.2020р. у справі №902/678/19 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу керівника Вінницької місцевої прокуратури - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270-271, 273, 275-282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу керівника Вінницької місцевої прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 10.09.2020р. у справі №902/678/19 без змін.

2. Справу № 902/678/19 надіслати Господарському суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "11" листопада 2020 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.