РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.11.2020Справа № 910/13884/20
Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/13884/20

За позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 59163,77 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 59163,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.04.2020 позивачем були відправлені вагони з вантажем за залізничною накладною №47708615, втім під час слідування вагонів була виявлена нестача вантажу, про що складено комерційний акт. Відтак, оскільки саме залізниця не забезпечила збереження вантажу під час його перевезення, позивач просить стягнути з відповідача вартість втраченого вантажу в сумі 59 163,77 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі №910/13884/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

15.10.2020 через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову, оскільки недостача маси вантажу розрахована позивачем без урахування граничного розходження маси вантажу і природної втрати вантажу.

26.10.2020 через відділ діловодства суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача, оскільки останнім не був доведений факт того, що катанка стальна має властивості, в наслідок яких маса цього вантажу може зменшуватись, що, в свою чергу, виключає можливість застосування норми природної втрати при перевезенні.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У ч.8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

25.03.2019 між Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест-СМЦ» (покупець) був укладений договір на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів №МК3-960523/03/19-Э/19-0361-01 (надалі Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти і оплатити матеріали - металопродукція (далі - «ресурси») на умовах, передбачених цим договором (п.1.1 договору).

Кількість, номенклатура ресурсів вказуються в специфікаціях до цього договору, які є його невід`ємною частиною (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 4.1, 4.2 договору поставка ресурсів здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, вказані в специфікаціях і включають в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника пов`язані з поставкою ресурсів. Ціна на ресурси може бути змінена тільки за взаємною згодою сторін шляхом внесення змін до цього договору або до специфікації.

Поставка ресурсів здійснюється видами транспорту зазначеними в специфікаціях. Постачальник зобов`язується поставити ресурси на умовах поставки, зазначених в специфікаціях відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 (п. 3.1 договору).

07.04.2020 сторони договору підписали специфікацію №37, в якій погодили поставку катанки в кількості 1105 т (+5/-5%), за ціною 10 128,01 грн (без НДС) за 1т. Строк поставки до 30.04.2020 (включно).

При цьому, 20.02.2018 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг №10774/ЦТЛ-2018-18-0213-02, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги (п.1.1 договору).

Згідно п. 2.3.2 договору перевізник зобов`язується приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у вагонах (контейнерах) перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації АС "Месплан", доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатку до цього договору.

Строк дії договору встановлено з 20.02.2018 до 31.12.2018. Якщо жодна із сторін не звернулася письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги (п. 12.1 договору).

Під час розгляду справи доказів припинення дії договору про надання послуг №10774/ЦТЛ-2018-18-0213-02 від 20.02.2018 сторонами не надано, отже він є діючим та приймається судом до уваги.

23.04.2020 на виконання умов договору №МК3-960523/03/19-Э/19-0361-01, з урахуванням специфікації №37 від 07.04.2020, відповідно до залізничної накладної №47708615 вантажовідправником - Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат", відправлено катанку сталеву, зокрема, у вагоні №62198221 - загальною масою 68068 кг. Одержувач вантажу філіал ПАТ «Судохідна компанія «Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт».

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України, відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами)).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Таким чином, відповідачем взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу на підставі складеної залізничної накладної №47708615.

На станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці проведена комісійна перевірка вантажу в вагоні №62198221, про що складено комерційний акт.

Так, 30.04.2020 на станції Миколаїв-Вантажний складено комерційний акт №415207/74, в якому визначено нестачу 2-х бунтів катанки стальної.

В комерційному акті №415207/74 зазначено, що на підставі АЗФ від 27.04.2020 №10730 ст. Миколаїв Од.зал. проведена комісійна перевірка та вивантаження вагона №62198221 з вантажем - катанка сталева, який прибув по відправці зазначеній на зворотній стороні цього акта, у складі комісії ДСМ ОСОБА_3, агента комерційного ОСОБА_2, ВОХР ОСОБА_4, слідчого Заводського ВП Степаненко О.О., представника вантажоодержувача ОСОБА_1 . В документі зазначено: вантаж - катанка сталева (діаметр 8 мм), 28 місць, маса одного бунта більше 100 кг. Вага пристосування 252 кг, вага нетто - 68068 кг. Вантаж марковано вапном. Вага визначена за трафаретом. Верхній ярус 14 бунтів. Фактично виявлено: вантаж - катка сталева у бунтах, навантаження у вагоні в два яруси, у верхньому ярусі 12 справних бунтів, що не відповідає документу, зліва за напрямком руху над 3-м та 4-м розвантажувальним люком у верхньому ярусі мається одне вільне місце, і над 5-м та 6-м розвантажувальними люками з права мається одне вільне місце. На 26 справних бунтах ув`язки не порушені, в наявності. Після вивантаження вантажу згідно бірок по специфікації вивантажувальних місць була визначена загальна маса 26 справних бунтів - 63200 кг. Також складена специфікація вивантажувальних місць і визначена маса брутто 2-х відсутніх бунтів за номером плавки 011618, номером партії 4402, недостача 2-х відсутніх бунтів склала - 4868 кг (2427,2441). Вагон прибув технічно справний згідно тех.акта №61 від 30.04.2020, у комерційному відношенні згідно АЗФ від 27.04.2020 № 10730 ст. Миколаїв Одеської залізниці.

Відтак, у зв`язку з незбереженням прийнятого до перевезення вантажу залізницею, позивач просить стягнути з відповідача збитки, які були завдані йому у зв`язку із незбереженням вантажу при перевезенні в загальній сумі 59163,77 грн. При цьому, позивач зазначає, що вартість 1 тонни продукції у вагоні №62198221 відповідно до Специфікації №37 від 07.04.2020 до договору на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів №МК3-960523/03/19-Э/19-0361-01 від 25.03.2019 складає 10128,01 грн без ПДВ, 12153,61 грн з ПДВ.

Відповідач заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні з тих мотивів, що позивачем при розрахунку нестачі вантажу не враховано 0,5 % природної втрати вантажу та не надано достатніх доказів обсягу нестачі вантажу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За змістом ст.920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України та ст. 314 Господарського кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення (ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з правилами іншому підприємству (ч. 1 п. 110 Статуту залізниць України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 п. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Як вбачається з матеріалів справи, на станції призначення Миколаїв-Вантажний, залізницею було проведено комісійну видачу вантажу, під час якої встановлено, що у вагоні №62198221 фактична кількість вантажу не відповідає вказаній в накладній, про що перевізником складено відповідний комерційний акт. Отже залізниця не виконала взятих на себе обов`язків щодо збереження вантажу під час перевезення, який був прийнятий нею до перевезення без будь-яких зауважень.

Частиною 1 ст. 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин (ч. 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" та п. 113 Статуту).

Частиною 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (п. 114 Статуту залізниць України).

Абзацом 1 пункту 115 Статуту залізниць України встановлено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

При цьому, ч. 2 ст.623 ЦК України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Позивач здійснив розрахунок розміру збитків на підставі специфікації №37 від 07.04.2020 та договору на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів №МК3-960523/03/19-Э/19-0361-01 від 25.03.2019, тобто з дотриманням вимог абз.1 п.115 Статуту залізниць України.

В той же час, відповідно до ч. 2 п. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0-6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже; 1,5% маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 1% маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі; 0,5% маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Як встановлено в комерційному акті №415207/74 від 30.04.2020 маса вантажу в вагоні №62198221 становить нетто 68068 кг.

Таким чином, відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, норма природної втрати вантажу у вагоні №62198221 складає 0,5%, що дорівнює 340,34 кг.

Однак позивачем при розрахунку недостачі маси вантажу не враховано норму природної втрати, незважаючи на те, що відповідно до приписів п. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із комерційним актом №415207/74 від 30.04.2020 нестача склала 4868 кг. Отже, враховуючи норми природної втрати кількість фактичної нестачі становить 4527,66 кг (4868 кг - 340,34 кг = 4527,66 кг (4,52766 т).

Таким чином, відповідно до розрахунку суду, здійсненого на підставі вищезазначених положень законодавства, загальна вартість недостачі вантажу, виявленої у вагоні №62198221, з урахуванням норми природної втрати, складає 55027,41 грн (12153,61 грн х 4,52766 т).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст.76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На переконання суду, позивачем належними та допустимими доказами доведено факт втрати вантажу (договір, залізнична накладна та комерційний акт) та дійсну вартість вантажу (специфікація).

В той час як залізниця, всупереч викладеним вище нормам процесуального законодавства, враховуючи обставини, які встановлені самим відповідачем у комерційному акті, не спростувала подані позивачем докази на підтвердження завдання збитків у зв`язку з частковою втратою вантажу, що сталася з вини перевізника. Як і не надала жодних доказів на підтвердження того, що недостача прийнятого залізницею до перевезення вантажу без зауважень виникла з незалежних від неї причин.

Отже, залізниця повинна відшкодувати збитки, завдані незбереженням вантажу під час його перевезення.

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини втрати частини вантажу та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, підлягають частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 59163,77 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, Єжи Ґедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» (51925, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Соборна, 18 Б, ідентифікаційний код 05393043) вартість втраченого вантажу у розмірі 55027 (п`ятдесят п`ять тисяч двадцять сім) грн 41 коп. та судовий збір у розмірі 1955 (одна тисяча дев`ятсот п`ядесят п`ять) грн 04 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано - 16.11.2020.

Суддя Т.В. Васильченко