ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. ОдесаСправа № 916/658/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

(склад колегії суддів сформовано згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2020)

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

від прокуратури: Бескровнеий М.О.

від позивача: Дубчак Д.В.

від 1 відповідача: Хоменко Я.І.

від 2 відповідача: не з`явився

від 3 відповідача: Суслов О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу заступника військового прокурора Південного регіону України

на ухвалу господарського суду Одеської області від 06.06.2019 року, суддя в І інстанції Рога Н.В., повний текст якої складено 07.06.2019 року в м. Одесі

у справі № 916/658/19

за позовом: заступника військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю Баско;

2. Державного підприємства Міністерства оборони України Південьвійськбуд;

3. Приватного підприємства Атлант;

про визнання недійсним договору, витребування майна та скасування запису про державну реєстрацію

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 заступник військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України Південьвійськбуд, Товариства з обмеженою відповідальністю Баско, та Приватного підприємства Атлант, в якому просив:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24.11.2004р., зареєстрований у реєстрі приватним нотаріусом Стукаленко Л.С. за №4138, укладений між директором Державного підприємства Міністерства оборони України Південьвійськбуд від імені Міністерства оборони України та ТОВ Баско;

- витребувати з незаконного володіння ТОВ Баско та ПП Атлант на користь держави в особі Міністерства оборони України нежитлових будівель складу прирейкового, а саме: будівлю контори літ. А, КПП літ. А1, склади літ. Б, В, Д, вагону літ. Б1, будівлю складу №2 літ. Д1, рампу літ. І (В1), під`їзний шлях ІІ, огорожу 1-9, мостіння ІІІ-ІV, загальною площею 1 150,3 кв.м., розташовані на земельній ділянці площею 11 214 кв.м. за адресою: м.Одеса, вул. Промислова, 37/2 (реєстраційний номер майна: 101 та 7920683), зокрема, шляхом виселення ТОВ «Баско» та ПП Атлант з вказаних нежитлових приміщень;

- скасувати записи про проведену державну реєстрацію права власності ТОВ Баско на 264/1000 (реєстраційний номер майна: 7920683, номер запису: 2984 в книзі: 83неж -74) та ПП Атлант на 736/1000 (реєстраційний номер майна: 101, номер запису: 17438616) нежитлових будівель складу прирейкового загальною площею 1 150,3 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, 37/2.

В обґрунтування пред`явлених вимог прокурор посилався на те, що внаслідок укладення між ДП МОУ Південьвійськбуд та ТОВ Баско договору купівлі-продажу від 24.11.2004р. незаконно, без згоди на те Міністерства оборони України, відчужено державне майно (спірні нежитлові будівлі складу прирейкового) на користь ТОВ «Баско», тому оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним згідно з ст. ст. 203, 215 ЦК України. Внаслідок визнання недійсним оспорюваного договору та у зв`язку із вибуттям спірного нерухомого майна з володіння держави в особі Міністерства оборони України поза його волею, воно підлягає витребуванню з незаконного володіння ТОВ Баско та ПП Атлант, у спільному володінні яких перебуває на даний час, відповідно до ст. 388 ЦК України, а записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності ТОВ «Баско» на 264/1000 (реєстраційний номер майна: 7920683, номер запису: 2984 в книзі: 83неж -74) та ПП Атлант на 736/1000 (реєстраційний номер майна: 101, номер запису: 17438616) нежитлових будівель складу прирейкового загальною площею 1 150,3 кв.м. підлягають скасуванню.

Необхідність захисту прокурором інтересів держави у даній справі обґрунтована тим, що порушення порядку використання, відчуження майна державних підприємств Міністерства оборони України завдає шкоди економічним інтересам держави, водночас, у порушення вимог Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах і виконання рішень судів у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.12.2016 № 744, Міністерство оборони України заходи представницького характеру з питань захисту інтересів держави не здійснює, у зв`язку з чим на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» військовою прокуратурою повідомлено суб`єкт владних повноважень - Міністерство оборони України про необхідність представництва прокуратурою інтересів держави в особі Міністерства оборони України, у формі звернення до суду з цим позовом та участі в його розгляді.

Міністерство оборони України позов прокурора підтримало, а ДП МОУ Південьвійськбуд його визнало, подавши суду відповідні заяви і пояснення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/658/19. Справу постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено дату підготовчого засідання у справі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.06.2019 року у справі № 916/658/19 позовну заяву заступника військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ТОВ «Баско», ДП МОУ «Південьвійськбуд» та ПП «Атлант» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24.11.2004р., витребування з незаконного володіння ТОВ «Баско» та ПП «Атлант» на користь держави в особі Міністерства оборони України нежитлових будівель складу прирейкового шляхом виселення ТОВ «Баско» та ПП «Атлант» з вказаних нежитлових приміщень та скасування записів про проведену державну реєстрацію права власності ТОВ «Баско» на 264/1000 та ПП «Атлант» на 736/1000 нежитлових будівель складу прирейкового загальною площею 1150,3 кв.м., залишено без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Заступник військового прокурора Південного регіону України у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить ухвалу господарського суду Одеської області від 03.06.2019 року у справі № 916/658/19 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Прокурор вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, ухваленою з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме: ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 19, 131-1 Конституції України та з порушенням норм процесуального права, а саме: ст. ст. 53, 162, 164, 174, 226, 234, 236 ГПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що порушення порядку використання, відчуження майна державних підприємств Міністерства оборони України в першу чергу впливає на рівень матеріально-технічного забезпечення, бойової готовності та боєздатності Збройних Сил України, внаслідок чого порушуються інтереси держави щодо забезпечення національної безпеки українського суспільства та завдається шкода економічним інтересам держави.

Крім того, правовідносини, пов`язані з вибуттям об`єктів із державної власності, становлять суспільний (публічний) інтерес, а незаконність договору купівлі-продажу від 24.11.2004, на підставі якого об`єкти вибули із державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. У справі, яка розглядається, «суспільним» («публічним») інтересом звернення прокурора до суду з вимогою витребування з незаконного володіння відповідачів на користь держави нерухомого майна є задоволення суспільної потреби у відновленні законності та становища, яке існувало до порушення права державної власності, захист такого права шляхом повернення до державної власності об`єктів державного нерухомого майна, які передано відповідачам з порушенням чинного законодавства.

Проте, незважаючи на відчуження ДП МОУ «Південьвійськбуд» спірного нерухомого майна всупереч актам цивільного законодавства ще в листопаді 2004 року, Міністерство оборони України контроль за його використанням не здійснювало. Як наслідок, у порушення вимог «Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах і виконання рішень судів у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.12.2016 №744, оборонним відомством заходів представницького характеру з питань захисту інтересів держави в суді не здійснено. Враховуючи, що відчуження нерухомого державного майна, що належить на праві господарського відання ДП МОУ «Південьвійськбуд», завдало шкоди майновим правам держави в особі Міністерства оборони України, наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави у формі звернення до суду з цим позовом та участі в його розгляді, що виключає можливість залишення позову прокурора без розгляду.

На думку прокурора, суд помилково залишив позов прокурора без розгляду у зв`язку із відсутністю у нього процесуальної дієздатності, оскільки можливість прокурора здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді передбачена чинним законодавством. Існування представницьких повноважень прокурора обумовлено необхідністю захисту інтересів держави у разі нездійснення органом державної влади своїх повноважень захищати інтереси держави.

У відзивах на апеляційну скаргу ТОВ «Баско» та ПП «Атлант» заперечують проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просять оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, як прийняту з дотриманням норм матеріального та процесуального права, із з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги сторони в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте Державне підприємство Міністерства оборони України Південьвійськбуд не скористалося наданим законом правом на участь свого представника в засіданні суду.

Оскільки матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, а частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представника відповідача-2 за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Предметом спору у даній справі є вимоги заступника військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24.11.2004р., зареєстрований у реєстрі приватним нотаріусом Стукаленко Л.С. за №4138, укладений між директором Державного підприємства Міністерства оборони України Південьвійськбуд від імені Міністерства оборони України та ТОВ Баско;

- витребувати з незаконного володіння ТОВ Баско та ПП Атлант на користь держави в особі Міністерства оборони України нежитлових будівель складу прирейкового, а саме: будівлю контори літ. А, КПП літ. А1, склади літ. Б, В, Д, вагону літ. Б1, будівлю складу №2 літ. Д1, рампу літ. І (В1), під`їзний шлях ІІ, огорожу 1-9, мостіння ІІІ-ІV, загальною площею 1 150,3 кв.м., розташовані на земельній ділянці площею 11 214 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, 37/2 (реєстраційний номер майна: 101 та 7920683), зокрема, шляхом виселення ТОВ «Баско» та ПП Атлант з вказаних нежитлових приміщень;

- скасувати записи про проведену державну реєстрацію права власності ТОВ Баско на 264/1000 (реєстраційний номер майна: 7920683, номер запису: 2984 в книзі: 83неж -74) та ПП Атлант на 736/1000 (реєстраційний номер майна: 101, номер запису: 17438616) нежитлових будівель складу прирейкового загальною площею 1 150,3 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, 37/2.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви заступника військового прокурора Південного регіону України без розгляду на підставі пункту 1 частини 1 статті 226 ГПК України - позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Залишаючи позовну заяву заступника військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд виходив із того, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Міністерство оборони України відповідно до положень чинного законодавства наділене правом і має можливість самостійно вирішувати питання щодо захисту інтересів держави, у т.ч. шляхом звернення до суду із відповідним позовом. Суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можливо було дійти висновку, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження. З огляду на вказані обставини справи, суд вважав за доцільне залишити позовну заяву заступника військового прокурора Південного регіону України подану в інтересах держави в особі Міністерства оборони України без розгляду.

Проте, погодитись з таким висновком місцевого господарського суду неможливо, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30.09.2016, до Конституції України внесені зміни, а саме: Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно із ч.ч. 3, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Частиною 4 ст. 53 ГПК України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано і у ст. 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15.07.2015.

Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведений правовий висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі № 905/383/18).

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Водночас, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно з ч. 4 ст. 53 ГПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

Якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора необхідно вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. В таких справах виникають підстави для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України (залишення позову без розгляду) (такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

Також Велика Палата у п. 51 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначила, що процесуальна дієздатність - це здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (ст. 44 ГПК України). У випадку звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави в особі компетентного органу фактичним позивачем є держава, і саме вона набуває процесуальної дієздатності і є учасником справи. Для цілей залишення позову без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України процесуальна дієздатність має бути відсутня саме в учасника справи (позивача або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), а не його представника. З огляду на вказане помилковим є залишення без розгляду на підставі цього припису позову, поданого прокурором в особі компетентного органу в інтересах держави, через відсутність у прокурора як представника держави процесуальної дієздатності або через відсутність у нього підстав для звернення до суду. Отже, позов прокурора не може бути залишений без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, місцевий господарський суд відкрив провадження у справі за позовом заступника військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Державного підприємства Міністерства оборони України Південьвійськбуд, Товариства з обмеженою відповідальністю Баско та Приватного підприємства Атлант про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24.11.2004р., витребування з незаконного володіння ТОВ «Баско» та ПП «Атлант» на користь держави в особі Міністерства оборони України нежитлових будівель складу прирейкового шляхом виселення ТОВ «Баско» та ПП «Атлант» з вказаних нежитлових приміщень та скасування записів про проведену державну реєстрацію права власності ТОВ «Баско» на 264/1000 та ПП «Атлант» на 736/1000 нежитлових будівель складу прирейкового загальною площею 1150,3 кв.м.

Однак, пославшись у підготовчому засіданні 06.06.2019 на відсутність у матеріалах справи доказів, на підставі яких можливо було дійти висновку, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, залишив позовну заяву прокурора без розгляду згідно з п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України, а не на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України, що не відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Встановивши відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд першої інстанції мав залишити позовну заяву прокурора без розгляду відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України, а не на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Водночас, частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання частин третьої - п`ятої статті 53 ГПК України і частин третьої, четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор в позовній заяві обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави Міністерством оборони України, оскільки усвідомлюючи порушення інтересів держави та незважаючи на відчуження ДП МОУ «Південьвійськбуд» спірного нерухомого майна всупереч актам цивільного законодавства ще в листопаді 2004 року, Міністерство оборони України контроль за його використанням не здійснювало. Як наслідок, у порушення вимог Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах і виконання рішень судів у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.12.2016 №744, оборонним відомством заходів представницького характеру з питань захисту інтересів держави в суді не здійснено. Враховуючи, що відчуження ДП МОУ «Південьвійськбуд» нерухомого державного майна завдало шкоди майновим інтересам держави в особі Міністерства оборони України, наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави у формі звернення до суду з цим позовом та участі в його розгляді. Такі дії були оцінені прокурором як бездіяльність.

Обставини оскарження підстав представництва не встановлені як судом першої, так і апеляційної інстанції.

Натомість суд попередньої інстанції в межах наданих йому повноважень статтями 89, 269 ГПК України не перевірив наведені прокурором доводи на підтвердження наявності підстав для представництва, неналежного виконання Міністерством оборони України покладених на нього обов`язків щодо здійснення контролю за використанням державного майна, які, на його думку, перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду.

За таких обставин та виходячи з аналізу наведених правових норм, колегія суддів вважає, що суд попередньої інстанції невірно застосував положення пункту 1 частини 1 статті 226 ГПК України, що призвело до передчасного висновку про залишення без розгляду позовної заяви прокурора, поданої в інтересах держави в особі компетентного органу, на підставі цього припису. При цьому, висновки суду попередньої інстанції про не підтвердження прокурором у цій справі підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді зроблено без належної оцінки обставин справи, зазначених прокурором підстав представництва та норм права, які підлягають застосуванню до цих відносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що звертаючись до суду з даним позовом, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність в даному випадку підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України є помилковим.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України встановлено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 ГПК України, у випадках, зокрема, скасування судом апеляційної інстанції ухвал про залишення позову без розгляду, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали господарського суду Одеської області від 06.06.2019 з направленням матеріалів справи №916/658/19 для продовження розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то з урахуванням ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі, у тому числі витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 253, 269, 270, 275, 277, 280-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника військового прокурора Південного регіону України задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 06 червня 2019 року у справі № 916/658/19 скасувати.

Справу № 916/658/19 направити до господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 13.11.2020.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Філінюк І.Г.