ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2020 р. Справа № 914/284/19

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Гриців В.М.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача (скаржника) не з`явився

від відповідача не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Зорепад-Люкс», б/н від 08 січня 2020 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 22 листопада 2019 року (підписане 02.12.2019 року), суддя Долінська О.З.

у справі №914/284/19

за позовом Приватного підприємства «Зорепад-Люкс», м. Львів

до відповідача Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

про визнання недійсним та скасування рішення від 06.06.2018р. комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова УКВ ДЕР ЛМР, оформленого Протоколом №11, питання №Г-4 повторно; визнання договору оренди №Г-9664-15 від 25.06.2015р. поновленим (продовженим) на той самий строк і на тих самих умовах

в с т а н о в и в :

14 лютого 2019 року Приватне підприємство «Зорепад-Люкс» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова УКВ ДЕР ЛМР від 06 червня 2018 року, оформленого Протоколом №11, питання №Г-4 повторно; а також визнання договору оренди №Г-9664-15 від 25 червня 2015 року поновленим (продовженим) на той самий строк і на тих самих умовах.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22 листопада 2019 року у справі №914/284/19 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що Управління комунальної власності ДЕР ЛМР у місячний термін після закінчення строку дії договору оренди повідомило позивача про припинення договору оренди, тому в силу закону такий договір припинив свою дію, у звязку із закінченням строку, на який він був укладений. Суд у рішенні зазначив, що у матеріалах справи доказами підтверджується факт надсилання 12.07.2018 року відповідачем позивачу повідомлення від 11.07.2018 №2302-вих-4462 про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди №Г-9664-15 від 25.06.2015 року на його юридичну адресу місцезнаходження та за місцем знаходження орендованого майна. Поряд з тим, судом встановлено, що список згрупованих рекомендованих відправлень та копія фіскального чеку поштового відправлення від 12.07.2018 року, що міститься в матеріалах справи, є належними доказами направлення відповідачем позивачу листа від 11.07.2018 №2302-вих-4462 про припинення договірних відносин. Місцевий господарський суд дійшов висновку, що договір оренди припинив свою дію 24.06.2018 року, а протилежного позивач суду не довів належними і допустимими доказами у справі. Вказані докази, на думку суду, свідчать про дотримання орендодавцем вимог законодавства та умов договору щодо припинення дії договору оренди (без пролонгації) та наявності правових підстав для відмови в позові. Щодо позовної вимоги про визнання недійсним та скасування рішення від 06.06.2018р. комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова УКВ ДЕР ЛМР, оформленого Протоколом №11, місцевий господарський суд зазначив, що оскільки рішення вказаної комісії не є рішенням органу місцевого самоврядування, а рішенням, яке є лише підставою для прийняття рішення органом місцевого самоврядування ухвали, яке в разі виникнення спору, зокрема, оскарження ухвали, може бути надано як доказ, який підлягає оцінці судом, відтак, оскарження рішення комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду територіальної громади м. Львова, оформлене протоколом № 11 від 06.06.2018 року, не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів сторін.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Приватне підприємство «Зорепад-Люкс» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 22 листопада 2019 року у справі №914/284/19 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити: визнати недійсним та скасувати рішення комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова УКВ ДЕР ЛМР від 06 червня 2018 року, оформлене протоколом №11, питання №Г-4 повторно; а також визнати договір оренди №Г-9664-15 від 25 червня 2015 року поновленим (продовженим) на той самий строк і на тих самих умовах. Зокрема, зазначає, що позивач не отримував, у визначений законом місячний термін, жодних повідомлень про припинення договору, у звязку з чим, вважає, що у відповідності до ч.2 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди є продовженим на той самий термін і на тих самих умовах. Одночасно, апелянт посилається на лист Укрпошти від 21 жовтня 2019 року про відсутність інформації про поштове відправлення №940 від 12 липня 2018 року. Разом з цим, наголошує, що список згрупованих рекомендованих відправлень та копія фіскального чеку поштового відправлення від 12.07.2018 року не є належними доказами надіслання позивачу повідомлення про припинення договору. Також в апеляційній скарзі скаржник зазначає про його переважне право на укладення договору оренди на новий строк, що не було враховано місцевим господарським судом, а також апелянт зазначає про протиправну бездіяльність відповідача та не підготовлення і не винесення на розгляд Львівської міської ради проект ухвали про включення об`єкта оренди до переліку об`єктів, що підлягають приватизації способом викупу.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання (арк. справи 243 том ІІ).

У попередніх судових засіданнях представник позивача (скаржника) вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 22 листопада 2019 року у справі №914/284/19 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити: визнати недійсним та скасувати рішення комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова УКВ ДЕР ЛМР від 06 червня 2018 року, оформлене протоколом №11, питання №Г-4 повторно; а також визнати договір оренди №Г-9664-15 від 25 червня 2015 року поновленим (продовженим) на той самий строк і на тих самих умовах.

28 серпня 2020 року позивач подав суду копію висновку про вартість майна вбудованих нежитлових приміщень загальною площею 23 кв. м за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 35, станом на 31 липня 2020 року. Колегія суддів долучила вказаний доказ до матеріалів справи, однак, при вирішенні спору такий судом не оцінюється, так як вказаний доказ виготовлено вже після винесення рішення судом першої інстанції (22 листопада 2019 року), тобто станом на момент розгляду спору судом першої інстанції вказаного доказу не існувало, поряд з тим, скаржником не доведено та не подано доказів на підтвердження об`єктивної неможливості подання ним суду першої інстанції висновку про вартість майна.

28 серпня 2020 року позивач також подав суду клопотання про застосування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №910/719/19 щодо належного повідомлення про припинення дії договору оренди.

Представник відповідача у попередніх судових засіданнях проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначав, що відповідач протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору належним чином повідомив позивача про припинення договору оренди, що підтверджується доказами, які містяться у матеріалах справи.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 25 червня 2015 року між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (правонаступником якого є Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради) (в тексті договору орендодавець) та Приватним підприємством «Зорепад-Люкс» (в тексті договору орендар) укладено договір оренди №Г-9664-15 нерухомого майна, відповідно до умов якого, а саме: п.1 орендодавець, на підставі наказів Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 07.04.2015 року №129-0, від 27.04.2015 року №160-0, договору оренди від 30.09.2008 року №Г-6641-8 передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що знаходяться на балансі ЛКП «Старий Львів» (в тексті договору балансоутримувач), - приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 35, загальною площею 23 кв. м, з індексами приміщень 2-1, 2-2, 2-3 відповідно до даних технічного паспорта ЛМБТІ від 19.07.1996 року, інвентарний номер 862.

Згідно з п.2.1 Договору об`єкт оренди орендар буде використовувати для складу.

У п.п.3.1, 3.2, 3.3 Договору сторони погодили, що приймання-передачу об`єкта оренди здійснюють орендар та балансоутримувач. При передачі об`єкта оренди складається акт приймання-передачі, який підписують орендар та балансоутримувач. У зв`язку із фактичним використанням орендарем об`єкта оренди за попереднім договором, об`єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання договору.

Відповідно до п.п.4.1, 4.2 Договору термін останнього визначений на два роки та 364 дні: з 25 червня 2015 року до 24 червня 2018 року. Перебіг терміну дії договору та настання обов`язку орендаря щодо внесення орендної плати починається з дати підписання акта приймання-передачі об`єкта оренди.

Орендар, який належно виконує свої обов`язки за договором, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору на новий строк. Орендар, який має намір скористатися таким правом, повинен повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди нерухомого майна через скерування на адресу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики заяви з документами у порядку, визначеному відповідними нормативними документами міської ради (п.4.5 Договору).

Пунктом 4.7 Договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Поряд з цим, судом встановлено, що 28 липня 2017 року під час дії договору оренди орендар подав пакет документів на приватизацію об`єкта оренди (реєстр.№2-19642/АП-л-2302). Відповідь щодо розгляду заяви орендаря у матеріалах справи відсутня та сторонами суду не надано.

05 квітня 2018 року (до закінчення дії договору) орендар звернувся до орендодавця із заявою про продовження договору оренди та проханням долучити вказану заяву до пакету документів щодо приватизації об`єкта оренди, поданих 28 липня 2017 року.

06 червня 2018 року на засіданні Комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова вирішено відмовити позивачу у продовженні договору оренди №Г-9664-15 нерухомого майна від 25 червня 2015 року.

Листом за вих.№2302-4226 від 22 червня 2018 року орендодавець у відповідь на звернення орендаря щодо продовження договору оренди повідомив про відмову в продовженні договору оренди від 25 червня 2015 року та необхідність звільнити нежитлові приміщення, що є об`єктом оренди.

Разом з цим, 12 липня 2018 року (протягом місяця після закінчення дії договору) орендодавець надіслав на адресу орендаря повідомлення, вих.№2302-вих-4462 від 11.07.2018 «Про припинення договірних відносин, у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди».

Вказане повідомлення надіслано на юридичну адресу орендаря м. Львів, вул. Драгана, 26/13 та на адресу, за якою знаходиться об`єкт оренди м. Львів, Площа Ринок, 35, що підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень від 12 липня 2018 року та фіскальним чеком Укрпошти від 12 липня 2015 року, копії яких знаходяться у матеріалах справи.

У липні 2018 року ПП «Зорепад-Люкс» звернулось до господарського суду з позовом до відповідача Управління комунальної власності ДЕР ЛМР про зобов`язання укласти договір оренди нерухомого майна нежитлового приміщення загальною площею 23 м кв. за адресою: м. Львів, Площа Ринок, 35, терміном на 5 років, в порядку та на умовах Типового договору оренди нерухомого майна. Поряд з цим, Управління комунальної власності ДЕР ЛМР звернулось із зустрічним позовом до ПП «Зорепад-Люкс» про зобовязання повернути об`єкт оренди шляхом виселення з вказаного нежитлового приміщення.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2019 року у справі №914/1258/18 у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 13 листопада 2018 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2019 року, а справу №914/1258/18 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду Львівської області від 12 грудня 2019 року у справі №914/1258/18 відмовлено у задоволенні первісного позову та задоволено зустрічний позов про виселення.

Вказане рішення залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 08 вересня 2020 року у справі №914/1258/18.

Поряд з тим, у лютому 2019 року Приватне підприємство «Зорепад-Люкс» звернулося до суду з цим позовом до відповідача Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова УКВ ДЕР ЛМР від 06 червня 2018 року, оформленого Протоколом №11, питання №Г-4 повторно; а також визнання договору оренди №Г-9664-15 від 25 червня 2015 року поновленим (продовженим) на той самий строк і на тих самих умовах. Позов мотивовано тим, що позивач як добросовісний орендар має переважне право на укладення договору на новий строк, зокрема, посилається на ч.3 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна».

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст.759 ЦК України).

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч.1 ст.283 ГК України).

Згідно з ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 764 ЦК України визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання (ч.2 ст.777 ЦК України).

Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч.4 ст.284 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.285 ГК України орендар має переважне право перед іншими суб`єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Одностороння відмова від договору оренди не допускається (ч.1 ст.291 ГК України).

Згідно з ч.2 ст.291 ГК України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною 2 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачалось, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ч.3 ст.17 вказаного Закону після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

У п.4.5 Договору сторони погодили, що орендар, який належно виконує свої обов`язки за договором, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору на новий строк. Орендар, який має намір скористатися таким правом, повинен повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди нерухомого майна через скерування на адресу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики заяви з документами у порядку, визначеному відповідними нормативними документами міської ради.

Пунктом 4.7 Договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Колегія суддів звертає увагу на помилкове ототожнення позивачем правового інституту пролонгації договору оренди нерухомого майна (продовження договору на той же строк і на тих самих умовах), врегульованого положеннями статті 764 ЦК України, частини 2 статті 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, та правового інституту продовження договору оренди на новий строк внаслідок реалізації переважного права добросовісного орендаря (стаття 777 ЦК України та частина 3 статті 17 зазначеного Закону), сутністю якого є укладення договору оренди на новий строк, а не його автоматичне поновлення.

Вказані правові інститути є взаємовиключними, оскільки реалізація орендарем переважного права можлива тільки у разі припинення дії попереднього договору оренди, а суть такої реалізації зводиться до надання добросовісному орендарю переваги перед іншими особами за рівних запропонованих орендодавцю умов договору оренди. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №904/5126/19).

Позивач стверджуючи про порушення переважного права на укладення договору, просить суд визнати договір оренди №Г-9664-15 від 25 червня 2015 року поновленим (продовженим) на той самий строк і на тих самих умовах, тобто просить суд вирішити спір щодо автоматичного продовження дії попереднього договору оренди.

Отже, предметом спору є поновлення (продовження) договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах.

Слід зазначити, що положення як Цивільного кодексу України, так і ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» передбачають можливість та умови продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах за відсутності заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Судом встановлено відсутність взаємної згоди сторін на пролонгацію договору оренди №Г-9664-15 від 25 червня 2015 року, та наявність повідомлення з боку орендодавця про заперечення щодо продовження договору оренди та припинення договірних відносин (лист, вих.№2302-4226 від 22 червня 2018 року та повідомлення, вих.№2302-вих-4462 від 11 липня 2018 року), відтак, вказаний договір діяв до 24 червня 2018 року, як це погоджено сторонами у п.4.1 Договору, та з 25 червня 2018 року припинив свою дію.

Судом також встановлено, що повідомлення про припинення договірних відносин, у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди, орендодавець надіслав орендарю 12 липня 2018 року, тобто у строк, визначений ч.2 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» і п.4.7 Договору (протягом одного місяця після закінчення дії договору).

Вказане повідомлення надіслано на юридичну адресу орендаря м. Львів, вул. Драгана, 26/13 та на адресу, за якою знаходиться об`єкт оренди м. Львів, Площа Ринок, 35, що підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень від 12 липня 2018 року та фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 12 липня 2018 року, копії яких знаходяться у матеріалах справи.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на не надіслання останньому зазначеного вище повідомлення, оскільки докази протилежного містяться у матеріалах справи та не спростовані позивачем. Натомість посилання апелянта на лист АТ «Укрпошта» вих.№12.2.1-04-1002 від 21 жовтня 2019 року не спростовує факту надіслання зазначеного вище повідомлення, оскільки у такому листі АТ «Укрпошта» лише повідомило про неможливість надання позивачу інформації щодо пересилання та вручення відправлень за період 2018 року, оскільки такі докази є знищеними. Так, відповідно до вимог п.п.2, 122 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою КМУ №270 від 05 березня 2009 року, Укрпошта здійснює перевірку пересилання реєстрованих поштових відправлень в автоматизованій системі товариства протягом шести місяців з дня їх приймання для пересилання, шляхом ідентифікації тринадцятизначних номерів, які зазначаються у квитанції під час замовлення послуг поштового звязку. У звязку з наведеним АТ «Укрпошта» і повідомило позивача про неможливість надання інформації щодо поштового пересилання у 2018 році, відтак, лист АТ «Укрпошти» не спростовує поданих відповідачем доказів на підтвердження надіслання позивачу повідомлення про припинення договору.

Також колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що належними доказами поштового повідомлення орендаря є опис вкладення до цінного листа та фіскальний чек із посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19 травня 2020 року у справі №910/719/19, оскільки у вказаній постанові відсутній такий висновок, поряд з тим, судом касаційної інстанції зазначено про належне повідомлення орендаря про припинення договору, виходячи з обставин справи та доказів, що містяться у матеріалах тієї справи, однак, не зроблено висновку, що лише такі докази є належними та допустимими при встановленні обставин щодо повідомлення орендаря про припинення договору.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що список згрупованих рекомендованих відправлень від 12 липня 2018 року та фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 12 липня 2018 року, копії яких знаходяться у матеріалах справи, є належними доказами надіслання позивачу повідомлення про припинення договору.

Судом встановлено обставину припинення дії договору оренди 25 червня 2018 року, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, та своєчасним запереченням орендодавця проти продовження дії договору, що означає втрату орендарем права на автоматичну пролонгацію договору оренди, у відповідності до ч.2 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна».

При цьому, судом враховано, що заява (повідомлення) орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.

Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої статті 202 ЦК України.

Чинне законодавство не містить спеціальних вказівок щодо того, коли орендар вважається повідомленим чи способів такого повідомлення; у договорі сторони також не передбачили будь-які домовленості щодо того, коли вважається здійсненим повідомлення сторони про припинення чи зміну договору.

Правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у статті 764 Цивільного кодексу України та частині другій статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"), спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. У контексті наведених вище норм настання наслідків у вигляді припинення чи продовження договору є пов`язаним з дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу.

Наявність відповідної заяви орендодавця та належних доказів її надсилання орендарю за наданими орендарем реквізитами відповідно до встановлених судами обставин справи свідчить про добросовісність звернення відповідача до позивача, вчинення відповідачем залежних від його волі необхідних дій у спірних правовідносинах на відміну від позивача, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.

При цьому, негативні наслідки неодержання орендарем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на орендаря, а факт наявності відповідної заяви орендодавця та доказів її належного надсилання орендарю свідчить про добросовісне звернення орендодавця до орендаря, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.

Подібний правовий висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі №910/719/19.

Щодо переважного права на укладення договору оренди, колегія суддів зазначає наступне:

Частиною 3 статті 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» визначено поняття переважного права орендаря, що означає надання йому переваги орендодавцем у разі наявності пропозицій інших господарюючих суб`єктів, що містять умови, рівні з умовами особи, яка наділена переважним правом.

Передбачене статтею 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» переважне перед іншими особами право на укладення договору оренди на новий строк орендар може реалізувати тільки за умови, що власник майна має намір передавати об`єкт в оренду.

Отже, сутністю переважного права є укладення договору найму на новий строк зі встановленням умов за домовленістю сторін, а не його автоматичне поновлення, чи зміна строку дії договору оренди.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом позову у цій справі є поновлення (продовження) договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах, а не укладення договору на новий строк, враховуючи переважне право орендаря на укладення договору. Останнє є предметом первісного позову у справі за №914/1258/18.

Одночасно, колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на порушення права останнього на приватизацію орендованого майна, внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо підготовки та винесення на розгляд міської ради проекту ухвали про включення об`єкта оренди до переліку об`єктів, які підлягають приватизації способом викупу, оскільки приватизація об`єкта оренди не є предметом спору у цій справі.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним та скасування рішення комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова УКВ ДЕР ЛМР від 06 червня 2018 року, оформленого Протоколом №11, питання №Г-4 повторно, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що чинним законодавством не передбачено оскарження зазначеного рішення, оформленого протоколом, однак, заявлена позивачем позовна вимога щодо такого рішення вирішується судом у сукупності з заявленою вимогою про визнання договору оренди №Г-9664-15 від 25 червня 2015 року поновленим (продовженим) на той самий строк і на тих самих умовах, оскільки такі вимоги є взаємопов`язаними та у випадку їх задоволення, останнє здатне захистити порушене право позивача.

Разом з цим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, а колегією суддів не встановлено будь-яких підстав для визнання недійсним та скасування рішення комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова УКВ ДЕР ЛМР від 06 червня 2018 року, оформленого Протоколом №11, оскільки відсутність волі орендодавця, як власника майна, на продовження договору оренди не ставиться у залежність від будь-яких обставин та причин, відтак, у випадку дотримання стороною орендодавця вимог закону та умов укладеного між сторонами договору, що стосуються продовження дії договору (повідомлення орендаря протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору про припинення договору) закінчення дії договору не порушує право орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в позові.

Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними та спростовуються висновками, викладеними у рішенні суду.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 22 листопада 2019 року у справі №914/284/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства «Зорепад-Люкс» без задоволення.

Матеріали справи №914/284/19 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 28 жовтня 2020 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Гриців В.М.