РІШЕННЯ

02 листопада 2020 року м. ТернопільСправа № 921/210/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

при секретарі судового засідання Саловській О.А.

розглянув матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця (вул. Тверська, 5, Печерський район, м. Київ, 03680)

в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд акціонерного товариства Українська залізниця (вул. Л.Толстого, 61, м. Київ, 03035)

в інтересах Виробничого структурного підрозділу Рівненсько-Тернопільське територіальне управління філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд акціонерного товариства Українська залізниця (вул. Н.Хасевича, 9, м. Рівне, 33013)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Стен (вул. Текстильна, 30А, м. Тернопіль, 46023)

про стягнення 61678,96 грн неустойки.

За участю від:

позивача Бондар М.Л.

відповідача Свірський Т.В.

Суть справи.

Акціонерне товариство Українська залізниця, в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд акціонерного товариства Українська залізниця, в інтересах Виробничого структурного підрозділу Рівненсько-Тернопільське територіальне управління філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд акціонерного товариства Українська залізниця звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Стен про стягнення 61678,96 грн неустойки за період липень-вересень 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань згідно договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 554 від 24.07.2009, термін дії якого закінчився 30.06.2018. Однак акт приймання-передачі до даного договору підписано лише 01.10.2018, у зв`язку з чим, позивачем в порядку ст. 785 Цивільного кодексу України, ТОВ "СТЕН" нараховано неустойку у подвійному розмірі за користування майном за період липень-вересень 2018 року в сумі 61678,96 грн, стягнення якої і є предметом розгляду у даній справі.

Ухвалою суду від 26.03.2020 позовну заяву Акціонерне товариство Українська залізниця було залишено без руху, на підставі ст. 174 ГПК України, у зв`язку з недотриманням заявником вимог ст. 162 ГПК України, при її подачі до суду. Цією ж ухвалою позивачу було встановлено визначений ч. 2 ст. 174 ГПК України строк для усунення недоліків - десять днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В подальшому, Акціонерним товариством Українська залізниця, заявою №271 від 01.04.2020 (вх. №2401 від 03.04.2020) подано до матеріалів справи документи на усунення недоліків, вказаних в ухвалі від 26.03.2020.

Разом з цим, з 12 березня по 24 квітня 2020 року, згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 №211 від 11.03.2020, на усій території України установлено карантин.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У зв`язку з наведеним, з метою вжиття заходів з мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, забезпечення безпеки працівників і відвідувачів судів та органів системи правосуддя, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", рекомендації Ради суддів України №9рс-186/20 від 16.03.2020, розпорядження заступника голови Господарського суду Тернопільської області №7-р від 16.03.2020 "Про встановлення режиму роботи Господарського суду Тернопільської області в умовах карантину" та рішення від 16.03.2020 оперативного штабу для координації дій щодо недопущення занесення і поширення на території Тернопільської міської територіальної громади випадків захворювань, спричинених новим коронавірусом, виявленим у місті Ухань (провінція Хубей, Китай), враховуючи поважність причин, з метою недопущення розповсюдження коронавірусу COVID-19, для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема учасників справи та працівників суду, ухвалою суду від 06.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/210/20 за правилами загального позовного провадження.

Окремим п. 3 ухвали від 06.04.2020 судом зазначено, що про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання додатково буде повідомлено сторін.

Ухвалою суду від 20.07.2020: підготовче судове засідання по розгляду справи №921/210/20 з повідомленням сторін призначено на 10.09.2020; продовжено строк підготовчого провадження по справі №921/210/20; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву.

До цього, 27.05.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «Стен» подано до матеріалів справи відзив на позовну заяву б/н від 27.05.2020 (вх. №3251). У ньому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування цьому, ним зазначено, що відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Зазначає, що оскільки після 30.06.2018 відповідач продовжував користуватися орендованим майном і позивач, в свою чергу, жодним чином не заперечував щодо цього протягом місяця після узгодженої сторонами дати закінчення дії договору, тому договір оренди був поновлений та діяв до 01.10.2018. Орендна плата за липень-вересень 2018 року відповідачем сплачувалась в повному обсязі. Одночасне стягнення орендної плати та неустойки, відповідно до ст. 785 ЦК України, за один і той же період користування наймачем орендованим майном є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення, що суперечить ст. 61 Конституції України. Зобов`язання відповідача, викладені у листі ТОВ «СТЕН» № 12 від 15.02.2019, здійснити оплату неустойки до 31.03.2019 та до 20.05.2019 жодним чином не може свідчити про правомірність нарахування позивачем неустойки за встановлених у даній справі обставин та не може в подальшому позбавляти відповідача права доводити безпідставність такого нарахування.

Разом з цим, відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності при зверненні позивача з позовом до суду. З приводу цього, ним стверджено, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальна позовна давність строком в один рік. Оскільки позивач нараховує неустойку за липень, серпень та вересень 2018 року, то станом на момент його звернення з позовом до суду, строк позовної давності минув.

В свою чергу, АТ "Українська залізниця" у відповіді на відзив №БМЕС-Т4/18/18/20 від 11.06.2020 (вх. №3722 від 16.06.2020), заперечило щодо застосування позовної давності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, якою визначено позовну давність в один рік, та звернуло увагу на те, що у даних правовідносинах, де предметом спору є стягнення неустойки на підставі ст. 785 ЦК України застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Також позивач зазначив, що заява Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» ПАТ «Укрзалізниця» про припинення дії договору оренди від 04.05.2018 за № ФБМЕС-01/366 була надіслана та отримана відповідачем по справі, що підтверджується витягом з журналу реєстрації вихідної кореспонденції філії, а також копією рекомендованого повідомлення №542 про вручення поштового відправлення із зазначенням підпису особи представника ТОВ «Стен». Додатковими доказами заперечення позивача з приводу продовження терміну дії договору також являються датовані 25.07.2018 акт комісії про обстеження нерухомого майна та звернення №1815 про заперечення щодо продовження дії договору, а також лист №2117 від 25.09.2018 про нарахування неустойки за неповернення майна з орендного користування. Відповідно до поданих до позовної заяви рахунків та актів звірки взаєморозрахунків, на які посилається відповідач, позивач до оплати виставляв лише неустойку, передбачену ст. 785 ЦК України. Орендна плата не була включена до цих сум. Передбача ч. 2 ст. 785 ЦК України неустойка є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, до якої не застосовуються приписи ст. 258 ЦК України.

Зміст поданих відповідачем заперечень б/н від 01.09.2020 (вх. №5941 від 01.09.2020) зводяться до того, що ТОВ «Стен» не отримувало надісланої йому позивачем заяви від 04.05.2018 про припинення дії договору. Позивач не надає доказів направлення даної заяви, а надає лише копію рекомендованого повідомлення про її вручення, з якої неможливо встановити, що саме ця заява разом з ним надсилалась. Вже згадані листи від 25.09.2018 та від 25.07.2018 відповідачем також не були отримані.

В якості одного з додатків до заперечень від 01.09.2020, ТОВ «Стен» долучено нотаріально посвідчену заяву свідка від 01.09.2020 ОСОБА_1 , в порядку ст. 88 ГПК України.

Ухвалою суду від 10.09.2020: прийнято до розгляду письмові заперечення відповідача б/н від 01.09.2020 (вх. №5941 від 01.09.2020); відмовлено відповідачу у прийнятті до розгляду нотаріально посвідченої заяви свідка ОСОБА_1 від 01.09.2020; в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 17.09.2020.

16.09.2020 на електронну адресу суду позивачем подано до матеріалів справи додаткові пояснення №203-ю від 14.09.2020 (вх. № 6351), без електронного цифрового підпису.

17.09.2020 відповідачем подано письмову заяву б/н від 17.09.2020 (вх. №6380), в якій викладено прохання про поновлення строку для подання заяви свідка ОСОБА_1 та про відмову позивачу у прийнятті до розгляду доказів, поданих ним у складі відповіді на відзив, а саме копій сторінок журналу реєстрації вихідної кореспонденції, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 18.05.2018, акту обстеження нерухомого майна, листа від 25.07.2018, поштової квитанції від 30.07.2018.

Ухвалою суду від 17.09.2020: відмовлено позивачу у прийнятті до розгляду додаткових пояснень №203-20 від 14.09.2020 (вх.№6351); відмовлено відповідачу в задоволенні клопотань викладених у заяві б/н від 17.09.2020 (вх. №6380 від 17.09.2020); закрито підготовче провадження по справі №921/210/20 та призначено її до розгляду по суті на 15.10.2020.

Повторно, 21.09.2020 за допомогою засобів поштового зв`язку, позивачем подано до матеріалів справи додаткові пояснення №203-ю від 14.09.2020 (вх. №6472), у яких позивач стверджує про те, що законодавство не передбачає обов`язку надіслання повідомлення про припинення дії договору на адресу орендаря з описом вкладення.

15.10.2020 відповідачем до справи подано клопотання б/н від 15.10.2020 (вх. №7272) про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №916/1319/19.

Разом з цим, 15.10.2020 представником відповідача долучено до матеріалів справи заяву б/н від 15.10.2020 (вх. №7273), у якій ним повідомлено суд, що до закінчення судових дебатів у даній справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, стороною відповідача будуть подані докази на підтвердження розміру судових витрат, які сплачено чи має бути сплачено у зв`язку з розглядом справи, для їх стягнення з протилежної сторони.

Зважаючи на приписи ч. 3 ст. 195, п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України, заперечення представника позивача щодо зупинення провадження у справі, судом відхилено клопотання б/н від 15.10.2020 (вх. №7272) про зупинення провадження у справі, оголошено перерву в судовому засіданні до 02.11.2020, з приводу чого постановлено протокольну ухвалу від 15.10.2020.

В судовому засіданні 02.11.2020 представником позивача підтримано позовні вимоги.

Повноважним представником відповідача в судовому засіданні 02.11.2020 проти позову заперечено та усно заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №916/1319/19.

Керуючись ст. ст. 2, ч.3 ст. 195, п. 7 ч.1 ст. 228 ГПК України судом відмовлено представнику ТОВ «Стен» у задоволенні заявленого в судовому засіданні 02.11.2020 клопотання про зупинення провадження у справі, з приводу чого постановлено протокольну ухвалу від 02.11.2020.

Судом враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66,69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У вже згаданому клопотанні №271 від 01.04.2020 (вх. №2401 від 03.04.2020) на усунення недоліків позовної заяви, а також клопотанні №299 від 24.04.2020 (вх. №2720 від 28.04.2020) позивач просив суд розгляд даної справи проводити в режимі відеоконференції.

З приводу цього, ухвалами від 06.04.2020 та від 28.04.2020 судом було повідомлено заявника, що його клопотання про участь в судовому засіданні режимі відкеоконференції будуть розглянуті після визначення дати підготовчого судового засідання.

На виконання ухвали суду від 20.07.2020 підготовче судове засідання 10.09.2020 проводились в режимі відеоконференції. Забезпечення її проведення було доручено Господарському суду Львівської області.

Також ухвалою від 17.09.2020 судом відмовлено позивачу у задоволенні клопотання №202-10 від 11.09.2020 (вх. № 6361) про проведення підготовчого судового засідання 17.09.2020 в режимі відеоконференції.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програми фіксування судового процесу (судового засідання) Акорд. Експертний висновок № 765 від 20.10.2017 до 20.10.2020.

Для робочого оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер Для робочого оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер N108XE16D8132982B2.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне:

24 липня 2009 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області (надалі - орендодавець), в особі начальника відділення Шкільняка М.М., який діє на підставі Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стен" (надалі - орендар), в особі директора Карася С.А., що діє на підставі Статуту, укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 554, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно: частину будівлі пакгаузу з багажним відділенням (склад № 8) загальною площею 210,2 кв. м станції Тернопіль і частину критої платформи площею 197,7 кв. м в споруді вантажного двору станції Тернопіль, за адресою: майдан Привокзальний, 2, м. Тернопіль (надалі - майно), що перебуває на балансі відокремленого підрозділу «Станція Тернопіль» Державного територіально-галузевого об`єднання "Львівська залізниця" (надалі - балансоутримувач) (п. 1.1. договору).

Майно передається в оренду з метою розміщення складу (крім складування легкозаймистих, горючих, отруйних та вибухонебезпечних речовин) (п. 1.2 договору).

Згідно п. п. 2.1., 2.4. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання договору та акта приймання-передавання майна, обов`язок складання якого покладено на орендодавця.

Розмір стартової орендної плати визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна (затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786), з врахуванням результатів конкурсу становить без ПДВ за перший базовий місць оренди (квітень 2009 року) 3600 грн. Орендна плата за перший місяць оренди (липень 2009 року) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди (квітень 2009 року) на індекси інфляції за травень липень 2009 року (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

У п. 3.5 передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні до 30 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 3.10. договору сторони узгодили, що у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Відповідно до п. 5.10 договору орендар зобов`язується, у разі припинення або розірвання договору повернути балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

Пунктом 10.1. договору передбачено, що договір діє з 24 липня 2009 року по 22 липня 2012 року включно.

Продовження дії цього договору на новий строк оформляється додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору, згідно з вимогами чинного на момент його закінчення законодавства та за умови отримання на це згоди балансоутримувача і належного виконання орендарем всіх обов`язків за договором оренди (п. 10.4. договору).

Відповідно до п. 10.9. та п. 10.10. цього договору, у разі припинення або розірвання договору майно протягом 3 робочих днів повертається орендарем балансоутрмувачу. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акту приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Також п. 10.11. договору сторони визначили, що якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.

24.07.2009 за актом приймання-передавання нерухомого майна, балансоутримувач передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно: частину будівлі пакгаузу з багажним відділенням (склад № 8) площею 210,2 кв. м станції Тернопіль і частину критої платформи площею 197,7 кв. м в споруді вантажного двору станції Тернопіль, за адресою: майдан Привокзальний, 2, м. Тернопіль, що перебувають на балансі відокремленого підрозділу «Станція Тернопіль» Державного територіально-галузевого об`єднання "Львівська залізниця".

У подальшому, у період з 25.11.2011 по 25.04.2018 сторони уклали ряд додаткових договорів до договору оренди нерухомого майна від 24.07.2009 № 554, якими продовжували строк дії договору та узгоджували розмір орендної плати та змінювались найменування сторін.

Так, зокрема до пункту 10.1 договору оренди вносились зміни, з урахуванням додаткових угод до нього від 22.08.2012, від 26.07.2013, від 21.01.2014, від 15.12.2014, від 31.03.2015, від 31.08.2015, від 29.01.2016, від 31.03.2016, від 30.06.2016, від 01.08.2016, від 17.11.2016, від 07.04.2017, від 08.06.2017, від 15.12.2017, від 09.01.2018, від 25.04.2018 якими продовжувалась його дія по 30.06.2018 включно.

Окрім цього, додатковими угодами №1 від 25.11.2011, №3 від 22.08.2012, №9 від 31.08.2015, додатковими договорами від 29.01.2016, від 26.10.2016, від 08.06.2017 вносились зміни до п. 3.1 договору щодо визначення суми орендної плати. Востаннє, у додатковому договорі від 08.06.2017 сторони передбачили, що орендна плата з 01.05.2017 становить 12052 грн без ПДВ.

В подальшому, додатковим договором від 15.12.2017 сторонами обумовлено п. 3.3, п. 3.5 викласти в наступній редакції: «орендна плата за листопад 2017 року до завершення дії договору визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за звітний місяць», «орендна плата 100% в термін не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця. Одержувач коштів Виробничий підрозділ «Рівненсько-Тернопільське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», код ЄДРПОУ одержувача 41149437, банк одержувача АТ «Ощадбанк», МФО 333368 № рахунку НОМЕР_1 ».

Додатковим договором від 09.01.2018 сторони спільно погодили п. 3.3 договору викласти в наступній редакції: «орендна плата за січень 2018 року до завершення дії договору визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за звітний місяць».

Додатковою угодою №2 від 01.03.2012 сторони обумовили внести зміни в п. 1.1 договору оренди, а саме Відокремлений підрозділ «Станція Тернопіль» Державного територіально-галузевого об`єднання "Львівська залізниця" замінено на Відокремлений підрозділ «Тернопільська дирекція залізничних перевезень» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця».

В подальшому, додатковою угодою №6 від 12.05.2014 сторони внесли зміни в п. 1.1 договору оренди, а саме Відокремлений підрозділ «Тернопільська дирекція залізничних перевезень» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» замінено на Відокремлений підрозділ «Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд №2» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця».

Додатковим договором від 29.01.2016 сторонами погоджено Відокремлений підрозділ «Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд №2» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» та скорочене його найменування ВП «Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд №2» ДТГО «Львівська залізниця» замінити на Виробничий структурний підрозділ «Тернопільське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд» регіональної філії «Львівська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та підрозділ Тернопільське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд.

Також, додатковим договором до договору оренди від 29.01.2016 внесено зміни в договір оренди нерухомого майна від 24.07.2009 за № 554, у зв`язку з утворенням Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23 лютого 2012 року №4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 25 червня 2014 року № 200 та керуючись ст. 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", та встановлено, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди від 24.07.2009 за № 554 є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", а також змінено найменування "Відокремлений підрозділ "Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 2" Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» та скорочене найменування ВП "Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 2" ДТГО «Львівська залізниця» на Виробничий структурний підрозділ "Тернопільське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд" регіональної філії "Львівська залізниця" публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" та Підрозділ Тернопільське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд.

З врахуванням додаткового договору від 15.12.2017 орендодавця по договору від 24.07.2009 №554 замінено на Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», а також найменування "Виробничий структурний підрозділ "Тернопільське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд" регіональної філії "Львівська залізниця" публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" та скорочене найменування Підрозділ Тернопільське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд замінено на Виробничий підрозділ "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та ВП "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "БМЕС" ПАТ "Українська залізниця".

25.04.2018 між сторонами укладено додатковий договір, яким пункт 10.1 договору викладено в наступній редакції: "Цей договір діє з 01 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року включно без подальшого продовження".

Вищевказаний договір, додаткові договори та акт приймання-передання підписані та скріплені печатками сторін.

В той же час, як стверджує позивач, відповідач, ігноруючи умови укладеного між учасниками спірних правовідносин правочину, не повертав об`єкт оренди після 30.06.2018 та продовжував користуватися орендованим нерухомим майном аж до 01.10.2018.

Філія "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" ПАТ "Українська залізниця" листом від 04.05.2018 за № ФБМЕС-01/366 повідомила ТОВ "Стен" щодо припинення 30.06.2018 дії спірного договору та про необхідність повернення орендованого майна балансоутримувачу.

У поданому позивачем журналі №2 реєстрації вихідної кореспонденції філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" ПАТ "Українська залізниця" за період з 19.07.2017 по 28.12.2018, під порядковим номером 366 міститься запис про датоване 04.05.2018 відправлення під номером № ФБМЕС-01/366.

Адресоване ТОВ «Стен» (вул. Текстильна, 30 А, м. Тернопіль, 46023) рекомендоване повідомлення від 18.05.2018 зі штрихкодовим ідентифікатором 542, містить відмітки про вручення повідомлення 23.05.2018 уповноваженій особі відповідача Білінській.

В матеріалах справи міститься акт від 25.07.2018, складений комісією в присутні заступника начальника ВП «Рівненсько-Тернопільське територіальне управління філії «БМЕС» ПАТ «Укрзалізниця» Федоришина С.Р., інженера виробничо-технічного відділу Похни Д.І., майстра дільниці Кіт Т.М., за наслідками обстеження нерухомого майна - частини будівлі пакгаузу з багажним відділенням (склад № 8) площею 210,2 кв. м станції Тернопіль і частини критої платформи площею 197,7 кв. м в споруді вантажного двору станції Тернопіль, за адресою: майдан Привокзальний, 2, м. Тернопіль. У ньому зазначено, що станом на 25.07.2018 вказане приміщення продовжує перебувати в користуванні ТОВ «Стен», після закінчення терміну дії договору №554 від 24.07.2009. Вказаний акт містить відмітку про те, що представник орендаря (відповідача) Кантор Н. відмовилась від його підписання.

Окрім того, 25.07.2018 на адресу відповідача повторно було надіслано лист з вимогою повернути майно ПАТ "Укрзалізниця" та попереджено ТОВ "Стен", що у разі невиконання обов`язку щодо повернення майна, орендар має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

З банківських виписок філії Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» від 27.08.2018 та від 19.09.2018 вбачається, що ТОВ «Стен» 27.08.2018 та 19.09.2018 за оренду майна здійснювались платежі по 15274,63 грн кожен.

На дану обставину також вказує оформлений в односторонньому порядку позивачем акт звірки взаєморозрахунків, з відображеними фінансовими операціями з нарахування ним та сплати відповідачем орендної плати за період з 01.01.2018 по 24.09.2020.

Його зміст відображає нарахування позивачем 31.07.2018, 31.08.2018 орендної плати по 15274,63 грн та неустойки в сумі 61098,52 грн (згідно рахунку №10 від 24.09.2020), а також здійснені відповідачем платежі 27.08.2018 та 19.09.2018 на суму 15274,63 грн кожен.

Під час розгляду справи, відповідачем підтверджено факти здійснення ним орендних платежів після 30.06.2018. При цьому, ним не заперечувався розмір орендної плати, яка нараховувалась позивачем в сумі 15274,63 грн.

Акт звірки також містить інформацію про зменшення орендодавцем нарахувань по неустойці: 31.07.2018 в розмірі 15274,63 грн та 31.08.2018 в розмірі 15274,63 грн (разом 30549,26 грн). Внаслідок цього залишок непогашеної згідно рахунку №10 від 24.09.2020 неустойки склав 30549,26 грн.

25.09.2018 орендодавець - філія "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" ПАТ "Українська залізниця", звернувся до орендаря - ТОВ "Стен" із листом № 2117, у якому повідомив, що у зв`язку із неповерненням майна із орендного користування, орендодавцем прийнято рішення про нарахування неустойки за неповернення майна, скасовано нарахування орендної плати по 15274,63 грн за липень та серпень 2018 року та виставлено рахунок №10 від 24.09.2018 на суму 61098,52 грн (неустойка за неповернення майна з орендного користування у розмірі подвійної плати за користування майном за липень-серпень 2018 року).

У листі № 2117 від 25.09.2018 позивач також просив письмової згоди ТОВ "Стен" щодо зарахування суми переплати в рахунок погашення заборгованості по нарахованій неустойці за неповерненням майна із орендного користування.

Згідно рахунку №68 від 30.09.2020 нарахована позивачем, на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України, до сплати відповідачу неустойка за вересень 2018 року складала 31129,70 грн.

В подальшому оформлені позивачем акти звірок станом на 30.09.2018 та 23.10.2018 додатково відображають нарахування неустойки в сумі 31129,70 грн згідно рахунку №68 від 30.09.2018, та залишок неоплати в сумі 61678,96 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.10.2018 сторонами підписано акт приймання - передачі до договору оренди нерухомого майна від 24.09.2009 № 554 від 01.10.2018, відповідно до якого орендар передав, а балансоутримувач прийняв зі строкового платного користування майно: частину будівлі пакгаузу з багажним відділенням (склад № 8) загальною площею 210,2 кв. м станції Тернопіль і частину критої платформи площею 197,7 кв. м в споруді вантажного двору станції Тернопіль, за адресою: майдан Привокзальний, 2, м. Тернопіль.

Листом №2387 від 23.10.2018 позивач направив на адресу відповідача акт звірки та повідомив про нарахування неустойки згідно рахунків №10 від 24.09.2018 та №68 від 30.09.2018. Також ним зазначено, що у випадку неповерненням на протязі 10 днів з моменту отримання акту звірки, такий вважатиметься узгодженим.

06.02.2019 позивач направив на адресу відповідача претензію № 271 від 06.02.2019 на суму 61678,93 грн з вимогою оплати протягом 10-денного строку з моменту отримання останньої заборгованість зі сплати неустойки в розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення, у відповідь на яку ТОВ "Стен" листом №12 від 15.02.2019 повідомило, що у зв`язку із сезонними коливаннями обсягів продажу в сфері торгівлі будівельними матеріалами, щільними графіками оплати кредиторської заборгованості перед постачальниками, а також із закінченням терміну дії кредитних договорів з банком і як наслідок - необхідністю погашення кредитів, зобов`язується оплатити нараховану неустойку частково до 31.03.2019, а решту - до 20.05.2019.

Оскільки, як вважає позивач, орендні правовідносини з відповідачем по спірному договору закінчились 30.06.2018 згідно додаткового договору від 25.04.2018, у якому встановлено умову - без подальшого продовження, а ТОВ "Стен" продовжувало користуватися об`єктом оренди до 01.10.2018, позивач звернувся з даним позовом до суду з метою захисту майнових прав на використання спірних приміщень шляхом стягнення із відповідача неустойки у подвійному розмірі за користування майном за період липень-вересень 2018 року в сумі 61678,96 грн (30549,26 грн залишок неоплаченої частини неустойки згідно рахунку №10 від 24.09.2020 та 31129,70 грн нарахована неустойка згідно рахунку №68 від 30.09.2020).

З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що 24.07.2009 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди, правовідносини за яким регулюються Главою 58 ЦК України, параграфом 5 Глави 29 ГК України та Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

За приписами ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка узгоджується з ст. 759 ЦК України, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з статтею 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні приписи містяться у ч. 2 ст. 291 ГК України.

У п.10.4. договору сторони погодили, що продовження дії цього договору на новий строк оформляється додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору, згідно з вимогами чинного на момент його закінчення законодавства та за умови отримання на це згоди балансоутримувача і належного виконання орендарем всіх обов`язків за договором оренди.

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця упродовж одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в ч. 2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди упродовж одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до п. 4.1. постанови пленуму Вищого Господарського суду України, від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", зі змісту ст. ст. 759, 763 і 764 ЦК України, ч. 2 ст. 291 ГК України, ч. 2 ст. 17 та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

При цьому, норма ч. 2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не встановлює форму заяви про припинення договору оренди. Така вимога може бути викладена однією із сторін у листі, телеграмі, факсограмі тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вимога обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та її направлення у межах строку, встановленого законом.

Отже, Закон визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому, для такого автоматичного продовження договору оренди державного та комунального майна передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

В свою чергу, чинне законодавство не містить заборони на повідомлення орендодавцем орендаря про закінчення договірних відносин після визначеного строку дії договору ще під час його дії. Тобто, сторони не обмежені в праві заявити про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом всього строку дії такого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 906/742/18, від 22.10.2019 у справі № 910/3705/19, від 31.10.2019 у справі № 905/2018/18.

Позивачем долучено до матеріалів справи заяву № ФБМЕС-01/366 від 04.05.2018 філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" про припинення дії договору оренди, адресовану ТОВ "Стен" (вул. Текстильна, 30 А, м. Тернопіль, 46023), в якій проінформовано орендаря про припинення дії договору оренди нерухомого майна №554 від 24.07.2014 саме 30.06.2018, а також про необхідність повернення балансоутримувачу орендованого майна.

Доказом направлення (ще до закінчення терміну дії договору) відповідачу заяви № ФБМЕС-01/366 від 04.05.2018 про припинення дії договору являється рекомендоване повідомлення зі штрихкодовим ідентифікатором 542, про вручення поштового відправлення уповноваженій особі ТОВ «Стен» Білінській 23.05.2018.

Тому, позивач належним чином виконав свій обов`язок щодо доведення інформації про припинення дії договору до орендаря, надіславши йому заяву рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідно до вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністру України № 270 від 05.03.2009.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19.05.2020 у справі №910/917/19.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, позивач довів факт належного повідомлення орендаря ТОВ «Стен» про припинення договору №554 від 24.07.2009, ще до закінчення його строку.

Також, як на доказ повідомлення відповідача про припинення договору оренди, позивач посилається на лист філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд "АТ "Українська залізниця" № 1815 від 25.07.2018, адресований Товариству з обмеженою відповідальністю "Стен", вул. Текстильна, 30 А, м. Тернопіль, 46023, із змісту якого вбачається, що відповідача проінформовано про закінчення строку дії договору № 554 від 24.07.2009 та попереджено про нарахування неустойки у відповідності до п.10.11. договору оренди та ч. 2 ст. 785 ЦК України.

В якості доказу направлення листа №1815 від 25.07.2020 ТОВ «Стен» рекомендованим повідомленням 338, позивачем долучено до матеріалів справи копію фіскального чеку підприємства зв`язку «Укрпошта» від 30.07.2018.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Наявність:

- додаткового договору від 25.04.2018, яким продовжено термін дії основного договору оренди строком на три місяці, а саме: з 01.04.2018 по 30.06.2018 включно без подальшого продовження;

- встановленої сторонами домовленості (п. 10.4 договору оренди) про те, що продовження дії правочину оформляється додатковим договором, яка не суперечить ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ст. 764 ЦК України, і реалізовувалась сторонами протягом тривалого часу орендних відносин аж до 30.06.2018;

- відповідних звернень орендодавця та належних доказів їх надсилання орендарю за наданими орендарем реквізитами, а в окремих випадках і отримання їх відповідачем, свідчать про добросовісність звернення позивача до відповідача, вчинення позивачем залежних від його волі необхідних дій у спірних правовідносинах, а відтак вказують про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства 30.06.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Перелічені приписи закону відображені і в п. 10.11 укладеного між сторонами договору №554 від 24.07.2009 оренди нерухомого майна.

При цьому, ініціатива по складанню акта приймання - передачі після припинення договору оренди покладається саме на відповідача у справі (п. 10.10 договору).

Судом встановлено, що 01.10.2018 згідно з актом приймання-передачі до договору оренди нерухомого майна № 554 від 24.07.2009, відповідачем було повернуто (передано) балансоутримувачу зі строкового платного користування майно: частину будівлі пакгаузу з багажним відділенням (склад № 8) загальною площею 210,2 кв. м станції Тернопіль і частину критої платформи площею 197,7 кв. м в споруді вантажного двору станції Тернопіль, за адресою: майдан Привокзальний, 2, м. Тернопіль.

Згідно рахунків №10 від 24.09.2018 та №68 від 30.09.2018 за період липень-вересень 2018 позивачем проведено нарахування неустойки в сумі 92228,22 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ "Стен" за період з 01.07.2018 по 30.09.2018 користувалось об`єктом оренди за договором оренди нерухомого майна від 24.07.2009 № 554 та сплачувало орендну плату за липень на серпень 2018 року по 15274,63 грн.

У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно (пункт 3.10. договору).

Попри домовленість, викладену у п. 3.10 договору, у листі № 2117 від 25.09.2018 позивач просив письмової згоди ТОВ "Стен" щодо зарахування вказаних сум переплат в рахунок погашення заборгованості по нарахованій неустойці за неповерненням майна із орендного користування.

Зарахувавши 30549,26 грн орендної плати в рахунок погашення неустойки, позивач просить суд стягнути з відповідача решту неустойки в сумі 61678,96 грн.

Частиною 1 статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 ЦК України.

У п. 10.11. договору сторони також погодили, що якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.

Передбачена ч.2 ст.785 ЦК України неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією в розумінні 230 ГК України, то одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі №910/12949/16 та постанові від 17.12.2018 у справі №906/1037/16.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Принципи змагальності сторін та диспозитивності відображені і в ст. 14, ч. 4 ст. 74 цього Кодексу, за змістом яких суд не може самостійно збирати докази, крім окремих визначених випадків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Судом встановлено, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо своєчасного повернення нерухомого майна з оренди, а відтак допустив прострочення. Здійснені за липень та серпень 2018 року платежі з орендної плати на суму 30549,26 грн позивачем зараховано на погашення нарахованої відповідачу неустойки за липень 2018 року.

Вина відповідача (у вигляді умислу або необережності) у невжитті заходів щодо повернення орендованого майна позивачу після 30.06.2018 підтверджується:

- складеним 01.10.2018 актом приймання - передачі об`єкта оренди позивачу та відсутність аж до 01.10.2018 дій відповідача, спрямованих на виконання своїх зобов`язань щодо цього;

- відсутністю відповідей відповідача на звернення орендодавця щодо повернення йому майна;

- комісійним актом від 25.07.2018 щодо порушення відповідачем умов договору та продовження користування майном після закінчення дії правочину.

Аргумент відповідача про неповернення майна через власне переконання про продовження дії договору після 30.06.2018 є необґрунтованим, суперечить умовам підписаного ним договору, із змінами, та зібраними у справі доказами, зокрема підписаним ним без застережень актом приймання - передачі об`єкта оренди.

Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача заявленої неустойки на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України в сумі 61678,96 грн.

Щодо застосування строків позовної давності до спірних правовідносини, про які ТОВ «Стен» заявлено у відзиві від 27.05.2020, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Частиною 6 ст. 283 ГК України встановлено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, стаття 785 ЦК України передбачає особливий вид майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який не виконує обов`язку з повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

При цьому, до вказаної неустойки не підлягає застосуванню встановлений положеннями статті 258 ЦК України спеціальний річний строк позовної давності, враховуючи її самостійний, відмінний від передбаченої у статті 549 ЦК України, статус майнової відповідальності наймача у правовідносинах оренди. Зазначений особливий статус вказаної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача з повернення орендованого майна виникає після закінчення дії договору оренди і наймодавець у цьому випадку позбавлений можливості застосувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання свого зобов`язання, окрім використання права на стягнення неустойки в розмірі, передбаченому статтею 785 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.05.2018 по справі № 915/1030/16 .

Таким чином, до вимог про стягнення неустойки, нарахованої в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності тривалістю в три роки.

За таких обставин, враховуючи, що позивач у даній справі звернувся із позовом у встановлений законом трьохрічний строк, суд відхиляє заяву ТОВ "Стен" про застосування позовної давності, як безпідставну.

В порядку ст. ст. 123, 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 12-13, 20, 73-80, 86, 91, 123,129, 233, 236-240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Стен (вул. Текстильна, 30А, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 31594297) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд акціонерного товариства Українська залізниця (одержувач коштів: Виробничий структурний підрозділ Рівненсько-Тернопільське територіальне управління філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд акціонерного товариства Українська залізниця вул. Н.Хасевича, 9 м. Рівне ІВАN № НОМЕР_2 в АТБВ №10026/0123, філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ Ощадбанк, МФО 322669 код за Податковий: 55 Призначення платежу: податковий код 868) заборгованість по сплаті неустойки в сумі 61678 (шістдесят одна тисяча шістсот сімдесят вісім) грн 96 коп., 2102 (дві тисячі сто дві) грн судового збору в повернення сплачених судових витрат.

Видати наказ.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки встановлені ст. ст. 256-257 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10 листопада 2020 року.

Суддя І.П. Шумський