ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
"27" жовтня 2020 р.
м. Київ
Справа № 911/2182/19
Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Парасочки Т.О., розглянув в порядку загального позовного провадження
про розірвання договору оренди №2011 від 18.09.2017, звільнення та повернення орендованого приміщення,
за участю представників:
позивача: Котовський В.М.
відповідача: не з`явились;
прокуратури: Слабковська О. О.;
третьої особи: не з`явились.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява №22-Г від 21.08.2019 Першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення фонду державного майна України по Київській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промосервіс" про розірвання договору оренди №2011 від 18.09.2017, звільнення та повернення орендованого приміщення.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.09.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого судового засідання призначено на 07.10.2019, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Судом встановлено, що відповідно до Наказу №786 від 05.08.2019 про реорганізацію регіональних відділень фонду державного майна України замість Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях як юридичну особу публічного права, що є правонаступником попереднього.
У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне замінити позивача у справі з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі Регіональне відділення).
15.11.2019 до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 15.11.2019 про ознайомлення з матеріалами справи та продовження cтроку на подання відзиву.
Тієї ж дати до суду надійшли пояснення Державного підприємства "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" (третьої особи) №1010/1.01-14 від 14.11.2019.
25.11.2019 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Промосервіс" надійшло клопотання б/н від 25.11.2019 про продовження строку на подання відзиву та клопотання б/н від 25.11.2019 про відкладення розгляду справи.
Також, у судовому засіданні 25.11.2019 судом встановлено, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2019 прийнято до розгляду справу № 912/2385/18 за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21 травня 2019 року, в якій, зокрема поставлені питання щодо представництва інтересів державин прокурором. Отже, у зв`язку з тим, що дана справа та справа № 912/2385/18 пов`язані між собою, позаяк в останніх представництво інтересів держави здійснює прокурор, судом з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики зупинено провадження у даній справі до моменту перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.
30.09.2020 до суду від прокуратури Київської області надійшло клопотання №15/4-18вих20 від 30.09.2020 про поновлення провадження у справі №911/2182/19.
Суд ухвалою від 01.10.2020 поновив провадження у справі №911/2182/19 та повідомив сторін про дату та час судового засідання яке відбудеться 12.10.2020.
У підготовчому судовому засіданні 12.10.2020 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 27.10.2020.
Позов обгрунотовано наступним:
- Києво-Святошинською місцевою прокуратурою Київської області, під час вивчення підстав для вжиття заходів представницького характеру за результатами опрацювання інформації з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області встановлено порушення вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна» при наданні в оренду державного нерухомого майна;
- між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промосервіс" (орендар) укладено Договір оренди державного нерухомого майна №2011 від 18.09.2017, за яким орендарю надано в строкове платне користування державне нерухоме майно майданчик площею 1975,0 кв.м (під розміщення стоянок для автомобілів), що розташований за адресою: вул. Соборна, 63 в с. Софіївська Борщагівка Київської області та знаходиться на балансі ДП «Науково-дослідний виробничій агрокомбінат «Пуща-Водиця»;
- під час проведення контрольного обстеження об`єкту оренди встановлено факт використання державного нерухомого майна не за цільовим призначенням, а саме частина території майданчика використовується під розміщення садового центру, магазину торгівлі та автозаправної газової станції, до яких повинна застосовуватись інша ставка розрахунку орендної плати;
- з підстав користування відповідачем державним майном не за цільовим призначенням договір оренди повинен бути розірваний у судовому порядку згідно з нормами ЗУ «Про оренду державного та комунального майна, а нерухоме майно (майданчик площею 1975,0 кв.м) повинно бути повернуто позивачу шляхом підписання акту приймання-передачі.
Третьою особою (Державним підприємством "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця") у своїх поясненнях по суті спору підтримано позовні вимоги та, зокрема, наголошено, що невиконання орендарем свого зобов`язання щодо використання орендованого майна за цільовим призначенням є підставою для розірвання договору оренди державного нерухомого майна №2011 від 18.09.2017 року в судовому порядку.
Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позов не подав, про причини неподання суд не повідомив, хоча судом неодноразово за клопотанням останнього було продовжено строк для подання відзиву.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.
Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд
Між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Київській області (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промосервіс" (орендар, відповідач) укладено Договір оренди індивідуально-визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №2011 від 18.09.2017 (далі - Договір) за яким, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно майданчик площею 1975,0 кв.м (далі майно), що розміщений за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, віл Соборна (Леніна), 63 та перебуває на балансі ДП «Науково-дослідний, виробничій агрокомбінат «Пуща-Водиця» (далі балансоутримувач, третя особа), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.06.2017 року і становить за незалежною оцінкою 802022,00 грн без врахування ПДВ(п. 1.1. Договору).
Відповідно до п. 1.2., 1.3. Договору майно передається в оренду з метою розміщення стоянок для автомобілів. Стан майна на момент укладення Договору визначається в акті приймання-передачі, підписання якого сторонами є узгодженням комплектності, стану та призначення майна, відсутності потреби проведення поточного та інших видів ремонтів. Орендар підписавши акт приймання-передачі, підтверджує отримання вичерпної інформації про особливі властивості та недоліки майна, які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я, майна орендаря або інших осіб чи призвести до пошкодження самого майна під час користування ним.
За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Орендар не відповідає за зобов`язаннями орендаря. Орендар не відповідає за зобов`язаннями орендодавця, якщо інше не передбачено цим Договором. Орендар відповідає за своїми зобов`язаннями і за зобов`язаннями, за якими він є правонаступником, виключно власним майном. Стягнення за цими зобов`язаннями не може бути звернене на орендоване державне майно (п. 9.1. та 9.2. Договору).
Відповідно до п. 10.1., 10.3., 10.4. Договору, цей Договір укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, що діє з 18.09.2017 до 17.08.2020 включно. Зміни до умов цього Договору або його розірвання допускаються за взаємною згоди сторін. У разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід`ємною частиною Договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди.
Зокрема, відповідно до п. 10.6. та п. 10.12. Договору його чинність припиняється достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду. Взаємовідносини сторін, не врегульовані цим Договором регулюються чинним законодавством України.
З Акту приймання-передачі орендованого майна від 18.09.2017 (Додаток №2 до Договору) вбачається орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно майданчик площею 1975,0 кв.м (далі майно), що розміщений за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, віл Соборна (Леніна), 63 та перебуває на балансі ДП «Науково-дослідний, виробничій агрокомбінат «Пуща-Водиця». Технічний і пожежобезпечний стан майна задовільний.
Спірні правовідносини з договору оренди, що склались між сторонами регулюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна», також до них застосовуються положення Глав 47-53, 58 Цивільного кодексу України, Глав 19-20, 26 Господарського кодексу України.
Відповідно до п. 10 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (далі Закон) оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.
Зокрема, згідно ст. 3 Закону об`єктами оренди за цим Законом є: єдині майнові комплекси підприємств, їхніх відокремлених структурних підрозділів; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення, а також їх окремі частини); інше окреме індивідуально визначене майно.
Відповідно до ч. 5 ст. Закону порядок передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду (далі - Порядок передачі майна в оренду) визначається Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері реалізації майна (майнових прав, інших активів) або прав на нього на конкурентних засадах у формі аукціонів, у тому числі електронних аукціонів, та здійснює контроль за її реалізацією.
Згідно з ст. 17 Закону орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. У разі якщо представницький орган місцевого самоврядування не затвердив Методику розрахунку орендної плати, застосовується Методика, затверджена Кабінетом Міністрів України. Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності. Порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що перебувають у державній власності, між державним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається Порядком передачі майна в оренду.
За приписами ч. 2 ст. 24 Закону Договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.
Зокрема, згідно ч. 1, 3 ст. 26 Закону у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди. Орендар зобов`язаний передати єдиний майновий комплекс підприємству, визначеному уповноваженим органом управління або його правонаступником, а балансоутримувач та уповноважений орган управління зобов`язані прийняти єдиний майновий комплекс згідно з Порядком повернення орендованих єдиних майнових комплексів після припинення або розірвання договору оренди, встановленим Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення контролю за виконанням умов договорів оренди нерухомого та рухомого майна покладається на орендодавців майна (ч. 2 ст. 26 Закону).
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ст. 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
У відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 773 Цивільного кодексу України наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Підставою для звернення з позовом до суду про розірвання договору оренди №2011 від 18.09.2017 та зобов`язання відповідача звільнити та повернути передане в оренду останньому державне майно є встановлення Регіональним відділенням факту використання відповідачем орендованого державного майна не за цільовим призначенням та, відповідно, порушення умов п. 1.2. Договору.
Суд дослідивши подані докази та пояснення сторін, встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Договору та Акту приймання-передачі відповідач отримав у строкове платне користування державне майно від 18.09.2017, саме, майданчик площею 1975,0 кв.м (далі майно), що розміщений за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, віл Соборна (Леніна), 63, з метою розміщення на ньому стоянок для автомобілів.
Про належне виконання Регіональним відділенням своїх зобов`язань щодо передачі відповідачу орендованого майна свідчить відсутність в матеріалах справи скарг та претензій з боку останнього щодо стану орендованого майна, неможливості використання майна за цільовим призначенням тощо.
Водночас, з Звіту від 18.10.2018 про проведення періодичного комплексного контролю з оглядом об`єкту оренди (згідно з планом графіком щодо використання державного майна, переданого в оренду, виконання умов договорів оренди державного майна, укладених Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (далі - Звіт) вбачається, що за результатами періодичного комплексного контролю з огляду об`єкта оренди зроблено висновок про те, що ТОВ «Промосервіс» (відповідач) порушило п. 1 та п.п. 1.2 Договору від 18.09.2017 №2011, а саме використовує частину орендованого державного нерухомого майна (загальна площа по Договору 1975,0 кв.м) не за цільовим призначенням:
- частина території майданчика використовується для розміщення автостоянок (при розрахунку орендної плати 12%) за цільовим призначенням;
- частина території майданчика, який орендовано під стоянку автомобілів використовується для розміщення садового центру, магазину торгівлі саджанцями дерев та кущів (торгівельні об`єкти з продажу непродовольчих товарів до яких, згідно чинного законодавства необхідно застосовувати 18% орендну ставку при розрахунку орендної плати за використання державного майна) не за цільовим призначенням;
- частина території майданчика, який орендовано під стоянку автомобілів використовується для розміщення автозаправної газової станції (торгівельний об`єкт з продажу непродовольчих товарів до якого, згідно чинного законодавства необхідно застосовувати 15% орендну ставку при розрахунку орендної плати за використання державного майна) не за цільовим призначенням.
При цьому перевірка належності використання державного майна за цільовим призначенням здійснювалась Регіональним відділенням відповідно до Плану-графіку проведення у 2018 році періодичного комплексного контролю з оглядом щодо використання державного майна, переданого в оренду, виконання умов договорів оренди державного майна, укладених Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (Додаток до Наказу №757 від 15.08.2018, наявний в матеріалах справи).
У зв`язку з встановленими Регіональним відділенням порушеннями, останнім направлено на адресу відповідача та балансоутримувача (третьої особи) претензію №50-08-5324 від 24.10.2018 в якій, зокрема, відповідачу висунуті вимоги негайно усунути виявлені порушення. Також зазначено, що у разі якщо не усунення порушень Регіональним відділенням будуть здійснені заходи щодо припинення Договору оренди.
Крім того, Регіональним відділенням додано до матеріалів справи Звіт проведення періодичного комплексного контрою щодо використання державного майна від 08.11.2019, стосовно об`єкта оренди за Договором №2011 від 18.09.2017 з якого вбачається, що станом на 08.11.2018 працівниками Регіонально відділення виявлені порушення у користуванні відповідачем об`єктом оренди, а саме, крім порушень встановлених Звітом від 18.10.2018 (частина майданчика використовується для: розміщення садового центру, мазанину торгівлі саджанцями; розміщення автозаправної газової станції) виявлено, що частина території майданчика, яка орендована під стоянку автомобілів використовується (як платформа) для продажу тротуарної плитки.
Разом з тим, Регіональним відділенням додано до позовної заяви CD-диск, з фото та відео файлами, як доказ наявності на території спірного орендованого державного майна садового центру, мазанину торгівлі саджанцями; розміщення автозаправної газової станції, тобто доказів використання орендного майна не за цільовим призначенням.
Під час перегляду вказаних відео та фото файлів, вбачається існування як садовий центр, мазанин торгівлі саджанцями, автозаправна станція так і стелажі з продажу тротуарної плитки, проте, з вказаного CD-диску не можливо встановити на якому саме майданчику здійснювалась вказана фото та відеофіксація, тобто в суду немає достовірних даних про те, що на фото та відеофайлах наявна інформація стосовно орендованого державного майна саме за Договором від 18.09.2017 №2011.
Водночас відповідачем не спростовано вказаних доказів та не надано відповідних пояснень, з цих підстав, суд вважає за можливе у відповідності до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України розцінювати поданий позивачем CD-диск як вірогідний доказ.
Отже, з зазначених Звітів, які складені та підписані уповноваженими представниками позивача вбачається, що з боку відповідача має місце порушення умов, викладених у п. 1.2. Договору, крім того, вказані порушення відповідачем не усунуті на вимогу орендодавця, а навпаки, прослідковується збільшення кількості порушень під час користування орендованим державним майном збільшується.
В свою чергу відповідач правом на подання відзиву не скористався, у зв`язку з чим, позбавив себе можливості надати суду докази, які спростовують доводи позивача та докази, з яких суд міг би встановити відсутності порушень користування орендованим державним майном та використання останнього за цільовим призначенням.
При цьому, суд вважає за необхідне зауважити на тому, що ним неодноразово, на вимогу відповідача, було продовжено останньому строк для подання відзиву на позовну заяву, для надання йому можливості скористатись своїм процесуальним правом визначеним у ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.
Між тим, суд наголошує на тому, що відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Так, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.
Отже, відповідач у даній справі жодним чином не спростував доводів позивача про існування порушень користування орендованим держаним майном відповідно до Договору від 18.09.2017 №2011 (майданчик площею 1975,0 кв.м, під розміщення стоянок для автомобілів, що розташований за адресою: вул. Соборна, 63 в с. Софіївська Борщагівка Київської області), хоча і був обізнаний про розгляд даної справи, тому суд не має підстав стверджувати, що позовні вимоги є надуманими, безпідставними та такими, що не можуть бути задоволені.
Між тим, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що в матеріалах справи, наявний лист ТОВ «Промосервіс» №03/1 від 03.08.2020 в якому вказано про те, що відповідач не має наміру припиняти договірні відносини та змінювати умови Договору №2011 від 19.09.2017, водночас, від позивача до суду не надійшло жодних доказів того, що даний договір припинив свою дію у строк визначений в договорі, а отже, суд констатує, що Договір №2011 від 18.09.2017 поновлювався в порядкуположень ст.764 ЦК України у зв`язку з відсутністю заперечень наймодавця та є чинним на момент прийняття даного рішення.
Відтак, у зв`язку з встановленим фактом порушення відповідачем умов пункту 1.2. Договору від 18.09.2017 №2011, а саме щодо користування останнім орендованим державним майном не за цільовим призначенням, суд у відповідності до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ст. 773 Цивільного кодексу України вважає за необхідне розірвати договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №2011 від 18.09.2017, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промосервіс".
Поряд з тим, суд керуючись положеннями ч.1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» зобов`язує Товариство з обмеженою відповідальністю "Промосервіс" звільнити та повернути передане в оренду згідно договору №2011 від 18.09.2017 майно майданчик площею 1975,0 кв.м. Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Київській області та балансоутримувачу Державному підприємству "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця".
Щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відтак, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
Позов задовольнити повністю.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 06.11.2020.

Суддя А.Ф. Черногуз