ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

03 листопада 2020 року м. Харків Справа № 913/37/20

Провадження №1/913/37/20

За позовом керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах:

позивача Луганської обласної державної адміністрації, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до 1-го відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛД", м.Сєвєродонецьк Луганської області

2-го відповідача - Державного підприємства "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство", смт. Сиротине м. Сєвєродонецьк Луганської області

про визнання недійсними угод про надання права здійснення геологознімальних, пошукових, геодезичних та інших розвідувальних робіт та повернення земельних ділянок лісогосподарського призначення загальною площею 6,072 га

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання - Медуниця Р.І.

У судовому засіданні приймали участь:

прокурор Кальницький А.В., службове посвідчення № 042343 від 29.03.2021;

від 1-го відповідача - Зінченко І.Л., свідоцтво серії ПТ "2347 від 09.10.2011, ордер №1006873 від 29.01.2020;

від 2- го відповідача - представник не прибув;

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника 1-го відповідача та прокурора, суд дійшов наступних висновків щодо причин виникнення спору.

Так, керівник Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області просить суд: визнати недійсними угоди від 08.01.2019 № 1/19, від 25.03.2019 № 22/19, від 24.04.2019 № 59/19 про надання права здійснення геологознімальних, пошукових, геодезичних та інших розвідувальних робіт, укладені між Державним підприємством "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛД";

- зобов`язати ТОВ "АЛД" повернути ДП "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" відповідні земельні ділянки державної власності, а саме: площею 3,5 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Попаснянського району Мирнодолинської селищної ради в кварталі № 103 виділ 1, 2; кварталі № 48 виділ 4; кварталі № 49 виділ 3, 4, 6, 24; кварталі № 50 виділ 16, 14, 15; кварталі № 56 виділ 1, 2, 18, 23, 22 Борівського лісництва ДП "Сєвєродонецьке ЛМГ"; площею 1,652 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Попаснянського району Мирнодолинської селищної ради в кварталі № 90 виділ 13, 4; кварталі № 93 виділ 1 Сєвєродонецького лісництва ДП "Сєвєродонецьке ЛМГ"; площею 0,920 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Попаснянського району Мирнодолинської селищної ради в кварталі № 82 виділ 1 Борівського лісництва ДП "Сєвєродонецьке ЛМГ".

В преамбулах вказаних угод сторони зробили посилання на ст. 97 Земельного кодексу України, якою передбачено, що підприємства, установи та організації, які здійснюють геологознімальні, пошукові, геодезичні та інші розвідувальні роботи, можуть проводити такі роботи на підставі угоди з власником землі або за погодженням із землекористувачем.

Як свідчать обставини спору, ДП "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" є постійним користувачем спірних земельних ділянок, відносно яких на підставі ст. 92 ЗК України має право володіння й користування землями лісогосподарського призначення.

Проте, як стверджує прокурор, 1-ий відповідач протиправно передав в користування спірні земельні ділянки в порушення ч. 1 ст. 92, ч. 8 ст. 93, ст. 97, ч. 5 ст. 122 ЗК України, тобто розпорядився ними, не маючи таких повноважень.

На думку прокурора укладення оспорюваних угод між ДП "Сєвєродонецьке ЛМГ" та ТОВ "АЛД", якими фактично передано земельні ділянки у користування ТОВ "АЛД" всупереч встановленому державою порядку, зачіпає інтереси держави у сфері використання й охорони земель лісогосподарського призначення.

Відповідно до пунктів 3, 4 ст. 31 Лісового кодексу України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території: здійснюють контроль за додержанням законодавства у сфері лісових відносин; передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Крім цього, прокурор стверджує, що угоди від 08.01.2019 № 1/19, від 25.03.2019 № 22/19 та від 24.04.2019 № 59/19 про надання права здійснення геологознімальних, пошукових, геодезичних та інших розвідувальних робіт підлягають визнанню недійсними як удавані правочини.

Ухвалою від 20.01.2020 суд підтвердив підстави представництва керівником Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області інтересів держави в особі Луганської обласної державної адміністрації за позовною заявою від 08.01.2020 № 33/3-42вих20 та виходив у т.ч. з приписів ст. 152 ЗК України, якою передбачено, що Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю; власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У ході розгляду справи провадження по ній зупинялось з 26.02.2020 по 28.07.2020 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує з посиланням на наступне: право користування землею для проведення розвідувальних робіт набувається у спрощеному порядку, в тому числі і без проведення державної реєстрації, а саме встановлене ст. 97 ЗК України окреме право землекористування для проведення розвідувальних робіт;

- факти належного отримання товариством від ДП "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" письмового, безстрокового погодження на здійснення геологознімальних, пошукових, геодезичних та інших розвідувальних робіт (в тому числі дослідно-промислова розробка родовища на спірних земельних ділянках;

- факти належного отримання ДП "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" від Державного агентства лісових ресурсів України та Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства відповідних безстрокових погоджень на проведення геологічного вивчення нафтогазових надр на спірних земельних ділянках;

- відповідність оспорюваних прокурором угод чинному законодавству, яке визначає право користування земельними ділянками для проведення розвідувальних робіт як зобов`язальне строкове право на проведення таких робіт у відповідності до ст. 97 ЗК України.

Крім цього, відповідач наполягає на тому, що при укладенні оспорюваних угод не відбувалось розпорядження земельними ділянками з боку ДП "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство", яке залишилось постійним землекористувачем, та земельна ділянка площею 490,1516 є сформованою.

Співвідповідач у відзиві на позовну заяву проти позову також заперечує з посиланням на те, що термін дії оспорюваних угод визначений до одного календарного року, а тому посилання прокурора щодо необхідності отримати рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами, є безпідставним.

ДП "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство" стверджує, що угоди від 08.01.2019 № 1/19, від 25.03.2019 № 22/19, від 24.04.2019 № 59/19 про надання права здійснення геологознімальних, пошукових, геодезичних та інших розвідувальних робіт повністю відповідають чинному законодавству та у судових актах по справах № 554/8586/19 та № 360/4465/19 надано правову оцінку правовідносинам сторін у справі.

Оцінивши обставини справи та доводи сторін у сукупності, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду, виходячи з наступних підстав.

Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює у тому числі представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Зокрема, згідно з ч. 3 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Відповідно до частин 1, 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Таким чином, відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

У постанові Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 915/162/19 зазначено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", дійшов висновку, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорон землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

У пунктах 37-40, 43-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

В обґрунтування позову прокурор зазначив, що Луганська ОДА, як уповноважений суб`єкт владних повноважень, усвідомлюючи порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, не вживає відповідних заходів, з позовом в суд не звертається.

Листом від 13.12.2019 № 04/1458 Департамент комунальної власності, земельних та майнових відносин Луганської ОДА Луганської ОВЦА повідомив прокурора, що облдержадміністрація не володіє інформацією щодо спірних земельних ділянок та в періоді з 2015 року по цей час ДП "Сєвєродонецьке ЛМГ" та ТОВ "АЛД" не звертались до неї з клопотаннями про погодження договору короткострокового тимчасового користування лісовою земельною ділянкою з метою проведення розвідувальних робіт з пошуку газу, нафти та конденсату шляхом буріння свердловини № 1 Воронівського склепіння та погодження Угод про надання права здійснення геологознімальних, пошукових, геодезичних та інших розвідувальних робіт на землях державної власності, які перебувають у ДП "Сєвєродонецьке ЛМГ" на праві постійного користування.

Як стверджують відповідачі, діяльність Воронівського склепіння взагалі не є об`єктом спірних правовідносин.

Таким чином, вочевидь, що про факти укладання оспорюваних договорів Луганській ОДА стало відомо у грудні 2019 року з листа Сєвєродонецької місцевої прокуратури від 05.12.2019 № 33/3-913вих-19.

Заступник керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури звернувся до Луганської ОДА з повідомленням у порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" листом від 26.12.2019 № 33/3/1093вих19 (арк.. справи 74-76, т. 1), а з позовом до суду - 08.01.2020.

Виходячи з вказаного вище правового регулювання, суд дійшов висновку, що у справі немає підстав для висновку про бездіяльність суб`єкта владних повноважень (позивача) у вигляді не звернення до суду з 27.12.2019 по 08.01.2020, оскільки проміжок часу у три робочі дні (27, 28 грудня 2019 року та 2,3 січня 2020 року) не може визнаватися розумним строком для здійснення позивачем вищевказаних дій.

Суд звертає увагу прокурора на те, що предметом дослідження бездіяльності органу є обставини щодо наявності або відсутності бездіяльності позивача саме в період між вказаними вище датами, на що наголошується у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка кореспондується з частиною 4 статті 236 ГПК України, встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, з метою дотримання принципу правової визначеності та формування сталої судової практики суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування конкретних норм права до спірних правовідносин.

Як вказано у цій же постанові Верховного Суду № 912/2385/18, якщо суд вже після відкриття провадження у справі встановлює, що прокурор не підтвердив підстави для представництва, то, позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень п. 2 ч. 1 статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду).

Відповідно до п. 2 ч.1, ч.2 ст.226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано. Про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Заяву керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області від 27.08.2020 № 33/3 про визнання недійсним правочину, пов`язаного з предметом спору, подану у порядку ст. 237 ГПК України, суд також не розглядає, оскільки спір по суті не вирішується.

За таких обставин, позов керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі позивача Луганської ОДА до ТОВ "АЛД", м.Сєвєродонецьк Луганської області та ДП "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство", смт. Сиротине м. Сєвєродонецьк Луганської області про визнання недійсними угод від 08.01.2019 № 1/19, від 25.03.2019 № 22/19, від 24.04.2019 № 59/19 та повернення земельних ділянок лісогосподарського призначення загальною площею 6,072 га слід залишити без розгляду.

У відповідності до п. 4 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» питання щодо повернення судового збору з Державного бюджету може буде вирішено судом після надходження до суду відповідного клопотання прокуратури.

На підставі викладеного, керуючись ст. 53, п. 2 ч. 1 ст. 226, ст. ст. 234-235 ГПК України, суд

у х в а л и в :

Позов керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі позивача Луганської обласної державної адміністрації, м. Сєвєродонецьк Луганської області до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛД", м.Сєвєродонецьк Луганської області -го співвідповідача - Державного підприємства "Сєвєродонецьке лісомисливське господарство", смт. Сиротине м. Сєвєродонецьк Луганської області про визнання недійсними угод від 08.01.2019 № 1/19, від 25.03.2019 № 22/19, від 24.04.2019 № 59/19 про надання права здійснення геологознімальних, пошукових, геодезичних та інших розвідувальних робіт та повернення земельних ділянок лісогосподарського призначення загальною площею 6,072 га залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення 03.11.2020 у відповідності до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду у порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України.

Суддя Н.М.Зюбанова