ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року

м. Київ

Справа № 916/1107/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Пількова К.М., Краснова Є.В.,

секретар судового засідання Лихошерст І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Одеського ордену "Знак Пошани" заводу продовольчого машинобудування - підприємства з колективною власністю заводу "Продмаш"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2020 (колегія суддів: Філінюк І.Г. - головуючий, Аленін О.Ю., Лавриненко Л.В.) та рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2019 (колегія суддів: Волков Р.В. - головуючий, Щавинська Ю.М., Лічман Л.В.)

за позовом Одеського ордену "Знак Пошани" заводу продовольчого машинобудування - підприємства з колективною власністю заводу "ПРОДМАШ"

до 1. Одеської міської ради

2. Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1. ОСОБА_1 , 2. ОСОБА_2 , 3. ОСОБА_3 , 4. ОСОБА_4 , 5. ОСОБА_5 , 6. ОСОБА_6 , 7. ОСОБА_7 , 8. ОСОБА_8 , 8. ОСОБА_9 , 9. ОСОБА_10 , 10. ОСОБА_11 , 11. Товариство з обмеженою відповідальністю "Темп Плюс Сервіс", 12. ОСОБА_12 , 13. ОСОБА_13 , 14. ОСОБА_14 , 15. ОСОБА_15 , 16. ОСОБА_16 , 17. ОСОБА_17 , 18. ОСОБА_18 , 19. ОСОБА_19 , 20. ОСОБА_20 , 21. ОСОБА_21

про визнання незаконним та часткове скасування рішення

за участю: третьоїособи-8: Хайнак В.Д. (адвокат),

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. Звернувшись в суд з даним позовом до Одеської міської ради (далі - відповідач-1) та Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (далі - відповідач-2), Одеський орден "Знак Пошани" завод продовольчого машинобудування підприємство з колективною власністю заводу "ПРОДМАШ" (далі - позивач) просив визнати незаконним та скасувати пункт 1 рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів №49 від 22.01.1993 "Про скасування рішення виконкому №234 від 19.04.1991 року "Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу "Продмаш" і перереєстрації будівлі за СПТУ-8" в частині скасування права власності на об`єкти нерухомого майна за адресами: проспект Добровольського, 41, 43, 45, 47, 49; вул. Курська, 64а , 66а , 68а , 70а , 72а ; вул. 4 Лінія, 50; вул. 7 Лінія, 3; вул. Кап. Кузнецова, 103 ; АДРЕСА_8; дорога Котовського, 168 .

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржене рішення було прийнято на підставі постанови Одеського обласного Арбітражного суду 5/363 від 15.10.1992, постанови Ради Міністрів УРСР №396 від 26.05.1965, доручення Кабінету Міністрів України №7935/33 від 29.05.1992. Проте вказаною постановою Арбітражного суду Одеський завод "Продмаш" було зобов`язано звільнити лише будівлю по АДРЕСА_8 , тобто рішення виконкому повинно було бути скасовано частково в частині реєстрації саме будівлі за адресою: АДРЕСА_8 , а не всіх будівель.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.11.2019, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2020, в позові відмовлено.

2.2. Рішення мотивовані тим, що виконавчий комітет районної ради порушив права позивача, проте оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності, про застосування наслідків якого відповідачами були подані заяви, суди відмовили в позові з цих підстав.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнюючі доводи інших учасників справи

3.1. В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій і ухвалити нове, про задоволення позову з підстав того, що судами було порушено норми матеріального та процесуального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних відносинах.

3.2. Скаргу обґрунтовує тим, що початком перебігу строку позовної давності в даній справі є невизнання органом місцевого самоврядування права власності позивача на будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 168 , яке було висловлено в якості правової позиції у справі №522/22156/18 в 2019 році.

3.3. ОСОБА_10 подав відзив на касаційну скаргу, де просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та скасувати підставу відмови в задоволенні позивачу позову з підстав пропуску строку позовної давності, посилаючись на не взяття до уваги судами тих обставин, що скасоване оскарженим рішенням виконкому рішення від 19.04.1991 було незаконним.

3.4. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 подали відзив на касаційну скаргу, де просили відмовити у задоволенні касаційної скарги та скасувати підставу відмови в задоволенні позивачу позову з підстав пропуску строку позовної давності, посилаючись на не взяття до уваги судами тих обставин, що скасоване оскарженим рішенням виконкому рішення від 19.04.1991 було незаконним.

3.5. ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 подали відзив на касаційну скаргу, де просили відмовити у задоволенні касаційної скарги та скасувати підставу відмови в задоволенні позивачу позову з підстав пропуску строку позовної давності, посилаючись на не взяття до уваги судами тих обставин, що скасоване оскарженим рішенням виконкому рішення від 19.04.1991 було незаконним.

3.6. Подані у справі відзиви в частині вимог про скасування рішень попередніх інстанцій не можуть бути розглянуті у зв`язку з тим, що не відповідають приписам Розділу IV Глави 2 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України).

Із положень статей 290, 295, 297 ГПК України вбачається що до касаційної інстанції подаються касаційні скарги, відзиви на касаційну скаргу, заяви про приєднання до касаційної скарги.

Відповідно до приписів частини 2 статті 295 цього Кодексу відзив на касаційну скаргу має містити, зокрема, обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги.

Отже оскільки подані відзиви в частині вимог про скасування підстав відмови у позові рішень попередніх інстанцій за своєю суттю є вимогами, які повинні міститись в касаційній скарзі, проте заявниками такі скарги не подано і до не додано документів про сплату судового збору, такі відзиви у вказаній частині залишаються без розгляду.

4. Мотивувальна частина

4.1. Відповідно до приписів статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ч.1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч.2).

Як встановлено судами, 19.04.1991 виконавчим комітетом Суворовської районної ради народних депутатів було прийнято рішення №234 "Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу "Продмаш" (далі - рішення ВК 1991 року), яким вирішено зареєструвати в ОМБТІ будинки: проспект Добровольського, 41, 43, 45, 47, 49; вул. Курська, 64а, 66а, 68а , 70а, 72а; вул. 4 Лінія, 50; вул. 7 Лінія, 3; вул. Кап. Кузнецова, 103; АДРЕСА_8; дорога Котовського, 168.

Рішенням Арбітражного суду від 15.10.1992 №5/363 у справі за позовом Одеського заводу "Продмаш" до СПТУ-8 м. Одеси про звільнення будівлі по АДРЕСА_8, було вирішено вимогу заводу "Продмаш" про звільнення гуртожитку по АДРЕСА_8 , - відхилити; зустрічний позов задовольнити, зобов`язати Одеський завод "Продмаш" звільнити будівлю по АДРЕСА_8 .

Цим рішенням Арбітражного суду встановлено, що будівництво комплексу профтехучилища, в т.ч. будівлі по АДРЕСА_8 , було розпочато Одеським заводом "Продмаш", будівництво комплексу здійснювалось заводом "Продмаш" за рахунок держкапіталовкладень без залучення коштів з бюджету заводу. Відповідно до п.5 Постанови РМ УРСР від 26.04.1965 №396 гуртожитки для профтехучилищ, побудовані за рахунок держкапвкладень, підлягають переданню на баланс Головного управління профтехосвіти при РМ УРСР, ця ж вимога відображена у дорученні Кабінету Міністрів України від 25.05.1992 №7935/337. Однак, завод ухилився від передання будівель ПТУ.

24.12.1992 Арбітражним судом Одеської області у справі №5/363 було винесено постанову про перевірку рішення (ухвали) в порядку нагляду. Цією Постановою встановлено, що на підставі постанови Ради Міністрів України №9222 від 06.06.1964 і відповідних рішень Одеського обласного та міського виконкомів Рад народних депутатів заявник, починаючи з 1972 року, розпочав проектування та будівництво комплексу профтехучилища у м. Одесі, яке складається із 3 навчальних корпусів та 9-етажного гуртожитку по АДРЕСА_8. Постановою Ради Міністрів України №396 від 25.04.1965 "Про прискорення будівництва та розширення професійно-технічних училищ в Українській РСР" встановлено, що міністерства та відомства республіки після закінчення будівництва та реконструкції ПТУ зобов`язані передавати їх на баланс Головного управління профтехосвіти при Раді Міністрів УРСР. Із наданих заводом документів вбачається, що по закінченню будівництва навчальних корпусів училища вони були передані на баланс ПТУ, а введений у 1983 році в експлуатацію гуртожиток на 6565 місць на баланс училища не передавався. Постановою рішення Арбітражного суду від 15.10.1992 залишено без змін.

4.2. 22.01.1993 рішенням виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів "Про скасування рішення виконкому №234 від 19.04.1991 року "Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу "Продмаш" та перереєстрацію будівлі за СПТУ-8" (далі - рішення ВК 1993 року) було вирішено, зокрема: рішення виконкому №234 від 19.04.1991 "Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу "Продмаш" - скасувати; вважати гуртожиток по АДРЕСА_8 власністю СПТУ-8; СПТУ-8 зареєструвати гуртожиток по АДРЕСА_8 в ОМБТІ.

У рішенні ВК 1993 року зазначено, що рішення прийнято на підставі розгляду матеріалів, наданих СПТУ-8, та на підставі постанови Одеського обласного Арбітражного суду 5/363 від 15.10.1992, постанови Ради Міністрів УРСР від 26.05.1965 №396, доручення Кабінету Міністрів України від 29.05.1992 №7935/33 та рішення арбітражного суду №5/363 від 15.10.1992.

4.3. Предметом позову є оскарження п.1 рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів №49 від 22.01.1993, в якому зазначено "рішення виконкому №234 від 19.04.1991 року "Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу "Продмаш" - скасувати".

При цьому згідно рішення Арбітражного суду від 15.10.1992, предметом розгляду був спір лише щодо будівлі за адресою: АДРЕСА_8 .

Суди попередніх інстанцій розглядаючи спір у справі, що переглядається у касаційному порядку, дійшли висновку, що зазначеним рішенням 1993 року виконком безпідставно скасував рішення виконкому №234 від 19.04.1991 у повному обсязі, незважаючи на те, що рішенням Арбітражного суду, на яке виконком посилався як на підставу скасування, було вирішено питання лише щодо будівлі за адресою: АДРЕСА_8.

4.4. Також суди, проаналізувавши чинне на момент винесення оскарженого рішення 22.01.1993 законодавство, а саме статтю 19 Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", згідно якої виключно на пленарних засіданнях Ради народних депутатів вирішується, зокрема, питання (п.12): скасування розпоряджень голови Ради, рішень та розпоряджень виконавчого комітету, за винятком рішень і розпоряджень з питань, віднесених до повноважень виконавчого комітету щодо здійснення державних функцій, вирішили, що рішення виконавчого комітету районної ради народних депутатів могли бути скасовані виключно шляхом прийняття рішення на пленарних засіданнях Ради народних депутатів, з урахуванням передбачених законом виключень щодо цих правил. Отже, у виконкому не було повноважень скасовувати своє рішення, відтак оскаржене рішення про скасування свого рішення №234 від 19.04.1991 "Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу "Продмаш" не відповідає вимогам законодавства.

Отже суди встановили, що права позивача було порушено, і ця обставина у суді касаційної інстанції не була оспорена.

4.5. Разом з тим, авідповідачем-1 та відповідачем-2 у справі були подані клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності і суди відмовили у задоволенні позовних вимог з підстав того, що позивачем було пропущено строк позовної давності.

Позивачем подавалось клопотання про поновлення строків позовної давності, де він вказував, що про порушення права позивач дізнався із пояснень Суворовської райадміністрації ОМР, які були надані Приморському районному суду м. Одеси у лютому 2019 у справі №522/22156/18. До цього часу Суворовська районна адміністрація ОМР не висловлювала відповідної позиції щодо оскаржуваного рішення 1993 року, не було оспорено право власності на об`єкти нерухомості заводу "Продмаш", а також проведеної реєстрації таких об`єктів нерухомості, тим більше, що рішенням від 1993 року було скасовано рішення 1991 року в цілому, тобто щодо всіх будинків заводу "Продмаш".

4.6. Судами обох інстанцій встановлено, що порушення права позивача відбулось з моменту прийняття спірного рішення від 22.01.1993 особою, яка позивачу була відома, позивач не заперечував факт обізнаності з існуванням оскарженого рішення, та не довів, що не міг бути обізнаний про вказане порушення.

4.7. Відповідно до положень статті 71 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Отже строк, у межах якого пред`являється позов особою, право якої порушене, цивільним законодавством визначено як позовна давність.

Згідно статті 76 цього Кодексу перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

4.8. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому посилання на те, що позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

4.9. Під час розгляду спору, як вбачається із оскаржених судових рішень, позивач вказував, що про порушення права дізнався виключно з пояснень Суворовської районної адміністрації ОМР, які були надані Приморському районному суду м.Одеси 12.02.2019 у справі №522/22156/18, і за цих обставин вважав, що строк позовної давності ним не пропущено.

Приймаючи оскаржену постанову суд апеляційної інстанції зазначив про те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність поважних причин пропуску позивачем позовної давності з огляду на те, що рішення, пункт якого оскаржується, було прийнято 22.01.1993 року, підставою вказаного рішення стало рішення Арбітражного суду 1992 року, в якому стороною був позивач; позивач не заперечує факт обізнаності із існуванням рішення виконкому 1993 року.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

4.10. Отже, оскільки із встановлених судами обставин справи вбачається, що позивач повинен був дізнатися про порушення свого права у 1993 році, до спірних правовідносин мають застосовуватися положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963.

4.11. Позивач в касаційній скарзі вказує на те, що у справі № 522/22156/18 Приморського районного суду м. Одеси за позовом до, зокрема, ордену «Знак Пошани» заводу продовольчого машинобудування підприємства з колективною власністю заводу "Продмаш" про визнання недійсним реєстраційного посвідчення, виданого заводу "Продмаш" на підставі рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів №234 від 19.04.1991, Суворовська райдержадміністрація Одеської міської ради надала свої пояснення у справі, згідно яких вона заперечила право власності заводу на будівлі, зареєстровані на підставі рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів №234 від 19.04.1991, оскільки рішенням виконкому №49 від 22.01.1993 було скасовано повністю рішення виконкому №234 від 19.04.1991. До цього моменту Суворовська райдержадміністрація не висловлювала відповідної позиції та право власності заводу не оскаржувалось. Тому позивач послався на те, що довідався про порушення (оспорення) свого права лише у 2019 році, оскільки його невизнання відбулось.

Колегія суддів зазначає, що такі доводи скаржника не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки виходячи із наведених норм права вбачається, що перебіг строку позовної давності не може пов`язуватись із зазначенням певною особою своєї правової позиції щодо прав чи обов`язків позивача.

Як вже зазначалося, наведені вище положення цивільного законодавства про те, що особа повинна була дізнатися про порушення свого права означають про наявність у такої особи реальної можливості бути обізнаною про певні обставини.

Суди попередніх інстанцій встановили, що позивач не заперечував факт обізнаності з існуванням оскарженого рішення, та не довів, що не міг бути обізнаний про вказане порушення, зазначивши про це в оскаржених в касаційному порядку рішеннях.

Таким чином вказані доводи скаржника висновків судів не спростовують.

4.12. Суди попередніх інстанцій, розглянувши клопотання позивача про поновлення строку позовної давності, дійшли висновку, що причини пропуску строку позовної давності не є поважними, оскільки позивачем не було наведено причин, які б унеможливлювали подання позивачем подібного позову раніше.

Такі висновки судів з урахуванням положень статті 300 ГПК України скаржником не спростовані.

4.13. Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суди вірно застосували норми права та дійшли правильного висновку про відмову у позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Тому відповідно до положень статті 309 ГПК України прийняті у справі рішення не можуть бути скасовані, а доводи відзивів на касаційну скаргу дають підстави для залишення її без задоволення.

4.14. Відповідно до приписів статті 129 частини 4, статті 315 частини першої пункту 4 підпункту "в" Господарського процесуального кодексу України понесені судові витрати за розгляд касаційної скарги у справі належить покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Одеського ордену "Знак Пошани" заводу продовольчого машинобудування - підприємства з колективною власністю заводу "Продмаш" залишити без задоволення, а постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2020 у справі Господарського суду Одеської області №916/1107/19, залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді К.М. Пільков

Є.В. Краснов