ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

(додаткове)

16 листопада 2020 року Справа № 903/131/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за присутності представників сторін:

від ФГ "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича: Безрода Р.С. представник, адвокат (ордер серія АА №1018803 від 10.02.2020р., посвідчення адвоката №000144 від 28.07.2017р.)

від ПрАТ "Волинська Фондова Компанія": Дзюрило А.Р. представник, адвокат (довіреність №965/1 від 06.11.2019р., Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №330 від 24.04.2007р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON

клопотання ФГ "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича

про вирішення питання про судові витрати (витрат на правову допомогу) після ухвалення рішення по суті позовних вимог

по справі

за первісним позовом Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 , м. Володимир-Волинський

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Волинська Фондова Компанія", м. Луцьк

про визнання договорів недійсними

за зустрічним позовом: Приватного акціонерного товариства "Волинська Фондова Компанія", м. Луцьк

до відповідача: Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 , м. Володимир-Волинський

про стягнення 2 772 299,17 грн.

Встановив: Фермерське господарство "Західний Буг" ОСОБА_1 звернулось до господарського суду з позовом від 17.02.2020р. до Приватного акціонерного товариства "Волинська Фондова Компанія" про:

- визнання недійсним договору поставки №252/Т від 12.07.2017р., укладеного між Приватним акціонерним товариством "Волинська Фондова Компанія" та Фермерським господарством "Західний Буг" ОСОБА_1 ;

- визнання недійсним договору оренди №24 від 12.07.2017р., укладеного між Приватним акціонерним товариством "Волинська Фондова Компанія" та Фермерським господарством "Західний Буг" ОСОБА_1 .

Водночас, 03.04.2020р. на адресу суду від Приватного акціонерного товариства "Волинська Фондова Компанія" надійшла зустрічна позовна заява до Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 про стягнення 2 772 299,17 грн., в тому числі 2 526 438,29 грн. заборгованості за отриманий згідно договору поставки №252/Т від 12.07.2017р. товар та 245 860,88 грн. 3% річних, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України.

Присутні в судовому засіданні 04.11.2020р. представники ФГ "Західний Буг" ОСОБА_1 засвідчили на понесенні довірителем витрат по оплаті професійної правничої допомоги та звернулися до суду з клопотанням про вирішення питання про розподіл судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За результатами розгляду справи №903/131/20 судом було ухвалено рішення від 04.11.2020р. про відмову в задоволенні первісного позову; часткове задоволення зустрічного позову; стягнення з Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Волинська Фондова Компанія" 2 526 438,29 грн. заборгованості, 5 596,58 грн. 3% річних, а всього 2 532 034,87 грн., 37 980,52 грн. витрат по сплаті судового збору, 191 800,12 грн. витрат, пов`язаних з оплатою наданої професійної правової допомоги адвоката; відмову в задоволенні зустрічного позову в частині стягнення 240 264,30 грн. 3% річних; призначення на 16 листопада 2020 року на 09:00год., у відповідності до положень ст. 238 ГПК України, судового засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, згідно клопотання Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 , із встановленням ФГ "Західний Буг" ОСОБА_1 строку до 09.11.2020р. для надання суду документального підтвердження понесення витрат на правничу допомогу.

12.11.2020р. на адресу суду, за підписом адвоката Гапоненка Р.І. (представник ФГ "Західний Буг" Юнака С.П.), надійшло клопотання від 09.11.2020р., в котрому останній просить стягнути з ПрАТ "Волинська Фондова Компанія" на користь ФГ "Західний Буг" ОСОБА_1 93 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також долучити до матеріалів справи копії актів надання послуг №88 від 28.10.2020р. на суму 28 500 грн., №89 від 28.10.2020р. на суму 40 500 грн., №92 від 09.11.2020р. на суму 12 000 грн., №93 від 09.11.2020р. на суму 12 000 грн., договору №03-76 про надання правової (правничої) допомоги від 12.03.2019р.

12.11.2020р. на адресу суду, за підписом адвоката Дзюрило А.Р. (представник ПрАТ "Волинська Фондова Компанія"), надійшло письмове заперечення щодо розміру витрат протилежної сторони на професійну правничу допомогу. Відповідні заперечення вмотивовані тим, що заявлений розмір відшкодувань судових витрат є неспівмірним, тобто завищеним порівняно з складністю справи, не відповідає критерію пропорційності та розумності, а виконані адвокатом роботи, необхідні для надання правничої допомоги по даній справі, не відповідають заявленій сумі.

В судовому засіданні 16.11.2020р. представник ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. клопотання про стягнення з ПрАТ "ВФК" 93 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу підтримав, просив суд задовольнити останнє в повному обсязі.

Присутня в судовому засіданні представник ПрАТ "ВФК" розмір витрат на професійну правничу допомогу заперечила.

Суд, оцінюючи подане представником ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. клопотання за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення. Викладена позиція суду пов`язана з наступними обставинами:

Реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у Рішенні від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника.

Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини Рішення зазначено, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (частина перша статті 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тоді як конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою ст. 126 ГПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Суд звертає увагу на те, що співмірність витрат це доволі суб`єктивна категорія, яка залежить від кількох чинників, та може тлумачитися судом відповідно до його дискреційних повноважень. Проте дискреція суду в цьому випадку усічена та може бути застосована лише за клопотанням іншої сторони.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тобто, за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд зауважує, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Зазначена позиція суду щодо застосування статті 129 Господарського процесуального кодексу України узгоджується із позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, та позицією касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 07 листопада 2019 року у справі №905/1785/18, від 18 листопада 2019 року у справі №908/374/19.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019р. по справі №922/445/19 дійшла висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

В даному випадку, як це вбачається із клопотання ФГ "Західний Буг" Юнака С.П., останнє просить стягнути з ПрАТ "Волинська Фондова Компанія" 93 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені фермерським господарством у зв`язку з розглядом в господарському суді справи №903/131/20.

В підтвердження надання Адвокатським об`єднанням "Гапоненко Роман і партнери" ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. послуг з професійної правничої допомоги в суді під час розгляду справи №903/131/20 фермерським господарством надано суду копії актів надання послуг №88 від 28.10.2020р. на суму 28 500 грн., №89 від 28.10.2020р. на суму 40 500 грн., №92 від 09.11.2020р. на суму 12 000 грн., №93 від 09.11.2020р. на суму 12 000 грн., договору №03-76 про надання правової (правничої) допомоги від 12.03.2019р.

Дослідивши надані стороною докази, суд встановив, що 12.03.2019р. між Адвокатським об`єднанням "Гапоненко Роман і партнери" та Фермерським господарством "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича (Клієнт) було укладено договір №03-76 про надання правової (правничої) допомоги, згідно умов п.п. 1.1.-1.2. котрого Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання в якості правової допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси Клієнта, надавати інші види правової допомоги в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю сторін, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та всі фактично понесені Адвокатським об`єднанням витрати у зв`язку з виконанням цього договору. Адвокатське об`єднання за цим договором бере на себе зобов`язання надати необхідну правову допомогу Клієнту, а саме здійснювати представництво та надати інші види правової допомоги Клієнту у позасудовому та судовому порядку щодо спірних питань, у спорах, що виникають із договору поставки від 12.07.2017 №252/Т та Договору оренди від 12.07.2017р. №24, що укладені клієнтом із Приватним акціонерним товариством "Волинська Фондова Компанія".

Дія договору встановлюється сторонами до 31.12.2021р. (п. 7.1. договору).

Згідно долучених до матеріалів справи копій Актів надання послуг №88 від 28.10.2020р. на суму 28 500 грн., №89 від 28.10.2020р. на суму 40 500 грн., №92 від 09.11.2020р. на суму 12 000 грн., №93 від 09.11.2020р. на суму 12 000 грн. АО "Гапоненко Роман і партнери" ФГ "Західний Буг" ОСОБА_1 було надано послуг на загальну суму 93 000 грн., що включає в себе: аналіз законодавства, первинний позов 1 год. вартістю 3 000,00грн., визначення правової позиції у справі та погодження з клієнтом 1 год. вартістю 3 000 грн., підготовка та подання позовної заяви 4 год. вартістю 12 000 грн., ознайомлення з відзивом відповідача 1,5 год. вартістю 4 500 грн., участь представника у судовому засіданні 26.08.2020р. 1 год. вартістю 3 000 грн., участь представника у судовому засіданні 20.10.2020р. 1 год. вартістю 3 000 грн., аналіз законодавства, зустрічний позов 1 год. вартістю 3 000 грн., визначення правової позиції у справі та погодження з клієнтом 1,5 год. вартістю 4 500 грн., аналіз поданого до суду зустрічного позову 3 год. вартістю 9 000 грн., підготовка та подання відзиву на зустрічну позовну заяву 3 год. вартістю 9 000 грн., участь представника у судовому засіданні 26.08.2020р. 1 год. вартістю 3 000 грн., участь представника у судовому засіданні 20.10.2020р. 1 год. вартістю 3 000 грн., аналіз судової практики за зустрічним позовом 1 год. вартістю 3 000 грн., ознайомлення із відповіддю на відзив ПрАТ "ВФК" 2год. вартістю 6 000 грн., аналіз судової практики за первинним позовом 2 год. вартістю 6 000 грн., участь представника в судовому засіданні 04.11.2020р. 2 год. вартістю 6 000 грн., участь представника в судовому засіданні 04.11.2020р. 2 год. вартістю 6 000 грн., аналіз судової практики за зустрічним позовом 2 год. вартістю 6 000 грн.

Згідно Витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, адвокат Гапоненко Роман Іванович (Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №000224 від 18.06.2018р.) є адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність в Адвокатському об`єднанні "Гапоненко Роман і партнери".

Водночас, згідно Витягу з Єдиного реєстру адвокатів України адвокат Безрода Роман Сергійович (Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000144 від 28.07.2017р.) є адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність в Адвокатському об`єднанні "Гапоненко Роман і партнери".

Враховуючи вказане, на думку та переконання суду, ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. згідно з вимогами ст. 74 ГПК України належним чином та допустимими доказами було доведено понесення витрат в розмірі 93 000 грн. на надання адвокатом АО "Гапоненко Роман і партнери" послуг з професійної правничої допомоги.

Згідно положень статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Поруч з цим, суд засвідчує, що у відповідності до положень ч.ч. 1, 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З аналізу статей 123, 126 та 129 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу є складовою частиною витрат, що входять до інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, імперативність положень ч. 4 ст. 129 ГПК України визначає покладення інших судових витрат, зокрема, витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в разі відмови в задоволенні позову на самого позивача.

Оскільки, як це вже було зазначено, рішенням Господарського суду Волинської області від 04.11.2020р. у задоволенні первісного позову ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. ПрАТ "Волинська Фондова Компанія" про визнання недійсним договору поставки №252/Т від 12.07.2017р. та визнання недійсним договору оренди №24 від 12.07.2017р., укладених між сторонами, було відмовлено в повному обсязі, то за таких підстав, враховуючи положення ч. 4 ст. 129 ГПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. щодо стягнення на його користь з ПрАТ "Волинська Фондова Компанія" 93 000 грн. судових витрат, понесених господарсвом у зв`язку з наданою останньому професійною правничою допомогою.

Відповідно до положень ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 13, 73-80 , 123, 126, 129, 221, 236-240, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні клопотання Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства "Волинська Фондова Компанія" на користь Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 93 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня проголошення останнього. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового додаткового рішення.

Згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне додаткове судове рішення

складено 17.11.2020р.

Суддя В. А. Войціховський