РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.11.2020Справа № 910/9427/20

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомДержавного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"
доМіністерства оборони України
простягнення 1 833 330 грн 66 коп.
Представники сторін:
від позивача:Хаупшева Л.М. - представник згідно наказу
від відповідача:Хлань В.М. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" з вимогами до Міністерства оборони України про стягнення 931 751 грн 15 коп., в тому числі: 244 115 грн 36 коп. 3 % річних та 687 635 грн 82 коп. інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та домовленостей між сторонами неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого товару в строк, у зв`язку з чим позивачем нараховано 244 115 грн 36 коп. 3 % річних та 687 635 грн 82 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 відкрито провадження у справі № 910/9427/19, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.09.2020.

25.08.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

04.09.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 394 034 грн 03 коп. 3 % річних та 1 439 296 грн 63 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

У підготовчому засіданні 07.09.2020 суд прийняв до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог, та розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача 394 034 грн 03 коп. 3 % річних та 1 439 296 грн 63 коп. інфляційних втрат.

У підготовчому засіданні 07.09.2020 суд, керуючись п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України, постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12.10.2020.

09.09.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

Розглянувши клопотання відповідача про залишення позову без розгляду на підставі пункту 10 частини 1 статті 226 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на те, що у справі № 910/1097/20 предметом спору є стягнення 1 092 792 грн 14 коп. інфляційних втрат та 210 947 грн 51 коп. 3% річних за період з 23.01.2017 по 30.06.2017, тоді як у даній справі позовні вимоги заявлені за період прострочення з 01.07.2017 по 23.04.2018.

09.10.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Судове засідання, призначене на 12.10.2020, не відбулося, у зв`язку із перебуванням судді Плотницької Н.Б. на лікарняному.

29.10.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив на заяву про збільшення позовних вимог.

В порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2020 судове засідання призначено на 02.11.2020.

У судове засідання 02.11.2020 з`явилися представники сторін та надали пояснення.

Представник позивача надав пояснення по суті справи, відповідно до яких у повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення по суті справи, відповідно до яких заперечив проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні 02.11.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі № 910/22751/15, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2018 та постановою Верхового суду від 06.06.2018, позов задоволено повністю, стягнуто з Міністерства оборони України на користь Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" грошові кошти у розмірі 16 141 686 грн 00 коп., 7 070 грн 00 коп. витрат за проведення експертизи та 73 080 грн 00 коп. судового збору.

Вказаним рішенням встановлено, що у кінці вересня - на початку жовтня 2014 року Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" передало військовим частинам 20 одиниць військових техніки (БМП-1 в кількості 11 одиниць та БРДМ-2 в кількості 9 одиниць). Передача техніки мала місце за "актами технічного стану", які крім складу і стану техніки, містять дані про прийняття її представниками військових частин.

Зокрема, були передані:

за актом № 4/3/14 була передана БРДМ-2 № И08ЖТ0174;

за актом № 5/3/14 була передана БРДМ-2 № И06ЖТ0169;

за актом № 6/3/14 була передана БРДМ-2 № И07ЖТ0173;

за актом № 7/3/14 була передана БРДМ-2 № И-08ЖТ0175;

за актом № 8/3/14 була передана БРДМ-2 № И08ЖТ0176;

за актом № 9/3/14 була передана БРДМ-2 № И06ЖТ0170;

за актом № 10/3/14 була передана БРДМ-2 № И08ЖТ0177;

за актом № 11/3/14 була передана БРДМ-2 № И10ЖТ0197;

за актом № 12/3/14 була передана БРДМ-2 № И10ЖТ0198;

за актом № 13/3/14 була передана БМП-1 № Х09ЖТ0228;

за актом № 15/3/14 була передана БМП-1П № Х10ЖТ0232;

за актом № 14/3/14 була передана БМП-1П № Х09ЖТ0230;

за актом № 16/3/14 була передана БМП-1 № Х10ЖТ0233;

за актом № 17/3/14 була передана БМП-1П № Х10ЖТО234;

за актом № 18/3/14 була передана БМП-1П № Х11ЖТ0236;

за актом № 19/3/14 була передана БМП-1П № Х11ЖТ0237;

за актом № 20/3/14 була передана БМП-1П №Х11ЖТ0238;

за актом № 21/3/14 була передана БМП-1П № Х12ЖТ0239;

за актом № 22/3/14 була передана БМП-1 №Х12ЖТ0240;

за актом № 23/3/14 була передана БМП-1П №Х12ЖТ0241.

Дії позивача щодо передачі майна та дії відповідача щодо його приймання є свідченням їхнього спільного волевиявлення, і вказані дії спрямовані на досягнення певного цивільно-правового наслідку - припинення права власності у позивача на військову техніку та набуття вказаного права відповідачем. Відповідач не оспорює того факту, що вказана передача майна повинна носити оплатний характер, про що свідчать також і внутрішні документи останнього, які також засвідчують зміст волі відповідача, спрямованої на забезпечення відшкодування вартості військової техніки (протокол № 1 від 17.10.2014, затверджений Міністром оборони України, який містить доручення Генеральному штабові Збройних Сил України до 20.10.2014 доповісти пропозиції щодо порядку укладення договору та відшкодування вартості позивачу військової техніки, переданої Збройним Силам України).

Внаслідок передачі та приймання у кінці вересня - на початку жовтня 2014 року 20 одиниць військової техніки між сторонами виникли правовідносини (зобов`язання), які є характерними для купівлі-продажу, оскільки стосуються передачі однією стороною (позивачем) майна у власність другій стороні (відповідачу) за плату (ст. 655 ЦК України).

Підставою для звернення до суду з даним позовом стало порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого в кінці вересня - на початку жовтня 2014 року товару в строк, у зв`язку із чим позивачем нараховано 394 034 грн 03 коп. 3 % річних та 1 439 296 грн 63 коп. інфляційних втрат (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) за період з 01.07.2017 по 23.04.2018.

Судом встановлено, що відповідач в порушення норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого в кінці вересня - на початку жовтня 2014 року товару в строк, а саме рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі № 910/22751/15, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2018 та постановою Верхового суду від 06.06.2018 встановлено факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань та стягнуто з Міністерства оборони України на користь Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" грошові кошти у розмірі 16 141 686 грн 00 коп.

Згідно з частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого в кінці вересня - на початку жовтня 2014 року товару, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 394 034 грн 03 коп. 3 % річних та 1 439 296 грн 63 коп. інфляційних втрат (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) за період з 01.07.2017 по 23.04.2018.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом перевірено розрахунки позивача, встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановлення факту несвоєчасного виконання грошового зобов`язання, вимоги позивача про стягнення з відповідача 394 034 грн 03 коп. 3 % річних та 1 439 296 грн 63 коп. інфляційних втрат (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) за період з 01.07.2017 по 23.04.2018, визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог у справі, відповідач стверджує, що грошове зобов`язання Міністерства оборони України з оплати військової техніки виникло лише з дати винесення постанови Київського апеляційного господарського суду по справі № 910/22751/15, тобто з 08.02.2018. Вказані твердження відхиляються судом з огляду на наступне.

Так, у справі № 910/22751/15, за висновками судів, грошове зобов`язання відповідача з оплати переданої у 2014 році військової техніки виникло на підставі норм ст. 691, 692 Цивільного кодексу України (а не в порядку ч. 5 ст. 11 ЦК України), якими встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. При цьому, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стосовно доводів відповідача про відсутність бюджетного фінансування та видатків у 2020 році, передбачених для сплати 3% річних та інфляційних втрат, з посиланням на норми Бюджетного кодексу України, слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України і ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а тому посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування як на підставу невиконання своїх грошових зобов`язань є безпідставними та не обґрунтованими.

В силу приписів статті 617 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ідентифікаційний код 00034022) на користь Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (вул. Дружби народів, 1, смт. Новогуйвинське, Житомирська обл., 12441, ідентифікаційний код 07620094) 394 034 (триста дев`яносто чотири тисячі тридцять чотири) грн 03 коп. 3 % річних, 1 439 296 (один мільйон чотириста тридцять дев`ять тисяч двісті дев`яносто шість) грн 63 коп. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору у розмірі 27 499 (двадцять сім тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) грн 96 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено: 11.11.2020

Суддя Н.Б.Плотницька