РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.11.2020Справа № 910/7328/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., за участю секретаря судового засідання Голуб О.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про стягнення 223 704, 76 грн.(з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог)

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання від 02.11.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із вказаною позовною заявою до відповідача про стягнення 322 250, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 було відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, одночасно встановивши відповідачу строк, який становить п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання до суду відзиву на позов та доказів направлення відзиву позивачу; встановивши позивачу строк, який становить п`ять днів з дня отримання відзиву на позов, для подання до суду відповіді на відзив на позов, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу.

22.06.2020 через Канцелярію Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» надійшло заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та відзив по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 було здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.07.2020.

02.07.2020 від Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» надійшла відповідь на відзив на позовну заяву та заява про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 було продовжено строк підготовчого провадження у справі та відкладено розгляд справи на 07.09.2020 та залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

18.08.2020 від Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

19.08.2020 від Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

20.08.2020 від ОСОБА_1 надійшли пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 було відкладено розгляд справи на 05.10.2020.

28.09.2020 від від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

30.09.2020 від Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» надійшло клопотання про розгляд справи буз участі представника.

У судовому засіданні 05.10.2020 уповноважені представники позивача та третьої особи надали усні пояснення по справі та на рахунок закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті не заперечували.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 було закрито підотовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 02.11.2020.

Представник позивача у судовому засіданні надав свої усні пояснення та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог.

Уповноважений представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача проти задоволення позову не заперечував.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 02.11.2020 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» (Позивач/Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорі Авентіс» (Страхувальник Позивача) було укладено Договір №1063461 добровільного страхування наземного транспорту (далі - Договір страхування) щодо автомобіля Peugeot, державний номерний знак НОМЕР_1 (Застрахований автомобіль).

27.03.2019 відбулась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю застрахованого автомобіля та автомобіля Skoda державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 07.08.2019 залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 17.10.2019 - ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

28.03.2019 до позивача звернувся страхувальник позивача з повідомленням про подію із застрахованим транспортним засобом Peugeot, державний номерний знак НОМЕР_1 та заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 21.12.2019 року за вих. № 150/19, вартість відновлювального ремонту складає 327 533, 19 грн.

Страхова сума відповідно до додатку № 1 до Договору страхування по застрахованому автомобілю під № 286 становить 356 250, 00 грн.

Однак, відповідно до п. 7.9. ч. 2 Договору страхування під повною загибеллю розуміють такий ступінь пошкодження транспортного засобу, при якому вартість його ремонту (з урахуванням умов п.7.10.3 ч.2 Договору страхування) складає 75 відсотків і більше страхової суми ТЗ.

На думку позивача, оскільки вартість відновлювального ремонту ТЗ становить 327 533,19 грн., що перевищує 75% від страхової суми 356 250, 00 грн., то транспортний засіб PEUGEOT державний номерний знак НОМЕР_1 зазнав повну конструктивну загибель.

Позивач з посиланням на п. 7.10.2 ч.2 Договору страхування вважає, що розмір страхового відшкодування за ризиками КАСКО розраховується в межах ліміту відшкодування наступним чином: при повній загибелі ТЗ як різниця між страховою сумою ТЗ та вартістю залишків пошкодженого транспортного засобу. При цьому ТЗ залишається у Страхувальника.

Оцінена вартість залишків застрахованого транспортного засобу становить 32 500 грн., що підтверджується довідкою про визначення ринкової вартості пошкодженого КТЗ №150/19-1 від 16.12.2019.

У зв`язку з викладеним Позивачем було прийняте рішення про визначення суми страхового відшкодування на підставі п. 7.10.2 ч. 2 Договору страхування, а саме: у розмірі страхової суми за вирахуванням вартості залишків пошкодженого ТЗ. При цьому, ТЗ залишається у розпорядженні Страхувальника.

Так, на думку позивача сума страхового відшкодування склала: 356 250 грн. (страхова сума) - 32 500 грн. (вартість залишків ТЗ) - 1500 грн. (франшиза) = 322 250 грн.

На виконання умов Договору страхування, відповідно до Заяви Страхувальника, розрахунку, страхового акту Позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 322 250 грн., що підтверджується є платіжним дорученням № 1203 від 27.01.2020 р.

04.10.2019 року позивач направив на адресу відповідача претензію № 378 від 01.10.2019 про виплату страхового відшкодування.

30.01.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 100 000,00 грн. (в межах ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

14.02.2020 року на електронну адресу позивача надійшло повідомлення від відповідача згідно якого вбачається, що відповідачем було укладено також Договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів з загальним лімітом відповідальності 1 000 000,00 грн., де забезпеченим транспортним засобом виступає автомобіль SKODA державний номерний знак НОМЕР_2 .,

Як зазначає позивач, враховуючи ліміт відповідальності Відповідача за обома договорами страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 , Позивачем надіслано відповідачу заяву щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 322 250, 00 грн.

Відповідно до Полісу № АО/5080106 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна правова відповідальність водія автомобіля SKODA державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у відповідача із встановленим розміром франшизи - 0 грн. та лімітом відповідальності страховика - 100 000, 00 грн. за шкоду заподіяну майну.

Крім того, між відповідачем та власником автомобіля SKODA державний номерний знак НОМЕР_2 було укладено також Договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів AZ12-976647 з загальним лімітом відповідальності 1 000 000,00 грн.

У зв`язку з цим, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

22.06.2020 від Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» надійшов відзив по справі, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та вважає, що сума страхового відшкодування порахована позивачем хибно та у відповідності до ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п. 22.10.2.2 Договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів AZ12-976647 не повинна перевищувати 223 704, 76 грн. (вартість до ДТП - вартість після ДТП = сума страхового відшкодування).

Крім того, відповідач, посилаючись на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 07.08.2019 говорить про те, що винним у ДТП було відшкодовано шкоду потерпілому, а тому на відповідача не може бути покладений обов`язок повторного відшкодування завданих збитків.

Вищенаведене спростовується поясненнями ОСОБА_1 , у яких останній зазначає, що ним було відшкодовано матеріальну та моральну шкоду лише потерпілому у ДТП ОСОБА_2 , а будь-які інші збитки ним не відшкодовувались.

Крім того, зазначене підтверджується розпискою наявною в матеріалах позовної заяви про примирення учасників ДТП.

02.07.2020 від Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення 98 545, 24 грн.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин провадження у справі в частині стягнення 98 545, 24 грн. заборгованості підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку, а його цивільно-правова відповідальність застрахована відповідачем.

Так, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Зокрема, відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

Положеннями статті 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом статті 980 Цивільного кодексу України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

У свою чергу, за вольовою ознакою згідно з положеннями статті 999 Цивільного кодексу України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 Цивільного кодексу України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 910/2603/17 від 04.07.2018 висловила правову позицію, згідно з якою перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 Цивільного кодексу України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 Цивільного кодексу України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм Цивільного кодексу України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 Цивільного кодексу України і статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні.

При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.

При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові у справі № 905/2970/16 від 10.07.2018.

У постанові Верховного Суду у справі № 910/171/17 від 02.10.2018 відображено правову позицію, згідно з якою на підставі вищевказаних правових норм до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Отже, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При цьому, у постанові від 02.04.2018 у справі № 910/32720/15 Верховний Суд зазначив, що вказівка "у межах витрат", означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

З наведеного вбачається, що від страховика переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з частиною 1 статті 14 та статті 204 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов`язковим для виконання його сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

В свою чергу, частина 2.1. статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" прямо визначає пріоритет даного Закону перед положеннями інших актів цивільного законодавства України.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню саме страховиком цивільно-правової відповідальності, в даному випадку підлягають застосуванню саме спеціальні норми п. 22.1 ст. 22 та ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

За таких обставин, враховуючи розмір право зворотної вимоги, яке перейшло до позивача визначені Полісом № АО/5080106 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом 100 000, 00 грн. та Договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів AZ12-976647 з загальним лімітом відповідальності 1 000 000,00 грн., відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 223 704, 76 грн.

Одночасно, суд враховує, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач у справі, що розглядається, отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов`язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Зазначене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 04.11.2014 у справі № 910/17223/13.

Згідно з приписами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. ч. 16-17 ст. 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Зі змісту статей 990 Цивільного кодексу України та статті 25 Закону України "Про страхування" вбачається, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

В силу приписів статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

При цьому, пункт 22.1. статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Суд наголошує, що згідно з положеннями статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також з урахуванням ліміту відповідальності визначеного чинним законодавством, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми страхового відшкодування підлягають задоволенню повністю в сумі 223 704, 76 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 231, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/7328/20 в частині стягнення 98 545 (дев`яносто вісім тисяч п`ятсот сорок п`ять) грн 24 коп. закрити.

2.В іншій частині позовні вимоги задовольнити.

3.Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» (Україна, 03062, місто Київ, ПРОСП. ПЕРЕМОГИ, будинок 65; ідентифікаційний код 30115243) на користь ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» (Україна, 03038, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЯМСЬКА, будинок 28 ЛІТЕРА А; ідентифікаційний код 19411125) - 223 704 (двісті двадцять три тисячі сімсот чотири)грн. 76 коп. та 3 355 (три тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн. 57 коп. судового збору.

4.Повернути ПРИВАТНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» (Україна, 03038, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЯМСЬКА, будинок 28 ЛІТЕРА А; ідентифікаційний код 19411125), у зв`язку із зменшенням позовних вимог, з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 478 (одна тисяча чотириста сімдесят вісім) грн. 18 коп., який сплачений відповідно до платіжного доручення № ЦО 04932 від 07.05.2020, оригінал якого зберігається у матеріалах справи № 910/7328/20.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04.11.2020.

Суддя І.В. Алєєва