ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1913/20

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Ісак Д.П. .

За участю представників сторін:

Від позивача: Любарець А.Ю. на підставі ордеру;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Атон-XXI до фізичної особи-підприємця Радіончика Сергія Вікторовича про стягнення 177 355,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Атон-XXI (далі по тексту ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI) звернулось до господарського суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Радіончика Сергія Вікторовича (далі по тексту ФОП Радіончик С.В.) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 177 355,00 грн., яка складається із суми боргу у розмірі 26 371,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 150984,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору фінансового лізингу ФЛТ №050 від 22.01.2020р. в частині своєчасної та повної сплати лізингових платежів.

ФОП Радіончик С.В. жодного разу в судові засідання по даній справі не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв. При цьому, суд зазначає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд судом даного спору шляхом надсилання ухвал суду на адресу відповідача згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 65059, м. Одеса, Дніпропетровська дорога, буд. 126, корпус 1, кв. 46. Проте, ухвали суду про призначення судових засідань по справі були повернуті у зв`язку із відсутністю адресата.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи вимоги п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, господарський суд доходить висновку про належне повідомлення ФОП Радіончик С.В. про розгляд господарським судом даної справи. Оскільки ФОП Радіончик С.В. не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, господарський суд встановив наступне.

22.01.2020р. між ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI (Лізингодавець) та ФОП Радіончик С.В. (Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу ФЛТ №050, відповідно до п. п. 1.1, 1.5, 2.1 якого Лізингодавець зобов`язується набути у власність автомобіль марки Toyota, моделі Corolla Live 1.6 Valvematic CVT, 2019 року випуску (інші індивідуальні ознаки будуть визначені сторонами в акті приймання-передачі предмета лізингу) у ТОВ „Автосаміт лтд, відповідно до встановленої Лізингоодержувачем у Замовленні (додаток №4) специфікації та передати предмет лізингу в користування Лізингоодержувачу на визначений строк за встановлену плату (лізингові платежі) визначену в додатку №2 до Договору. Предмет лізингу є власністю Лізингодавця протягом усього строку дії даного договору. Строк лізингу становить 24 (двадцять чотири) місяця з дня підписання акту приймання-передачі предмету лізингу (додаток №3).

Згідно з п. п. 3.2, 3.3 договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. загальна сума лізингових платежів, термін оплати та порядок сплати Лізингоодержувачем лізингових платежів Лізингодавцеві встановлюються договором та в «Графіку сплати лізингових платежів» (додаток 2), який є невід`ємною частиною договору. Сплата лізингових платежів здійснюється Лізингоодержувачем в термін та в сумі визначеній додатком №2 до цього договору.

Положеннями п. 3.9 договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. встановлено, що склад лізингових платежів погоджується сторонами самостійно, з урахуванням положень Закону України „Про фінансовий лізинг від 16.12.1997р. №723/97-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010р. N 2755-VI, чинних у редакції на дату підписання договору та включає в себе, зокрема: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж, як винагороду Лізингодавцю за отримане у лізинг майно.

Відповідно до пп. 8.3.1, 8.3.2 п. 8.3 договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. Лізингоодержувач зобов`язаний за вимогою Лізингодавця протягом 5 робочих днів надавати інформацію про свій фінансово-економічний стан за формою, встановленою для подачі квартальної податкової звітності; на письмовий запит інформувати Лізингодавця про технічний стан предмета лізингу.

Згідно з п. 10.2.1 договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. у випадку прострочення термінів сплати лізингових (в тому числі авансового) платежів, передбачених пунктом 3.2. договору, та інших платежів, передбачених умовами договору, Лізингодавець має право вимагати від Лізингоодержувача сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від непогашеної суми заборгованості за платежами за кожен день прострочення. В разі прострочення Лізингоодержувачем строків оплати лізингових (в тому числі авансових) платежів, Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф за кожен такий випадок у розмірі:

- 5% від вартості предмету лізингу в разі прострочення сплати лізингового (авансового) платежу на строк більше 10 днів з дати, що визначена в Графіку сплати лізингових платежів (додаток №2 до цього договору);

- 10% від вартості предмету лізингу в разі прострочення сплати лізингового (авансового) платежу на строк більше 20 днів з дати, що визначена в Графіку сплати лізингових платежів (додаток №2 до цього договору);

- 15% від вартості предмету лізингу в разі прострочення сплати лізингового (авансового) платежу на строк більше 30 днів з дати, що визначена в додатку 2 до цього договору.

Відповідно до п. 10.3 договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. під «вартістю предмету лізингу», визначеної пунктом 10.2 мається на увазі вартість предмета лізингу (з ПДВ), визначена в Графіку сплати лізингових платежів (додаток №2 до цього договору).

Умовами п. 10.2.4 договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. встановлено, що за неподання інформації про стан предмета лізингу, недопущення до інспектування предмету лізингу на визначених договором умовах, ненадання у встановлений строк інформації про фінансово-економічний стан Лізингоодержувача, порушення інших норм, встановлених розділом 8 цього договору, Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю штраф в розмірі 5 відсотків від вартості предмета лізингу, за кожний відповідний випадок.

Відповідно до п. п. 11.1, 11.3 договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. предмет лізингу підлягає поверненню за умови: дострокового розірвання договору за згодою сторін; Лізингоодержувач добровільно повертає предмет лізингу по закінченню договору, тим самим відмовляючись отримати право власності на предмет лізингу; внаслідок розірвання (відмови) від договору в порядку та на умовах викладених у п.14.2. та 14.6. договору. Передача предмета лізингу відбувається за актом приймання-передачі, який підписується сторонами (за формою встановленою Лізингодавцем).

Згідно з п. 14.2 договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. на вимогу Лізингодавця договір може бути достроково розірваний в односторонньому порядку якщо Лізингоодержувач: не сплатив лізинговий (авансовий платіж) платіж у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 (тридцять) календарних днів; користується предметом лізингу не за його призначенням; не погоджується на зміну розміру лізингових платежів, як це передбачено п. 3.5. договору; порушує вимоги, встановлені п.5.1., 5.6.-5.8., 5.12 договору; до закінчення дії договору укладає контракти (угоди), що полягають у розпорядженні предмету лізингу (продаж, застава, передача, дарування, обмін, оренда, сублізинг, або будь яка форма відчуження майна), окрім тих, на укладання яких отримано письмовий дозвіл Лізингодавця; в період дії договору Лізингоодержувач визнається банкрутом, господарським судом порушено справу про банкрутство або ліквідацію Лізингоодержувача, уповноваженими органами Лізингоодержувача прийнято рішення про припинення діяльності (ліквідацію, реорганізацію тощо); своїми діями призвів до суттєвого (більше ніж на 25% за рік) зниження вартості предмета лізингу (погіршення технічного стану і т. ін.); не повідомив Лізингодавця про зміну організаційно-правової форми (реорганізацію), зміну найменування, адреси реєстрації, керівника, тощо; порушив будь-яку з умов розділу 8 цього договору; відмовляється від укладання додаткової угоди в порядку визначеному пунктом 6.2. цього договору.

Умовами п. 14.7 договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. встановлено, що відмова від договору є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову. Відмова направляється Лізингоодержувачу шляхом направлення поштою та/або вручення Лізингоодержувачу.

Графік сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. був погоджений сторонами шляхом підписання додатку №2 до договору. Слід зазначити, що вартість предмета лізингу згідно підписаного сторонами додатку №2 складає 503 280,00 грн. (з ПДВ).

24.01.2020р. між ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI та ФОП Радіончик С.В. було підписано акт приймання-передачі автотранспортного засобу (автомобіля) за договором фінансового лізингу без переходу права власності, відповідно до якого відповідачу було передано автомобіль марки Toyota Corola,1.598 L, Sedan НОМЕР_1 , 2019 року випуску. Крім того, між сторонами по справі було підписано видаткову накладу №1 від 24.01.2020р. на суму 503 280,00 грн.

Як вбачається з тексту позовної заяви, на виконання зобов`язань, прийнятих на себе ФОП Радіончиком С.В. за договором фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. відповідачем протягом періоду з 31.01.2020р. по 12.05.2020р. було перераховано на рахунок ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI лізингові платежі у загальному розмірі 290 519,00 грн. При цьому, на підтвердження сплати лізингових платежів позивачем було надано суду платіжні доручення на загальну суму 152 501,00 грн.

06.05.2020р. ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI звернулось до ФОП Радіончика С.В. із вимогою №06/05/2020-03, відповідно до якої просила погасити заборгованість за договором фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р., строк оплати якого настав 22.04.2020р., у розмірі 26 926,00 грн., сплати штрафу у розмірі 25 164,00 грн. Крім того, позивач просив надати протягом 5 робочих днів інформацію про свій фінансово-економічний стан за формою, встановленою для подачі квартальної податкової звітності та інформацію про технічний стан предмета лізингу.

06.05.2020р. ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI звернулось до ФОП Радіончика С.В. із вимогою №06/05/2020-05, відповідно до якої просила погасити штраф у розмірі 25 164,00 грн. за прострочення сплати лізингового платежу у розмірі 27 480,00 грн., строк сплати якого настав 22.03.2020р.

11.06.2020р. ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI звернулось до ФОП Радіончика С.В. із повідомленням про розірвання договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. в односторонньому порядку на підставі п. 14.2 договору.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ФОП Радіончика С.В., ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI було наголошено, що відповідачем на виконання прийнятих на себе за умовами договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. зобов`язань було протягом періоду з 31.01.2020р. по 12.05.2020р. сплачено лізингові платежі на загальну суму 290 519,00 грн. Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №050 від 22.01.2020р. позивачем було вказано про розірвання договору в односторонньому порядку згідно повідомлення від 11.06.2020р., яке, за твердженням останнього, було вручено відповідачу 11.06.2020р., а також про вибуття 11.06.2020р. предмета лізингу із володіння відповідача.

Як зазначалось вище по тексту рішення, в матеріалах справи наявні платіжні доручення на підтвердження сплати ФОП Радіончиком С.В. лізингових платежів на суму 152 501,00 грн. Господарський суд зазначає, що докази на підтвердження сплати відповідачем лізингових платежів на суму 138 018,00 грн., як і докази вручення відповідачу повідомлення від 11.06.2020р. про розірвання договору в односторонньому порядку за ініціативою позивача, а також докази на підтвердження вибуття 11.06.2020р. предмета лізингу із володіння ФОП Радіончика С.В. в матеріалах справи відсутні.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 806, ч. 1 ст. 807 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України „Про фінансовий лізинг від 16 грудня 1997 року № 723/97-ВР (з наступними змінами та доповненнями; далі по тексту Закон України „Про фінансовий лізинг) фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Суб`єктами лізингу можуть бути зокрема: лізингодавець - юридична особа, яка передає право володіння та користування предметом лізингу лізингоодержувачу; лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця.

Положеннями ст. 2 Закону України „Про фінансовий лізинг передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Положеннями ч. 3 ст. 292 Господарського кодексу передбачено, що об`єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні фонди, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг.

Згідно зі ст. 10 Закону України „Про фінансовий лізинг лізингодавець зобов`язаний, зокрема, у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору.

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що 22.01.2020р. між ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI та ФОП Радіончик С.В. було укладено договір фінансового лізингу ФЛТ №050, на виконання якого ФОП Радіончику С.В. було передано у користування автомобіль, що підтверджується підписаним між сторонами актом приймання-передачі автотранспортного засобу від 24.01.2020р.

Приписами ст. 16 Закону України „Про фінансовий лізинг передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП Радіончик С.В. здійснював сплату лізингових платежів з порушенням умов договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р., та графіку сплати лізингових платежів (додаток №2 до договору). Приймаючи до уваги положення ст. 75 ГПК України, враховуючи відсутність у суду сумнівів щодо сплати відповідачем лізингових платежів на суму, зазначену позивачем у позовній заяві, господарський суд доходить висновку про перерахування ФОП Радіончик С.В. на виконання договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. лізингових платежів на загальну суму 290 519,00 грн.

Вимогами ч. ч. 1-2 ст. 598 ЦК України врегульовано, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Як зазначалось вище по тексту рішення, ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI у поданій до суду позовній заяві було наголошено про реалізацію права на одностороннє розірвання договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. та повернення предмета лізингу.

Умовами п. 14.7 договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. встановлено, що відмова від договору є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову. Відмова направляється Лізингоодержувачу шляхом направлення поштою та/або вручення Лізингоодержувачу.

Враховуючи положення п. 14.7 договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р., приймаючи до уваги відсутність у суду сумнів у достовірності наведеної позивачем обставини про повернення предмета лізингу, господарський суд доходить висновку, що ФОП Радіончик С.В. мав довідатись про розірвання ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. в односторонньому порядку. Наведене дозволяє суду дійти висновку, що договір фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. є розірваним 11.06.2020р. за ініціативою ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI згідно ч. 3 ст. 651 ЦК України.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, в результаті розірвання договору за ініціативою ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI в останнього відсутній обов`язок передати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідачу, а, отже, у ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI, відсутнє право вимагати у ФОП Радіончика С.В. сплати лізингових платежів за договором.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд зауважує, що вартість предмета лізингу згідно додатку №2 до договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. складає 503 280,00 грн. При цьому, в рахунок сплати лізингових платежів ФОП Радіончик С.В. було перераховано на користь позивача лізингові платежі на суму 290 519,00 грн.

Таким чином, в результаті розірвання договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. у власності ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI залишився як предмет лізингу, вартістю 503 280,00 грн., так і лізингові платежі на суму 290 519,00 грн. Наведене дозволяє господарському суду дійти висновку, що покладення на ФОП Радіончика С.В. обов`язку сплатити саме лізинговий платіж за договором №050 від 22.01.2020р. у розмірі 26 371,00 грн. за умови припинення договірних правовідносин на час розгляду даної справи не відповідатиме таким засадам цивільного законодавства як добросовісність, розумність та справедливість.

Підсумовуючи вищевикладене, господарський суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI позовних вимог до ФОП Радіончика С.В. в частині стягнення заборгованості у розмірі 26 371,00 грн.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення заявлених ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI позовних вимог до ФОП Радіончика С.В. в частині стягнення штрафних санкцій у розмірі 150 984,00 грн., господарський суд виходить з наступного.

Умовами п. 10.2.4 договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. встановлено, що з неподання інформації про стан предмета лізингу, недопущення до інспектування предмету лізингу на визначених договором умовах, ненадання у встановлений строк інформації про фінансово-економічний стан Лізингоодержувача, порушення інших норм, встановлених розділом 8 цього договору, Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю штраф в розмірі 5 відсотків від вартості предмета лізингу, за кожний відповідний випадок.

06.05.2020р. ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI звернулось до ФОП Радіончика С.В. із вимогою №06/05/2020-03, відповідно до якої просила надати протягом 5 робочих днів інформацію про свій фінансово-економічний стан за формою, встановленою для подачі квартальної податкової звітності та інформацію про технічний стан предмета лізингу. Вказана вимога, яка була надіслана на адресу відповідача, була залишена останнім без відповіді та задоволення.

З посиланням на положення п.10.2.4 договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р., ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI було нараховано ФОП Радіончику С.В. штраф у розмірі 25 164,00 грн. за ненадання інформації про свій фінансово-економічний, а також штраф у розмірі 25 164,00 грн. за ненадання інформації про технічний стан предмета лізингу. Перевіривши заявлений позивачем до стягнення штраф на загальну суму 50328,00 грн., господарський суд дійшов висновку про його правильність та обґрунтованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань від 17 грудня 2013 року N 14 застосування неустойки - штрафу до грошового зобов`язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), при тому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати

Згідно з п. 10.2.1 договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. у разі прострочення Лізингоодержувачем строків оплати лізингових (в тому числі авансових) платежів, Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф за кожен такий випадок у розмірі, зокрема, 5% від вартості предмету лізингу в разі прострочення сплати лізингового (авансового) платежу на строк більше 10 днів з дати, що визначена в Графіку сплати лізингових платежів (додаток №2 до цього договору); 15% від вартості предмету лізингу в разі прострочення сплати лізингового (авансового) платежу на строк більше 30 днів з дати, що визначена в додатку 2 до цього договору.

Посилаючи на умови п. 10.2.1 договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI було нараховано відповідачу штраф у розмірі 75 492,00 грн., тобто 15 % від вартості предмета лізингу, у зв`язку з несвоєчасною сплатою лізингового платежу у розмірі 28 035,00 грн., кількість днів прострочення сплати якого складає 33 дні; а також штраф у розмірі 25 164,00 грн., тобто 5% від вартості предмета лізингу, у зв`язку із несвоєчасною сплатою лізингового платежу у розмірі 27 480,00 грн., кількість днів прострочення сплати якого складає 16 днів.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу у загальному розмірі 100 656,00 грн., господарський суд доходить висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку.

Вирішуючи питання про розмір штрафу, який підлягає стягненню із ФОП Радіончика С.В. на користь ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI в межах даної справи, господарський суд виходить з наступного.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Господарський суд зауважує, що приписами чинного законодавства не встановлено переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких суд може зменшити неустойку, а, отже, вирішення вказаного питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Як зазначалось вище по тексту рішення, в результаті розірвання договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. у власності ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI залишився як предмет лізингу, вартістю 503 280,00 грн., так і лізингові платежі на суму 290 519,00 грн. Слід зазначити, що ФОП Радіончиком С.В. на виконання договору фінансового лізингу №050 від 22.01.2020р. було перераховано на користь позивача грошові кошти, розмір яких складає 57% від вартості предмета лізингу. При цьому, заявлені позивачем до стягнення штрафні санкції у розмірі 150 984,00 грн. складають 30% від вартості предмета лізингу.

Враховуючи надане законом право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, приймаючи до уваги істотний розмір заявленого ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI штрафу як у порівнянні із вартістю предмета лізингу, так і у порівнянні із розміром сплачених ФОП Радіончиком С.В. лізингових платежів, а також враховуючи повернення предмета лізингу у власність ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, та принципом збалансованості інтересів сторін, суд вважає за правомірне зменшити розмір нарахованого позивачем штрафу до суми 25 000,00 грн., який підлягає стягненню на користь позивача.

Господарський суд зауважує, що, в даному випадку, розмір заявленого ТОВ „Лізингова компанія „Атон-XXI штрафу є надмірним, присудження до стягнення якого у повному обсязі матиме наслідком покладання на ФОП Радіончика С.В. надмірного тягаря. Крім того, суд зауважує, що стягнення із відповідача штрафу у розмірі 150 984,00 грн. матиме наслідком отримання позивачем невиправданого прибутку.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, позов товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Атон-XXI до фізичної особи-підприємця Радіончика Сергія Вікторовича підлягає частковому задоволенню шляхом присудження до стягнення на користь позивача штрафу у розмірі 25 000,00 грн. В решті позову необхідно відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог та незважаючи на зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій відповідно до приписів ст. 129 ГПК України та з урахуванням п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України за № 7 від 21.02.2013р.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн., клопотання про відшкодування яких було заявлено позивачем, господарський суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження отримання правової допомоги позивачем було надано суду договір про надання правової допомоги №20/06/2020-03 від 20.06.2020р., укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням „Конфер Лекс в особі адвоката Любарця А.В., рахунок №20/06/2020-03 від 20.06.2020р. на суму 2 000,00 грн.; акт виконаних робіт від 25.06.2020р. до договору №20/06/2020-03 від 20.06.2020р. на суму 2000,00 грн., квитанцію №0.0..1 від 26.06.2020р. на суму 2000,00 грн. на підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу.

З огляду на викладене, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для розподілу між сторонами витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 2 000,00 грн., у зв`язку з наданням позивачу правової допомоги.

Оскільки вимогами ст. 129 ГПК України передбачено необхідність розподілу інших судових витрат, тобто і витрат на правову допомогу, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, господарський суд, враховуючи часткове задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Атон-XXI вважає за необхідне та правомірне покласти на відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 1702,62 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Радіончика Сергія Вікторовича / АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 / на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Атон-XXI /03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, офіс 19; ідентифікаційний код 37441008/ штрафні санкції у розмірі 25 000,00 грн. /двадцять п`ять тисяч грн. 00 коп./, судовий збір у розмірі 2 264,75 грн. /дві тисячі двісті шістдесят чотири грн. 75 коп./, витрати на правову допомогу у розмірі 1 702,62 грн. /одна тисяча сімсот дві грн. 62 коп./.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 12 листопада 2020 р.

Суддя С.П. Желєзна