ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"10" листопада 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1925/16

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

При секретарі судового засідання Шпак І.А.,

розглянувши подання Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вх. ГСОО №2-4023/20 від 09.11.2020р.) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа

у справі №916/1925/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк"

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 2695873,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 2695873,67грн., з яких 1978145,10 грн. - заборгованість з повернення кредиту, 67866,93грн. - відсотки, 117219,86грн. - відсотки за неправомірне користування кредитом, 532641,78грн. - пеня.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.11.2016 позов задоволено, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" 1978145,10 грн. - заборгованості з повернення кредиту, 67866,93 грн. - відсотків, 117219,86 грн. - відсотків за неправомірне користування кредитом, 532641,78 грн. - пені, 40438,11 грн. витрат на сплату судового збору.

09.12.2016р. на виконання рішення видано наказ.

09.11.2020р. господарським судом отримано подання Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вх. ГСОО №2-4023/20) про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Ухвалою від 09.11.2020 розгляд подання Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вх. ГСОО №2-4023/20 від 09.11.2020р.) призначено на 10.11.2020 о 16:00.

В обгрунтування подання державна виконавча служба зазначає, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №58010078 з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області №916/1925/16 від 09.12.2016 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» 1978145,10 грн. - заборгованості з повернення кредиту, 67866,93 грн. - відсотків, 117219,86 грн. - відсотків за неправомірне користування кредитом, 532641,78 грн. - пені, 40438,11 грн. витрат на сплату судового збору. Вказує, що рішення не виконано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено. 04.01.2019 відкрито виконавче провадження, винесено постанову, якою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Вказує, що 08.01.2020 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору у розмірі 3010211,96 грн.

Також 08.01.2020 було направлено виклик боржнику за відомими адресами, однак, боржник не з`явився. Боржника було повідомлено про обов`язок повідомляти про повне чи часткове самостійне виконання рішення, виникнення обставин, які зумовлюють обов`язкове зупинення виконання, зміну місця роботи чи проживання тощо.

Зазначає, що відповідно до відомостей реєстрів, у боржника наявне нерухоме майно, транспортні засоби відсутні, відомості про рухоме майно відсутні, на рахунки, про які надано відомості, накладено арешт.

Надалі 29.07.2019 направлено виклик повторно, однак боржник не з`явився.

Розглянувши подання Другого Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, суд встановив наступне.

В силу статті 1291 КонституціїУкраїни суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частинами першою, другою ст. 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За умовами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі "Деркач та Палек проти України" Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, даний пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень.

Тлумачення статті 6 Конвенції як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бурдов проти Росії").

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок. За певних обставин така затримка може бути виправданою, але вона не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії").

У рішенні по справі "Чіжов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За умовами статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається, зокрема, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 337 ГПК України тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом до закриття провадження у справі про неплатоспроможність такої фізичної особи в порядку, визначеному Кодексом України з процедур банкрутства.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Згідно зі статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

В силу статті 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

У законодавстві України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Вказане право віднесено цивільним законодавством до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме: до особистих немайнових прав, що забезпечують соціальне буття фізичної особи.

На виконання пункту 2 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів" №261/2008 від 24.03.2008 щодо врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання, Міністерством юстиції України та Адміністрацією Державної прикордонної служби України було видано спільний лист №25-32/463 №25-5347 від 27.05.2008, в якому зазначено, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, причому питання такого обмеження вирішується судом.

Відповідно до висновків, викладених Верховним Судом України при проведенні аналізу судової практики від 01.02.2013 щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Зокрема, у листі Верховного Суду України від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" визначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим із метою всебічного і повного встановлення усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

У листі Верховного Суду України від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного встановлення усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Отже, Законом України "Про виконавче провадження" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Поряд з цим, згідно з правилами статті 337 ГПК України, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи може мати місце виключно у випадку:

- коли ця особа є боржником;

- невиконання нею судового рішення, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Такий захід забезпечення виконання судового рішення є виключним.

Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України" передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики державного виконавця, приховування майна, доходів тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти).

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 19.08.2020 по справі №910/8230/17.

При цьому, Закон України "Про виконавче провадження" містить спеціальні норми права, якими врегульовано умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Тобто вказаним Законом врегульовано права та обов`язки осіб, на правовідносини яких розповсюджується дія такої норми права.

Відтак якщо спеціальною нормою права (пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження") передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, то обмеження виконавця у такому праві означатиме порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, а саме Законом України "Про виконавче провадження".

Судом встановлено, що 04.01.2019 державним виконавцем Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецулом В.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №58010078) за наказом №916/1925/16 від 09.12.2016, виданого Господарським судом Одеської області. Вказаною Постановою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 273631,10 грн.

Вказану постанову було направлено боржникові на відомі адреси, що підтверджується фіскальними чеками від 08.01.2019, копії яких додано до подання. Поштове відправлення за трек-номером 784 було вручено отримувачу 10.01.2019, що підтверджується роздруківкою з офіційного веб-порталу ДП «Укрпошта».

Державним виконавцем було сформовано інформаційну довідку №152010050, з якої вбачається, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) володіє об`єктом нерухомого майна - мансарда квартири загальною площею 13,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Із вказаної довідки також вбачається, що державним виконавцем Крецул В.А. було винесено постанову про арешт майна боржника (все майно) від 08.01.2019, на підставі чого у державному реєстрі зареєстровано відповідне обтяження.

08.01.2019 державним виконавцем було здійснено виклик боржника, яким зобов`язано ОСОБА_2 з`явитись до виконавця 18.01.2019 о 10:00 щодо сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату. Одночасно зобов`язано надати: пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання; достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи; достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі про кошти на рахунках та вклади у банках тощо; достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності; достовірні відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні від інших осіб; достовірні відомості про майнові права, на які може бути звернено стягнення тощо. Повідомлено про обов`язок письмово повідомляти про повне чи часткове самостійне виконання рішення, виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування, а також про зміну місця роботи.

08.01.2019 виконавцем було здійснено запит до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, з якого вбачається, що постановою державного виконавця від 08.01.2019 у ВП №58010078 накладено арешт на все рухоме майно.

08.01.2019 державним виконавцем було здійснено запит до ГУ ДМС в Одеській області щодо наявності закордонного паспорта боржника. У відповідь на запит надано інформацію про те, що боржником перетинався кордон 05.03.2019, 11.03.2019 за закордонним паспортом НОМЕР_2 .

23.07.2020 державним виконавцем було здійснено запит №83743500 до Пенсійного фонду України, на який надано відповідь про осіб-боржників, які отримують пенсії № від 24.07.2020.

23.07.2020 державним виконавцем було здійснено запит №83743501 до Пенсійного фонду України, на який надано відповідь про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи № від 24.07.2020.

На запит державного виконавця до ІС ДП «НАІС» отримано відповідь від 23.10.2020 про відсутність за боржником зареєстрованих транспортних засобів.

14.01.2019 державним виконавцем винесено постанову про арещт коштів боржника на банківських рахунках у ПАТ «ПУМБ» (2 рахунки), АБ «УКРГАЗБАНК»(2 рахунки), АТ «УКРЕКСІМБАНК» (2 рахунки), АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК» (2 рахунки).

Боржникові та АТ «ПроКредит Банк», ПАТ «ПУМБ», АБ «Укргазбанк», АТ «Укрексімбанк» направлено постанову про арешт коштів боржника від 14.01.2019.

На виконання постанови було отримано відповіді від банків про залишки коштів на рахунках та про накладення арешту.

06.05.2019 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника на банківських рахунках у банках за відповідним переліком.

29.07.2019 державним виконавцем повторно було здійснено виклик, яким зобов`язано з`явитись до виконавця 09.08.2019 о 10:00.

16.05.2019 державним виконавцем за результатом виходу за адресою, вказаною у виконавчому документі, при виконанні наказу господарського суду Одеської області №916/1925/16 встановлено, що двері ніхто не відчинив, про що складено акт.

Відповідно до п. 8 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються, зокрема, запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень митних органів щодо інформування митних органів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких митними органами було виявлено порушення митних правил.

Отже, із врахуванням невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти, тобто ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, суд дійшов висновку про наявність підстав застосування такого виключного заходу забезпечення виконання судового рішення, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

Керуючись зазначеним вище, відповідно до ст.ст. 19, 33, 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 313 ЦК України, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України", ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», ст.ст. 1, 2, 5, 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 18, 326, 337 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити подання Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вх. № 2-4023/20 від 09.11.2020).

2. Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , - без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань за наказом №916/1925/16 від 09.12.2016, який видав Господарський суд Одеської області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" (03115, м. Київ, пр. Перемоги, 107-А, код 21677/один мільйон дев`ятсот сімдесят вісім тисяч сто сорок п`ять/ грн. 10коп. - заборгованість з повернення кредиту, 67866 /шістдесят сім тисяч вісімсот шістдесят шість/грн. 93 коп. - відсотки, 117219/сто сімнадцять тисяч двісті дев`ятнадцять/грн. 86 коп. - відсотки за неправомірне користування кредитом, 532641/п`ятсот тридцять дві тисячі шістсот сорок одна/грн. 78 коп. - пеня, 40438/сорок тисяч чотириста тридцять вісім/грн. 11 коп. витрат на сплату судового збору.

Ухвала є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала набрала законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її постановлення.

Суддя Р.В. Волков