ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2834/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державної акціонерної холдингової компанії "Артем", м. Київ
до Фізичної особи-підприємця Пилєвої Людмили Анатоліївни, с. Лиман
про стягнення 43580,75 грн.
за участю представників:

позивача - Сірий І.О.

відповідача - Гіль Є.В.

ВСТАНОВИВ:

Державна акціонерна холдингова компанія "Артем" (позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Пилєвої Людмили Анатоліївни (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 34149,69 грн. та штрафних санкцій в сумі 9431,06 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Державна акціонерна холдингова компанія "Артем" 04 жовтня 2019 року провела процедуру закупівлі товарів, використовуючи електронну систему закупівель державного підприємства "PROZORRO". Предметом закупівлі було оголошено систему контролю доступу та відеоспостереження - всього 13 позицій (товар), зазначено кількість товару, строк поставки та умови оплати. За результатами відкритих торгів (тендер № 4576485 від 04.10.2019) серед інших пропозицій учасників, був обраний переможець - фізична особа - підприємець Пилєва Людмила Анатоліївна. Подана відповідачем в електронному виді пропозиція для участі в електронній системі закупівель (згода із запропонованими умовами та пропонування своїх умов поставки), так само, як виставлені ним в подальшому і оплачені позивачем рахунки є підтвердженням прийняття замовлення до виконання, що свідчить про укладення між сторонами письмового договору купівлі-продажу в спрощений спосіб. Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання по поставці товарів не виконав, суму попередньої оплати у загальному розмірі 34149,69 грн. не повернув. В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 207, 526, 530, 610-612, 655, 656, 662, 663, 693 Цивільного кодексу України, ст.ст. 181, 193, 231 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.09.2019 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 01.10.2020 о 12:00.

Відповідач, через канцелярію суду 28.09.2020 за вх.№ 22429, надав відзив на позовну заяву, згідно якого просив суд у задоволенні позовних вимог у справі відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати. При цьому у відзиві на позовну заяву відповідач вказував, що за результатами пошуку закупівель за вказаними позивачем реквізитами відсутні будь-які відомості у системі "PROZORRO", а позивачем не доведено факту здійснення закупівлі товарів з використанням системи закупівель ДП "Прозорро". Крім того, відповідач зазначав, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, оскільки не погодили та не підписали договір за наслідками публічних закупівель. Отже, такий договір є неукладеним і підстави для стягнення штрафних санкцій за такими договорами відсутні.

01 жовтня 2020 року судом була постановлена ухвала про відкладення розгляду справи по суті на 22.10.2020 о 11:00.

Позивач, через канцелярію суду 12.10.2020 за вх.№ 23720, надав відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. При цьому позивач зазначав, що проведення позивачем процедури закупівлі системи контролю доступу та відеоспостереження за допомогою відкритих торгів - тендеру за № 4576485 від 04.10.2019, так само, як і участь у тендері відповідача в якості учасника, відбувалось як раз за допомогою авторизованого електронного майданчика. За результатами пошуку комерційних закупівель за вказаними позивачем реквізитами, а саме - номером тендеру (4576485) на веб-сайті електронного майданчика (https://smarttender.biz), міститься завершений тендер на закупівлю товару позивачем. Крім того, у відповіді на відзив позивач зазначав, що під час судового засідання, яке відбулося 01 жовтня 2020 року, відповідач погодився і не заперечував щодо обставин справи, а саме фактів виставлення рахунку позивачу з номенклатурою і асортиментом товару, отриманням передоплати, не поставку товару та не повернення коштів.

Відповідач, через канцелярію суду 26.10.2020 за вх.№ 24850, надав заяву про застосування ч. 8 ст. 129 ГПК України, згідно якої просив суд надати йому можливість подати докази понесення судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

22 жовтня 2020 року судом була постановлена ухвала про відкладення розгляду справи по суті на 05.11.2020 о 12:15.

Відповідач, через канцелярію суду 26.10.2020 за вх.№ 24850, надав письмові заперечення на відповідь позивача на відзив на позовну заяву, в яких вказував, що позивачем не дотримано вимог законодавства про публічні закупівлі, не укладено договір, відповідно не погоджено істотних умов, а отже і зобов`язання у відповідача щодо виконання тендеру №4576485 відсутні. Також, відповідач зазначав, що позивачем не доведено взаємозв`язку між тендером №4576485 та сплаченими позивачем коштами згідно з платіжними дорученнями від 26.12.2019 № , від 26.12.2019 № , від 26.12.2019 № та від 15.01.2020 №40399728, що має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні 05.11.2020 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.11.2020 проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно позову позивач вказує, що за результатами відкритих торгів (тендер № 4576485 від 04.10.2019) серед інших пропозицій учасників, був обраний переможець - ФОП Пилєва Людмила Анатоліївна. Згідно з поданою на тендер пропозицією відповідач зобов`язувався поставити товар позивачу на суму 37289,56 грн. на умовах попередньої оплати (70% вартості) за свій рахунок протягом 20 днів з моменту отримання передоплати. Також, відповідач зобов`язувався поставити позивачу супутні товари - комплектуючі для ремонту комп`ютерної техніки, сканер штрих-кодів та картридер на умовах 100% передоплати.

Як вбачається з матеріалів справи 11 листопада 2019 року відповідачем було виставлено позивачу для оплати рахунок на оплату № 75 за 13 позицій товару на загальну суму 37289,56 грн.

Також, 10 та 16 грудня 2019 року відповідачем були виставлені позивачу для оплати наступні рахунки на оплату:

- рахунок № 78 від 10 грудня 2019 року за 3 позиції товару на загальну суму 4877,00 грн.;

- рахунок № 79 від 10 грудня 2019 року за товар на суму 1970,00 грн.;

- рахунок № 81 від 16 грудня 2019 року за товар на суму 1200,00 грн.

На підставі виставлених відповідачем рахунків позивач здійснив відповідачу наступні оплати:

- згідно платіжного доручення № від 26.12.2019 оплату рахунку № 78 від 10.12.2019 на суму 4877,00 грн.;

- згідно платіжного доручення № від 26.12.2019 оплату рахунку № 79 від 10.12.2019 на суму 1970,00 грн.;

- згідно платіжного доручення № від 26.12.2019 оплату рахунку № 81 від 16.12.2019 на суму 1200,00 грн.;

- згідно платіжного доручення № 40399728 від 15.01.2020 оплату рахунку № 75 від 11.12.2019 на суму 26102,69 грн.

Таким чином, позивачем було оплачено відповідачу вартість товару на загальну суму 34149,69 грн.

Згідно довідки від 06.08.2020 за даними бухгалтерського обліку позивача станом на 06.08.2020 за ФОП Пилєвою Людмилою Анатоліївною наявна дебіторська заборгованість у загальному розмірі 34149,69 грн.

19 лютого 2020 року позивач звернувся до відповідача з вимогою № 094/490 та претензією № 094-491, згідно яких вимагав поставити попередньо оплачені товари в семиденний строк або повернути суми попередньої оплати протягом п`яти днів з дати отримання даної вимоги.

Згідно позову позивач вказує, що вимога та претензія були направлені на юридичну адресу відповідача, а їх копії - на адресу, зазначену в тендерній документації, однак, обидві були повернуті поштою у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

При цьому суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази передачі відповідачем позивачу товару на загальну суму 34149,69 грн. згідно вищевказаних рахунків на оплату та докази повернення відповідачем позивачу сплачених грошових коштів у розмірі 34149,69 грн.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 34149,69 грн. в рахунок повернення попередньої оплати за непоставлений товар.

Щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 9431,06 грн. суд зазначає наступне.

Згідно позову позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції в сумі 9431,06 грн. з яких: 500,53 грн. - 3% річних; 433,56 грн. - інфляційні втрати; пеня (0,1%) - 6106,50 грн. та штраф (7%) - 2390,47 грн.

Положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Грошовим є зобов`язання, що передбачає передачу грошей як предмета договору або їх сплату як ціни договору. Проте, зобов`язання поставити товар не набуває характеру грошового внаслідок його невиконання.

За таких обставин застосування позивачем частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних є помилковим, оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором поставки, не вважається грошовим зобов`язанням у розумінні статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.10.2018 у справі № 923/1151/17.

Таким чином, позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 433,56 грн. та 3% річних у розмірі 500,53 грн. не підлягає задоволенню.

В обґрунтування стягнення з відповідача пені у розмірі 6106,50 грн. та штрафу у розмірі 2390,47 грн. позивач посилається на те, що позивач є суб`єктом господарювання державного сектору економіки, і відповідно на нього поширюються положення ч. 2 ст. 231 ГК України, та те, що згідно з поданою на тендер пропозицією, відповідач зобов`язувався поставити товар позивачу на суму 37289,56 грн. на умовах попередньої оплати (70 % вартості) за свій рахунок протягом 20 днів з моменту отримання передоплати, а комплектуючі для ремонту комп`ютерної техніки, сканер штрих-кодів та картридер на умовах 100% передоплати.

Проте, позивачем в обґрунтування свої вимог не було подано до суду відповідної тендерної документації, пропозиції відповідача на тендер. Також, з наданій позивачем копії результатів пошуку тендеру за № 4576485 від 04.10.2019 не вбачається умов на яких проводився відповідний тендер та на яких умовах відповідач був зобов`язаний поставити позивачу зазначений у рахунках на оплату товар.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 6106,50 грн. та штрафу у розмірі 2390,47 грн. згідно розрахунків позивача не підтверджуються матеріалами справи, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 34149,69 грн. в рахунок повернення попередньої оплати за непоставлений товар.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір у цій справі покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 20, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пилєвої Людмили Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 2/10, ідентифікаційний код 14307699) 34149,69 грн. в рахунок повернення попередньої оплати за непоставлений товар та 1647,13 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач - Державна акціонерна холдингова компанія "Артем" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 2/10, ідентифікаційний код 14307699).

Відповідач - Фізична особа-підприємець Пилєва Людмила Анатоліївна ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено "10" листопада 2020 р.

Суддя А.М. Буракова