ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" листопада 2020 р. Cправа № 902/598/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Стафійчук І.С.,

Представники сторін:

позивача Вонсович М.М., посвідчення № 000272 від 13.03.2020;

відповідача1 не з`явився;

відповідача2 не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Фермерського господарства "Світ Біо" (вул. Немиринецька, 1, с. Сахнівці, Старокостянтинівський район, Хмельницька обл., 31134)

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027)

до: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про визнання недійсними додаткових угод та визнання протиправними і скасування наказів

В С Т А Н О В И В :

15.06.2020 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Фермерського господарства "Світ Біо" з вимогами до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та до ОСОБА_1 про визнання недійсними додаткових угод про внесення змін до договорів оренди землі та про скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2020 для розгляду вказаної справи визначено головуючого суддю Маслія І.В.

На виконання вимог ч. 6 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України 16.06.2020 та 06.07.2020 судом на адресу Хмільницької міської ради та в подальшому до Відділу адресно-довідкової роботи УДМС України у Вінницькій області були направлені запити: № 902/598/20/786/20 та № 902/598/20/912/20 відносно надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача - ОСОБА_1 .

15.07.2020 у відповідь на звернення суду надійшли відомості від Відділу адресно-довідкової роботи УДМС України у Вінницькій області, з яких слідує, що громадянин ОСОБА_1 проживає за наступною адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи те, що суддя Маслій І.В. з 13.07.2020 по 07.08.2020 перебував у відпустці, а також відповідно до п. 2.3.47 та п. 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 6 Порядку автоматизованого розподілу справ в Господарському суді Вінницької області за розпорядженням керівника апарату Господарського суду Вінницької області № 01-28/55/2020 від 16.07.2020 здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 902/598/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2020 для розгляду справи № 902/598/20 визначено головуючого суддю Нешик О.С.

Ухвалою від 21.07.2020 (суддя Нешик О.С.) позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом 10 днів з моменту отримання копії даної ухвали суду.

04.08.2020 до суду надійшло клопотання Фермерського господарства "Світ Біо" про усунення недоліків позовної заяви.

Згідно п. 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, ч. 3 п. 6 Порядку автоматизованого розподілу справ в Господарському суді Вінницької області за розпорядженням керівника апарату суду № 01-28/123/2020 від 10.08.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 902/598/20, за результатами якого дану справу передано на розгляд судді Маслію І.В.

Ухвалою від 12.08.2020 відкрито провадження у справі № 902/598/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09.09.2020.

04.09.2020 до суду від відповідача1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечує з підстав викладених у відзиві.

В судовому засіданні 09.09.2020 представником позивача подано до суду відповідь на відзив та надано копію відповіді на відзив представнику відповідача1.

Ухвалою від 09.09.2020 відкладено підготовче засідання на 07.10.2020, з підстав викладених у відповідній ухвалі.

05.10.2020 до суду від представника позивача надійшло клопотання про забезпечення позову.

За результатами проведеного судового засідання 07.10.2020 р. суд постановив продовжити строк підготовчого провадження у справі на 30 днів за ініціативи суду, встановити учасникам справи строк для вчинення процесуальних дій до 29.10.2020, закрити підготовче провадження у справі з 29.10.2020 та призначити справу до розгляду по суті на 03.11.2020 об 11:00 год., про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Крім того, ухвалою від 07.10.2020 частково задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову та забезпечено позов шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, до набрання законної сили рішенням у даній справі, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0524880З00:04:002:0397 площею 12,8041 га кадастровий номер :04:002:0396 площею 20,868l га, кадастровий номер :04:002:0395 площею 9,1912 га, кадастровий помер :04:002:0394 площею 42,4250 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, на території Березнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області.

27.10.2020 на офіційну електронну адресу суду надійшло клопотання № б/н від 27.10.2020 (вх. № 01-34/9713/20 від 27.10.2020) представника Фермерського господарства "Світ Біо" про визначення статусу відповідача2 як Фізичної особи-підприємця.

Дане клопотання ухвалою суду від 29.10.2020 повернуто без розгляду Фермерському господарству "Світ Біо" на підставі ч. 4 ст. 170 ГПК України.

На визначену судом дату з`явився представник позивача, відповідачі правом участі своїх представників не скористались, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином що стверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Частиною першою ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У визначений судом строк відзиву відповідача2 на позовну заяву до суду не надійшло.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач2 не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

В судовому засіданні 03.11.2020 представником позивача подано до суду клопотання про визначення статусу відповідача2 як Фізичної особи-підприємця.

Суд розглянувши дане клопотання приймає його на підставі ст. 42 ГПК України.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 03.11.2020 року судом долучено вступну та резолютивну частину рішення до матеріалів справи без її проголошення, зв`язку з неявкою у судове засідання представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

На підставі договорів оренди земельних ділянок №1-387, №1-388, №1-389, 1-390 від 06.11.2015р., ОСОБА_2 (засновник ФГ «СВІТ БІО») використовувала чотири земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, з кадастровим номером :04:002:0397 площею 12,8041 га, з кадастровим номером :04:002:0396 площею 20,8681 га, з кадастровим номером :04:002:0395 площею 9,1912 га, кадастровим номером :04:002:0394 площею 42,4250 га.

31 липня 2019 року ОСОБА_2 було створено та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців фермерське господарство «Світ Біо» , з дня реєстрації якого право оренди земельних ділянок площею 85,2884 га для ведення фермерського господарства, на території Березнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, кадастровий номер :04:002:0397; -04-002-0396; :04:002:0395; :04:002:0394 перейшло до створеного фермерського господарства.

Під час державної реєстрації фермерського господарства «Світ Біо» ОСОБА_2 разом з пакетом документів для його реєстрації подала докази наявності в користуванні земельних ділянок для ведення фермерського господарства загальною площею 85,2884 га на території Березнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області з кадастровими номерами :04:002:0397, :04:002:0396, :04:002:0395, :04:002:0394, якими вона користується на підставі договорів оренди землі №1-387, №1-388, №1-389, 1-390 від 06.11.2015р.

Сформувавши інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.01.2020р. по земельних ділянках з кадастровими номерами :04:002:0397, :04:002:0396, :04:002:0395, :04:002:0394, було встановлено що в графі орендар земельної ділянки зазначено громадянина ОСОБА_1 .

Як зазначено позивачем в позовній заяві, від орендодавця земельної ділянки не надходило на адресу ОСОБА_2 повідомлення про розірвання договорів оренди в односторонньому порядку. Термін дії договорів оренди, також не закінчився.

Для отримання інформації щодо орендаря земельних ділянок з кадастровими номерами :04:002:0397 площею 12,8041 га, :04:002:0396 площею 20,8681 га, :04:002:0395 площею 9,1912 га, :04:002:0394 площею 42,4250 га було направлено на адресу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області адвокатський запит від 26.03.2020р.

З отриманої відповіді від 22.04.2020р. №0-2-0.6-3367/2-20 було встановлено наявність додаткової угоди №68 від 07.02.2020р. до договору оренди землі №1-387 від 06.11.2015р., додаткової угоди №69 від 07.02.2020р. до договору оренди землі №1-388 від 06.11.2015р., додаткової угоди №70 від 07.02.2020р. до договору оренди землі №1-389 від 06.11.2015р., додаткової угоди №71 від 07.02.2020р. до договору оренди землі №1-390 від 06.11.2015р. які укладені на підставі наказів ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2-3394/15-20-СГ, №2-3397/15-20-СГ, №2-3399/15-20-СГ, №2-3402/15-20-СГ від 07.02.2020р. де орендаря ОСОБА_2 замінено на орендаря ОСОБА_1 .

Накази ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області та додаткові угоди про заміну сторони у договорах оренди земельних ділянок було укладено 07.02.2020р., тоді як станом на 30.01.2020р. в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, орендарем земельних ділянок рахувався вже ОСОБА_1 .

На думку позивача оскаржувані накази ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області та додаткові угоди про заміну сторони у договорах оренди земельних ділянок від 07.02.2020р. прийняті з грубим порушенням чинного законодавства України.

Однією з підставою для прийняття оскаржуваних наказів та укладення додаткових угод, є витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.01.2020р. №197468493, №197466903; №197462811; №197465802 згідно яких орендарем земельних ділянок з кадастровими номерами :04:002:0397, :04:002:0396, :04:002:0395, :04:002:0394 є ОСОБА_1 .

В позовній заяві позивач зазначає про грубе порушення норм Закону України «Про оренду землі», Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України зі сторони Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області що призвело до порушення прав позивача, оскільки уклавши додаткові угоди відповідач1 позбавив права позивача на провадження господарської діяльності, адже земельні ділянки за договорами №1-387, №1- 388, №1-389, 1-390 від 06.11.2015р. були єдиними земельними ділянками які використовувались позивачем для провадження господарської діяльності.

Що і стало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідача1 у відзиві на позовну заяву зазначив, що 27.01.2020 року на адресу Головного правління надійшла заява гр. ОСОБА_1 про укладення додаткових угод до договорів оренди землі в частині заміни орендаря з гр. ОСОБА_2 на гр. ОСОБА_1 .

З вищевказаної заяви гр. ОСОБА_1 та доданих до неї матеріалів Головним управлінням було встановлено, що 26.12.2019 року Державним підприємством «СЕТАМ» проведені електроні торги щодо реалізації права оренди чотирьох земельних ділянок загальною площею 85,2884 га, з кадастровими номерами: :04:002:0397, :04:002:0396, :04:002:0395, :04:002:0394, що знаходяться на території Березнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області.

В результаті проведених електронних торгів ДП «СЕТАМ» складено протокол № 456535, реєстраційний номер лота: 395031, відповідно до якого переможцем торгів визнано учасника № 7 ОСОБА_1 .

Також, приватним виконавцем Турським О.І. 15.01.2020 року складено акт про проведені електронні торги з реалізації права оренди земельних ділянок в якому вказано, що на виконанні у приватного виконавця Турського О.І. перебуває зведене виконавче провадження № 57378669 з примусового виконання виконавчих листів Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області № 149/160/18 від 13.09.2018 року про стягнення з гр. ОСОБА_2 боргів на користь ОСОБА_3 .

В доданих до заяви витягах про Державну реєстрацію речового права на нерухоме майно від 24.01.2020 року, орендарем по земельним ділянкам з кадастровими номерами: :04:002:0397, :04:002:0396, :04:002:0395, :04:002:0394 зазначено гр. ОСОБА_1 .

На підставі поданих гр. ОСОБА_1 документів Головним управлінням було видано накази «Про внесення змін до договору оренди» № 2-3394/15-20-СГ, № 2- 3397/15-20-СГ, № 2-3399/15-20-СГ, № 2-3402/15-20-СГ від 07.02.2020 року, та на підставі яких укладено додаткові угоди № 68 від 07.02.2020 року до договору оренди землі №1-387 від 06.11.2015 року, додаткову угоду № 69 від 07.02.2020 року до договору оренди землі № 1-388 від 06.11.2015 року, додаткову угоду № 70 від 07.02.2020 року до договору оренди землі № 1-389 від 06.11.2015 року, та додаткову угоду № 71 від 07.02.2020 року до договору оренди землі № 1 -390 від 06.11.2015 року, відповідно до даних угод здійснено заміну орендаря з гр. ОСОБА_2 на гр. ОСОБА_1 , а саме приведення вищевказаних договорів оренди землі у відповідність до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

Звернення стягнення на земельні ділянки або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем під час виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Окрім того, відповідно до статті 126 Кодексу передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З огляду на викладене відповідач1 просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону (ст.1 Закону України «Про фермерське господарство»).

Відповідно ст.8 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно правових висновків викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018р. у справі №348/992/16-ц (14-5цс18) у випадку якщо орендарем земельної ділянки засновано фермерське господарство, яке зареєстроване як юридична особа, то, у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою відбувається фактична заміна орендаря і обов`язки землекористувача земельної ділянки переходять до фермерського господарства з дня його державної реєстрації.

Аналогічні висновки містяться і в ряді інших постанов зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019р. у справі №628/776/18, від 22.08.2018р. у справі №606/2032/16-ц, від 21.11.2018р. у справі №272/1652/14-ц.

Статтею 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 ЗК України).

Згідно з ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 5 Закону України «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Умови і підстави укладення договору оренди землі, зміна умов такого договору врегульовані положеннями статей 16 та 30 Закону України «Про оренду землі», які передбачають згоду орендодавця та орендаря на укладення чи зміну умов договору, незалежно від форми власності на земельну ділянку, без будь-яких застережень. Серед підстав укладення договору оренди земельної ділянки названі цивільно-правові договори або спадкування (частина третя статті 16 цього Закону).

Як зазначено відповідачем1 у відзиві на позовну заяву 26.12.2019 року Державним підприємством «СЕТАМ» проведені електроні торги щодо реалізації права оренди чотирьох земельних ділянок загальною площею 85,2884 га, з кадастровими номерами: :04:002:0397, :04:002:0396, :04:002:0395, :04:002:0394, що знаходяться на території Березнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області.

В результаті проведених електронних торгів ДП «СЕТАМ» складено протокол № 456535, реєстраційний номер лота: 395031, відповідно до якого переможцем торгів визнано учасника № 7 ОСОБА_1 .

Приватним виконавцем Турським О.І. 15.01.2020 року складено акт про проведені електронні торги з реалізації права оренди земельних ділянок в якому вказано, що на виконанні у приватного виконавця Турського О.І. перебуває зведене виконавче провадження № 57378669 з примусового виконання виконавчих листів Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області № 149/160/18 від 13.09.2018 року про стягнення з гр. ОСОБА_2 боргів на користь ОСОБА_3 .

На підставі виданих приватним виконавцем Турським О.І. листа №153 від 15.01.2020 і акту про проведення електронних торгів з реалізації прав оренди земельних ділянок від 15.01.2020 та виданих ДП «Сетам» листа №11592/17-14-19 від 27.12.2019 і протоколу №456535 від 26.12.2019 Державним реєстратором проведено реєстрацію змін в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права щодо чотирьох земельних ділянок загальною площею 85,2884 га, з кадастровими номерами: :04:002:0397, :04:002:0396, :04:002:0395, :04:002:0394, що знаходяться на території Березнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області змінивши особу орендаря з гр. ОСОБА_2 на гр. ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням було видано накази «Про внесення змін до договору оренди» № 2-3394/15-20-СГ, № 2- 3397/15-20-СГ, № 2-3399/15-20-СГ, № 2-3402/15-20-СГ від 07.02.2020 року, та на підставі яких укладено додаткові угоди № 68 від 07.02.2020 року до договору оренди землі №1-387 від 06.11.2015 року, додаткову угоду № 69 від 07.02.2020 року до договору оренди землі № 1-388 від 06.11.2015 року, додаткову угоду № 70 від 07.02.2020 року до договору оренди землі № 1-389 від 06.11.2015 року, та додаткову угоду № 71 від 07.02.2020 року до договору оренди землі № 1 -390 від 06.11.2015 року, відповідно до даних угод здійснено заміну орендаря з гр. ОСОБА_2 на гр. ОСОБА_1 , а саме приведення вищевказаних договорів оренди землі у відповідність до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

Разом з тим, з правових висновків викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №904/968/18, вбачається наступне.

Стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII визначає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (стаття 48 Закону № 1404-VIII).

Втім відповідно до абзацу сьомого пункту 2 статті 4 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») право оренди (суборенди) земельної ділянки відноситься до речових прав на нерухоме майно, похідних від права власності. Аналіз наведених вище положень зазначених законів не дає підстав стверджувати, що майно боржника і речові права на це майно - це один об`єкт. Адже наведені вище положення статті 18 Закону № 1404-VIII наділяють виконавця правом накладати арешт на земельну ділянку як нерухоме майно, але не свідчать такою ж мірою про поширення цієї норми на арешт права оренди як речового права.

Так само не вбачається однозначно й право виконавця накладати арешт на майнові (речові) права (тобто на право оренди) і з приписів статті 56 Закону № 1404-VIII, оскільки вона регулює питання арешту і вилучення тільки майна (коштів) боржника і не містить застереження, яке б дозволяло поширити цю норму на майнові (речові) права, як це зроблено, наприклад, у пункті 1 частини першої статті 10 Закону № 1404-VIII, де законодавець прирівнює майно і майнові права, на що вказує словосполучення «майно (майнові права) боржника».

Відповідно стаття 336 ГПК (як і стаття 440 Цивільного процесуального кодексу України) регламентує спеціальні умови та порядок звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником і такі умови та порядок відрізняються від загального порядку звернення стягнення на майно, передбаченого Законом № 1404-VIII.

Тож визначаючи наявність чи відсутність у приватного виконавця права накладати арешт на майнові (речові) права боржника, відповідні норми Закону № 1404-VIII слід застосовувати у їх системному зв`язку зі спеціальним законодавством, яке регулює зміст відповідного права, а також порядок його виникнення, зміни та припинення.

Визначення майнового права наведено в статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»), згідно з якою майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

За змістом статей 177, 178 ЦК України майнові права є об`єктами цивільних прав, можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

З огляду на перелічені вище положення законодавства, а також приписи абзацу сьомого пункту 2 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 317 ЦК України, право оренди є речовим правом на нерухоме майно, похідним від права власності та притаманним саме власнику такого майна.

Тому частиною п`ятою статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки визнано оборотоздатним об`єктом для власника такої ділянки, що слідує з положення цієї частини про те, що «право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом».

Також за абзацом третім частини другої статті 135 ЗК України «продаж земельних ділянок, що перебувають у приватній власності, або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) може здійснюватися на земельних торгах виключно з ініціативи власників земельної ділянки. У такому разі земельні торги регулюються положеннями цього Кодексу, якщо інше не передбачено законом чи договором з виконавцем земельних торгів». Тож спеціальним законодавством право ініціювати та продавати серед іншого і право на оренду земельної ділянки надано саме власнику земельної ділянки.

За абзацом четвертим частини другої статті 135 ЗК України звернення стягнення на земельні ділянки або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем під час виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII.

Однак у процедурі виконання судового рішення про стягнення заборгованості щодо боржника-орендаря межі оборотоздатності права оренди земельної ділянки як об`єкта стягнення у виконавчому провадженні слід визначати залежно від змісту прав орендаря за договором оренди, а не прав власника такої земельної ділянки.

Повноваження щодо використання орендованої земельної ділянки чи права на неї як і виключення стосовно окремих повноважень (суборенда земельної ділянки, якщо передбачено договором або за згодою орендодавця; перехід права на оренду земельної ділянки після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди; відчуження орендарем права на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності лише за певних умов; право на обмін права оренди на земельні ділянки, розташовані у масиві земель сільськогосподарського призначення за певних умов) врегульовано статтями 8, 8-1, 8-2, 25 Закону України «Про оренду землі».

За частиною шостою статті 93 ЗК України орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця, крім випадків, визначених законом, передаватися орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда). Однак така передача земельної ділянки у володіння та користування іншій особі не породжує самостійних договірних відносин між власником земельної ділянки та суборендарем, не змінює та не припиняє існуючий договір оренди, не породжує відчуження цього права та, відтак, не припиняє право оренди орендаря.

Наділення орендаря окремими повноваженнями щодо права на оренду земельної ділянки не дає підстав для прирівнювання цього майнового права до емфітевзису і суперфіцію, щодо яких законодавством чітко визначено самостійний правовий режим.

Умови і підстави укладення договору оренди землі, зміна умов такого договору врегульовані положеннями статей 16 та 30 Закону України «Про оренду землі», які передбачають згоду орендодавця та орендаря на укладення чи зміну умов договору, незалежно від форми власності на земельну ділянку, без будь-яких застережень. Серед підстав укладення договору оренди земельної ділянки названі цивільно-правові договори або спадкування (частина третя статті 16 цього Закону).

Натомість серед підстав укладення, зміни договору оренди земельної ділянки, що має безпосереднє відношення і до договорів на право оренди земельної ділянки, відсутня така підстава, як звернення стягнення на право оренди, при якому відбувається зміна договору оренди, обумовлена зміною його сторони.

За статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в межах державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у межах такого партнерства/концесії)».

Тож стаття 31 Закону України «Про оренду землі», що визначає підстави припинення договору оренди землі, зокрема для орендаря, не вказує серед них на можливість припинення такого договору у разі звернення стягнення на право оренди земельної ділянки, тоді як, наприклад, відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем відноситься до таких підстав.

Частиною десятою цієї статті передбачено, що договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом, проте жодним іншим законом не передбачено випадків припинення таких договорів у разі звернення стягнення на право оренди земельної ділянки.

Отже, з аналізу статей 93 і 135 ЗК України, положень Закону України «Про оренду землі», статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» слідує, що право на оренду (право оренди) земельної ділянки, яке набуте орендарем на підставі договору оренди, є похідним від права власності майновим правом у розумінні статей 177 і 178 ЦК України, щодо якого законодавством установлено певні обмеження, які визначають рівень його оборотоздатності.

Рівень оборотоздатності права на оренду (права оренди) земельної ділянки залежно від визначеного суб`єкта права на оренду земельної ділянки, який має право його відчужувати (власник (орендодавець) земельної ділянки, заставодержатель), виду права на користування земельною ділянкою (емфітевзіс і суперфіцій, оренда у спеціально визначених випадках), форми права власності на земельну ділянку.

Положеннями абзацу четвертого частини другої статті 135 ЗК України, за яким звернення стягнення на земельні ділянки або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем під час виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, не врегульовано порядку звернення стягнення, а робиться лише відсилання до спеціального закону.

Тож системний аналіз статті 19 Конституції України, статей 10, 18, 56 Закону № 1404-VIII, статті 3 Закону «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» вказує на те, що виконавець не наділений правом накладення арешту на право оренди земельної ділянки боржника-орендаря, яке як майнове право є за змістом наведених вище законодавчих норм відмінним від майна (коштів) об`єктом цивільних прав та має обмежену оборотоздатність для боржника-орендаря.

Застосування виконавцем такого заходу примусового виконання рішень, як звернення стягнення на право оренди земельної ділянки, можливе стосовно власника земельної ділянки (орендодавця), а також у тих випадках, коли право на таке відчуження щодо іншої, крім власника, особи, передбачено законом або договором (емфітевзіс, суперфіцій, заставодержатель права оренди земельної ділянки тощо). Адже виконавець, виконуючи рішення, не може бути наділений більшими повноваженнями щодо майнових прав, ніж має щодо цих самих майнових прав сам боржник.

Отже, аналіз зазначених норм показує, що Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області при прийнятті оскаржуваних наказів та укладених додаткових угод до договорів оренди землі №1-387, №1-388, №1-389, 1-390 від 06.11.2015р. про заміну сторони договору оренди порушено норми Закону України «Про оренду землі», Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, оскільки останній мав надати правову оцінку проведеним реєстраційним діям, оскільки чинне законодавство не містить такої підстави для заміни орендаря у відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як протокол електронних торгів, супровідний лист приватного виконавця, акт про проведенні електронні торги.

Відповідно до п.8 розділу X Порядку реалізації арештованого майна затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. №2831/5, акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги.

Тобто, акт про проведенні електронні торги у випадку реалізації нерухомого майна не є документом що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, і на підставі нього не може бути внесено інформацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

З огляду на викладене, накази ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 07.02.2020р. винесені в супереч чинному законодавству.

Як випливає зі змісту ст. 16, 21 Цивільного кодексу України, 152 Земельного кодексу України права та законні інтереси позивача як орендаря спірних земельних ділянок можуть бути захищені судом шляхом визнання недійсними актів органів державної влади, що суперечать законодавству. Тому належним способом захисту у вказаних правовідносинах є вимога про визнання недійсними наказів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 07.02.2020.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦКУ).

Оскільки укладення додаткових угод від 07.02.2020 про внесення змін до договорів оренди землі від 06.11.2015 відбулось на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 07.02.2020, суд дійшов висновку, що відповідачі не дотрималися вимог ч.1 ст.203 ЦК України що є підставою для визнання недійсними оскаржуваних додаткових угод від 07.02.2020р.

Заперечення відповідача1, які викладено у відзиві на позов, спростовуються наведеними вище обставинами.

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також заперечень відповідача1, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору.

Згідно із ч.ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як визначає ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Судовий збір за правилами ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідачів.

Окремо суд зазначає, що ухвалою від 09.10.2020 у справі № 902/598/20 було вжито заходів до забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, до набрання законної сили рішенням у даній справі, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0524880З00:04:002:0397 площею 12,8041 га кадастровий номер :04:002:0396 площею 20,868l га, кадастровий номер :04:002:0395 площею 9,1912 га, кадастровий помер :04:002:0394 площею 42,4250 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, на території Березнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області.

Разом з тим, враховуючи ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи в силу приписів ч. 7 ст. 145 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10-15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76-80, 86, 129, 145, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-3402/15-20-СГ, №2-3399/15-20-СГ, №2-3394/15-20-СГ, №2-3397/15-20-СГ від 07 лютого 2020 року про внесення змін до договорів оренди землі №1-387, №1-388, №1-389, №1-390 від 06 листопада 2015 року.

3. Визнати недійсними додаткові угоди №68, №69, №70, №71 від 07 лютого 2020 року про внесення змін до договорів оренди землі №1-387, №1-388, №1-389, №1-390 від 06 листопада 2015 року укладених між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області та ОСОБА_1 .

4. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) на користь Фермерського господарства "Світ Біо" (вул. Немиринецька, 1, с. Сахнівці, Старокостянтинівський район, Хмельницька обл., 31134, ) 8108,00 грн - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сивака Миколи Дмитровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фермерського господарства "Світ Біо" (вул. Немиринецька, 1, с. Сахнівці, Старокостянтинівський район, Хмельницька обл., 31134, ) 8108,00 грн - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

7. Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається відповідно до ст.ст. 256, 257 п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 13 листопада 2020 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - представнику позивача - адвокату Вонсович М.М. (вул. Миру, 15, офіс 6, м. Старокостянтинів, Хмельницька обл., 31100);

3 - відповідачу - 1 (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027);

4 - відповідачу - 2 ( АДРЕСА_1