УХВАЛА

11 листопада 2020 року

м. Київ

Справа № 915/2097/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В.,- головуючий, Берднік І.С., Кролевець О.А.

за участю секретаря судового засідання Співака С.В.,

представників учасників справи

позивача - Верхацький І.В.,

відповідача - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2020

(головуючий суддя Мишкіна М.А., судді Аленін О.Ю, Лавриненко Л.В.)

та рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2020

(суддя Мавродієва М.В.)

у справі №915/2097/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго"

про стягнення 4 360 072,35 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад позовних вимог

1.1. У жовтні 2019 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, АК "НАК "Нафтогаз України") звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" (далі - відповідач, ОКП "Миколаївоблтеплоенерго") про стягнення заборгованості у розмірі 4 698 074,66 грн, з яких: 3 376 392,03 грн основного боргу за переданий в жовтні 2017 року - квітні 2018 року природний газ за договором купівлі-продажу природного газу №6066/1718-КП-22 від 12.09.2017, 823 401,89 грн пені, нарахованої за період прострочення з 28.11.2017 по 25.11.2018, 137 134,66 грн - 3% річних, нарахованих за період з 28.11.2017 по 13.06.2019 та 361 146,08 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з грудня 2017 року по травень 2019 року.

1.2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства не розрахувався за поставлений природний газ своєчасно, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1 договору. Неналежне виконання відповідачем умов договору стало підставою для нарахування пені, збитків від інфляції та 3% річних.

2. Стислий виклад змісту судових рішень, ухвалених у справі

2.1. Рішенням господарського суду Миколаївської області від 16.03.2020 позовні вимоги АТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" 3 000 297,38 грн основного боргу, 82 340 грн пені, 180 822,07 грн - 3% річних, 355 551,01 грн збитків від інфляції та 65 401,09 грн судового збору. У решті позовних вимог відмовлено.

2.2. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2020 рішення суду першої інстанції залишене без змін.

2.3. Судові рішення з покликанням на норми ст.ст. 11, 509, 526, 551, 610, 611, 625, 629, 655,712 ЦК України, ст.ст. 173, 180, 193, 229, 230, 233 ГК України, ст.ст. 19, 20 ЗУ "Про теплопостачання " вмотивовані тим, що відповідач не спростував, що всупереч умовам Договору та приписам чинного законодавства своєчасно та в повному обсязі не розрахувався за спожитий у жовтні 2017 року - квітні 2018 року природний газ, у зв`язку із чим утворилася спірна заборгованість. Надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем на суму боргу згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України є арифметично правильними.

2.4. З приводу стягнення пені, заявленої позивачем, суди дійшли висновку про необхідність її зменшення на 90%, зважаючи на таке.

Господарські суди врахували соціальний статус відповідача в аспекті напрямків та статутних завдань його діяльності, його матеріальний стан, вжиття ним заходів до стягнення заборгованості з безпосередніх споживачів теплової енергії, відсутність вини у несвоєчасному погашенні заборгованості перед позивачем, що відповідач не ухиляється від виконання зобов`язання, а навпаки шукає всі можливі способи та вживає заходи для погашення основного боргу в повному обсязі, ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого природного газу (основний борг з оплати природного газу відповідачем погашено більш ніж на 71%), оскільки з вартості переданого у жовтні 2017 - квітні 2018р. на загальну суму 10 437 959,46 грн залишилися несплаченими 3 000 297,28грн. Враховано судами також обставини збиткової господарської діяльності відповідача, відсутність в діях відповідача умислу у порушенні зобов`язання та обставини того, що несвоєчасна оплата відповідачем отриманого природного газу була спричинена неналежною оплатою послуг споживачами, яким надавалися послуги теплопостачання відповідачем, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за договором постачання природного газу .

Суд апеляційної інстанції взяв також до уваги ту обставину, що відповідач є комунальним підприємством та існує спеціальний режим використання підприємством коштів, проведення розрахунків, в тому числі і з постачальником природного газу. До того ж відповідно до умов Договору відповідач отримував природний газ від позивача не для власних потреб, а виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що основними споживачами природного газу, що постачається відповідачем, є установи і організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів та населення. Відповідач працює по збитковим тарифам та знаходиться у скрутному фінансовому становищі, у зв`язку із чим він звертався до заступника міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства, заступника голови облдержадміністрації з питань розвитку інфраструктури, будівництва, екології ЖКГ та цивільного захисту, Миколаївського міського голови з листами від 11.03.2019 та від 06.03.2019, в яких просив звернутися до Кабінету Міністрів України з проханнями щодо визначення механізму отримання ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" суми з різниці в тарифах для погашення існуючої кредиторської заборгованості.

Скрутне фінансове становище відповідача підтверджується звітами про фінансові результати за 2018 рік та 9 місяців 2019 року, відповідно до яких збитки за 2018 рік складають 52,3 млн.грн, а за дев`ять місяців 2019 року збитки збільшилися до 77,31 млн.грн.

Станом на 01.10.2019 дебіторська заборгованість відповідача становить 89,7 млн. грн, у тому числі: населення - 84,02 млн. грн, бюджетні організації - 0,81млн. грн, госпрозрахункові організації - 4,91 млн. грн, проте відповідач вживає заходи щодо зменшення цієї заборгованості шляхом стягнення її з боржників у судовому порядку, що підтверджується наданими доказами.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що несвоєчасне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором є наслідком обставин, які виникли з незалежних від нього причин. Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України.

Отже, враховуючи обставини цієї справи та зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором, а також взявши до уваги неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, суд апеляційної інстанції зазначив про правильність висновку місцевого господарського суду щодо необхідності зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені, що підлягає стягненню з відповідача.

3. Стислий виклад вимог касаційної скарги позивача та аргументи відповідача

3.1. Не погоджуючися з вищезазначеними рішенням та постановою в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 741 061,89 грн, АК "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову та рішення судів першої та апеляційної інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача зазначені грошові кошти, а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування зазначених вимог скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій ухвалили рішення без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.05.2018 у справі №908/1453/14.

У зазначеному аспекті скаржник стверджує, що всупереч висновкам, викладеним у цій постанові, суди попередніх інстанцій не врахували майновий стан позивача, а саме, його податковий борг, що призвело до безпідставного надання переваги правам відповідача перед правами позивача.

Крім того, суди не врахували висновки Верховного суду, викладені у постанові від 04.02.2020 у справі №918/116/19, оскільки зменшення пені на 90% нівелюватиме саме значення пені як відповідальність за порушення грошових зобов`язань.

3.2. У відзиві на касаційну скаргу відповідач заперечує проти доводів та вимог позивача та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

В цілому доводи відповідача ґрунтується на висновках, відображених у судових рішеннях, які оскаржуються.

4. Позиція Верховного Суду

4.1. Відповідно до частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

4.2. Скаржник оскаржує рішення та постанову судів попередніх інстанцій лише в частині відмови у стягненні пені.

4.3. Верховний Суд виходить з того, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Верховний Суд зазначає, що застосоване у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанції користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

У цій справі суди попередніх інстанцій дійшли висновку щодо наявності підстав для зменшення розміру пені, встановивши, що відповідач є комунальним підприємством, а отриманий за спірним договором природний газ ним використовувався для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, яке має значну заборгованість за спожиті послуги, внаслідок низького рівня оплат. Також суди встановили наявність доказів перебування відповідача у тяжкому фінансовому стані. При цьому суди, врахувавши необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, встановили відсутність доказів, які свідчать про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача.

4.4. У постанові від 04.05.2018 у справі №908/1453/14 (на яку покликається позивач як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі) Верховний Суд зазначив, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін, що й зробили суди в цій справі. Зміст цієї постанови свідчить, що попередні судові інстанції дійшли висновку, що майновий стан позивача впливає на баланс інтересів сторін у спорі зі справи №908/1453/14 і його необхідно врахувати, щоб запобігти настанню негативних наслідків для сторін.

4.5. У постанові від 04.02.2020 у справі №918/116/19 Верховний Суд дійшов висновку про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50% за прострочення оплати за договором постачання природного газу. При цьому суд покликався на те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження наявності збитків, заподіяних внаслідок невиконання відповідачем умов договору.

4.6. Доводи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій застосували ст. 233 ГК України без урахування висновку щодо застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 справі №908/1453/14 та від 04.02.2020 у справі №918/116/19, є безпідставними, оскільки у цій справі та у справах, на які посилається скаржник, суди дійшли відповідних висновків не у зв`язку з неоднаковим застосування ст. 233 ГК України, а у зв`язку з наявністю різних обставин у вказаних справах, що формують зміст правовідносин, та їх різної оцінки судами у кожному конкретному випадку в межах своїх дискреційних повноважень.

При цьому, Верховний Суд відхиляє доводи, викладені у касаційній скарзі щодо неврахування судами інтересів позивача, зокрема, незгоди з оцінкою майнового стану позивача, оскільки вони стосуються не підстав неправильного застосування судами норм матеріального права, а фактично є незгодою з висновками судів, які зроблені у справі, що переглядається, відповідно до встановлених конкретних обставин справи.

4.7. Враховуючи зазначене, оскільки після відкриття касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України судом касаційної інстанції встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, то Суд на підставі п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на постанову та рішення, ухвалені у цій справі.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2020 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2020 у справі №915/2097/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. Ткач

Судді І. Берднік

О. Кролевець