ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2020 справа № 914/1329/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче об?єднання Ковельсільмаш

до відповідача Акціонерного товариства ДТЕК Західенерго

про стягнення 272854,00 грн.

за участю представників:

від позивача Н.В. Губар

від відповідача не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю Виробниче об?єднання Ковельсільмаш до відповідача Акціонерного товариства ДТЕК Західенерго про стягнення 272854,00 грн.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні 29.10.2020р. позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві.

28.10.2020 р. на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява в якій просить суд стягнути з АТ «ДТЕК Західенерго» (відповідача) на користь ТзОВ «Виробниче об`єднання «Ковельсільмаш» (позивача) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн після винесення судового рішення по даній справі та подання позивачем доказів про розмір таких витрат у строк, передбачений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (без ецп).

Представник позивача в судовому засіданні до закінчення судових дебатів зазначену заяву підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив таке.

18.01.2019р. між Акціонерним товариством ДТЕК Західенерго (покупець) та Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче об?єднання Ковельсільмаш (постачальник) укладено договір №2455-ЗЭ-БуТЭС про закупівлю товару, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язувався поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець - прийняти і оплатити такий товар, код згідно УКТ ЗЕД: , код ДК 021-20-9 Прямозубі циліндричні зубчасті колеса, зубчасті передачі та приводні елементи (надалі товар), 2018-2019 року виготовлення, в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. договору ціна на товар, що поставляється, вказується в специфікації (п. 1.1. цього договору) та є незмінною протягом строку дії цього договору крім випадків, встановлених діючим законодавством України. Сума цього договору становить: 910800,00 грн, у тому числі ПДВ 20% 151800,00 грн.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем поставленого покупцю товару на 60 календарний день з дати поставки відповідного товар на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 5 цього Договору.

Згідно з пунктом 5.5. договору товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних (дата поставки товару).

Відповідно до пункту 6.1.1. договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.

Пунктом 7.14. договору сторони погодили, що у разі прострочення оплати товару, покупець за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості невчасно оплаченого товару, однак не більше 5% від вартості невчасно оплаченого товару.

Як стверджує позивач, він на виконання умов договору, 23.05.2019р. поставив відповідачу товар на суму 248400,00 грн.

Відповідач взятих на себе зобов`язань за договором щодо оплати за поставлений товар не виконав.

За невиконання відповідачем грошового зобов`язання позивач нарахував йому пеню в розмірі 12410,00 грн.

Крім того, керуючись частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 5834,00 грн. 3% річних та 6210,00 грн. інфляційних втрат.

10.10.2019 позивачем направлено на адресу відповідача претензію про сплату даної заборгованості, яка залишена без відповіді та задоволення.

Таким чином, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 272854,00 грн., з яких 248400,00 грн. основний борг, 5834,00 грн. 3% річних, 6210,00 інфляційні втрати та 12410,00 грн. пеня.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно із статтею 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (стаття 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 18.01.2019р. між Акціонерним товариством ДТЕК Західенерго (покупець) та Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче об?єднання Ковельсільмаш (постачальник) укладено договір №2455-ЗЭ-БуТЭС про закупівлю товару, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язувався поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець - прийняти і оплатити такий товар, код згідно УКТ ЗЕД: , код ДК 021-20-9 Прямозубі циліндричні зубчасті колеса, зубчасті передачі та приводні елементи (надалі товар), 2018-2019 року виготовлення, в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією.

Факт поставки відповідачу товару підтверджується видатковою накладною №РН-0000835 від 23.05.2019р. на суму 248400,00 грн. та товарно-транспортною накладною по видатковій накладній №РН-0000835 від 23.05.2019р. В матеріалах справи відсутні докази оплати за поставлений товар.

Враховуючи встановлений сторонами у пункті 4.1. договору порядок проведення розрахунків за товар, а саме шляхом оплати покупцем поставленого йому товару на 60-й календарний день з дати поставки відповідного товару, суд приходить до висновку, що з 23.07.2019р. відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання зі сплати 248400,00грн. за поставлений товар.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України, встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.14 договору №2455-ЗЭ-БуТЭС про закупівлю товару від 18.01.2019р. передбачено, що у разі прострочення оплати товару, покупець, за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості невчасно оплаченого товару, однак не більше 5 % від вартості невчасно оплаченого товару.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 12410,00 грн. пені є обґрунтованою, заявлена в межах встановленого строку та підлягає до задоволення.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із розрахунку позовних вимог, позивачем нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 5834,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 6210,00 грн.

Здійснивши перерахунок розміру 3% річних, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 5834,00 грн. 3% річних є обґрунтована та підлягає задоволенню.

Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат суд зазначає, що при підрахунку інфляційних втрат позивачем не було враховано те, що в грудні 2019р. та в січні 2020р. мала місце дефляція.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що обгрунтованими та підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 4995,30 грн.

Таким чином, враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 248400,00 грн. основного боргу, 12410,00 грн. пені, 5834,00 грн. 3% річних та 4995,30 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позовної заяви до Господарського суду Львівської області позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 4093,00 грн., що підтверджується платіжними дорученням №249 від 19.05.2020р. на суму 4090,00 грн. та № 377 від 21.07.2020р. на суму 3,00 грн.

Враховуючи норми статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 4074,59 грн. судового збору, оскільки позов підлягає задоволенню частково.

Слід зазначити, що позивачем до позовної заяви долучено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи, з якого вбачається, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу становить 10000,00 грн.

При цьому позивачем в судовому засіданні при вирішенні спору по суті до закінчення судових дебатів зроблено заяву про вирішення питання щодо судових витрат на правову допомогу після ухвалення рішення.

Аналогічну заяву позивачем надіслано на електронну пошту суду (без ЕЦП).

Так, відповідно до статті 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Керуючись статтями 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства ДТЕК Західенерго (79026, місто Львів, вулиця Козельницька, будинок 15, ідентифікаційний код 23269555) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче об?єднання Ковельсільмаш (45007, Волинська обл., місто Ковель, вулиця Варшавська, будинок 1, ідентифікаційний код 31533318) 248400,00 грн. основного боргу, 12410,00 грн. пені, 5834,00 грн. 3% річних, 4995,30 грн. інфляційних втрат та 4074,59 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу на 16.11.2020р. на 15:00 год. у приміщенні Господарського суду Львівської області за адресою: 79014, м.Львів, вул.Личаківська, 128.

6. Встановити позивачу строк до 04.11.2020р. для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.11.2020р.

Суддя М.М. Петрашко