РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2020Справа № 910/6415/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Ципки А.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 1 979 478,99 грн.

Представники:

від позивача: Дячкіна Т.О.

від відповідача: Баулін А.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 1979478,99 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем не було своєчасно повернуто позивачу надмірно списані грошові кошти за договором № 08340/ЦТЛ-2018 від 09.02.2018, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 1293269,71 грн та 3% річних у розмірі 686209,28 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2020 суд ухвалив: позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" залишити без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви: надати докази сплати (доплати) судового збору у розмірі (0,18 грн.); встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом семи днів з дня вручення даної ухвали.

21.05.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з п. 8 ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на ціну позову, дана справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 23.06.2020.

У підготовче засідання 23.06.2020 прибув представник позивача. Представники відповідача в підготовче засідання не прибули.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду в підготовчому засіданні 23.06.2020 судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 14.07.2020.

14.07.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання та продовження строку на подання відзиву через впровадження на території України карантинних заходів.

14.07.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У підготовче засідання 14.07.2020 прибув представник позивача. Представники відповідача в підготовче засідання не прибули.

У підготовчому засіданні оголошено перерву до 04.08.2020.

16.07.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи

03.08.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника позивача, станом на день проведення засідання в даній справі, у відпустці.

04.08.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив та клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

У підготовче засідання 04.08.2020 прибув представник відповідача. Представники позивача в підготовче засідання не прибули.

За наслідками розгляду клопотання позивача про відкладення розгляду справи судом відмовлено у його задоволення у зв`язку з необґрунтованістю.

У підготовчому засіданні оголошено перерву до 08.09.2020.

25.08.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

27.08.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання, призначеного на 08.09.2020 в режимі відеоконференції.

07.09.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив разом з клопотанням про поновлення строків на подання вказаних заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зважаючи на обґрунтованість клопотання про поновлення процесуального строку, у якому відповідач зазначає, що у зв`язку із введенням на території України карантину частина працівників АТ «Укрзалізниця» перебуває в простої та відпустках без збереження заробітної плати, що зумовлює складність в зібранні матеріалів, які знаходяться в різних структурних підрозділах для своєчасної підготовки заперечень, суд приходить до висновку про задоволення вказаного клопотання.

Разом з тим, підготовче засідання призначене на 08.09.2020 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Картавцевої Ю.В. на навчанні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність призначення підготовчого засідання на іншу дату.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 суд ухвалив: підготовче засідання призначити на 06.10.2020.

22.09.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення документів.

25.09.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання, призначеного на 06.10.2020 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2020 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" про участь у підготовчому засіданні, призначеному на 06.10.2020 в режимі відеоконференції відмовлено.

У підготовче засідання 06.10.2020 прибули представники сторін.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 13.10.2020.

У судове засідання 13.10.2020 прибули представники сторін.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 13.10.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

09.02.2018 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (замовник) було укладено Договір № 08340/ЦТЛ-2018 про надання послуг (далі - Договір), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно з п. 1.3 Договору надання послуг за цим Договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Підпунктами 2.1.6, 2.1.6.1 п. 2.1 Договору передбачено, що замовник зобов`язаний оплачувати перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника. Замовник самостійно визначає розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов цього договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообігу, термін перебування вагону за межами України та інших послуг перевізника.

Згідно з п. 3.1 Договору розмір плати за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов збірника тарифів.

Відповідно до п. 3.2 Договору розмір плати за перевезення вантажу у вагонах перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад супроводження великовагових транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад) складається з:

- плати за перевезення навантаженого вагону перевізника, яка визначається за тарифом, визначеним у збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника;

- компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 3 до цього договору;

- плати за використання вагону перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативний термін доставки.

За умовами п. 4.1 Договору розрахунки за цим Договором здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Відповідно до п. 4.2 Договору оплата послуг здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний в пункті 14.2 Розділу 14 Договору.

Одержані кошти перевізник зараховує на особовий рахунок замовника (п. 4.3 Договору).

Як зазначає позивач, відповідачем в рахунок оплати послуг з організації перевезень вантажів за період з 19.03.2018 по 07.01.2019 було списано з особового рахунку позивача, у тому числі, спірну суму коштів у розмірі 16234595,28 грн.

Позивач вказує на те, що відповідачем було невірно визначено вартість перевезень, застосувавши до спірних перевезень передбачений п. 3.2 Договору розмір плати за перевезення вантажу у вагонах перевізника, внаслідок чого з рахунку позивача було списано 16234595,28 грн.

У зв`язку з неправомірним списанням коштів, позивачем на адресу відповідача було направлено ряд претензій (копії претензій містяться в матеріалах справи).

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 16234595,28 грн безпідставно списаних грошових коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 у справі № 910/2295/19 позов задоволено частково.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 по справі №910/2295/19 задоволено; частково скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 по справі №910/2295/19, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" 14351236,92 грн основного боргу та закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення боргу в розмірі 1883358,36 грн.

Проте, як зазначає позивач, повернення безпідставно списаних грошових коштів здійснювалося з порушенням визначених строків.

З огляду на прострочення відповідачем повернення безпідставно списаних ним грошових коштів, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 1293269,71 грн та 3% річних у розмірі 686209,28 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні ст. 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та за своєю правовою природою є договором перевезення, який підпадає під правове регулювання Глави 64 Цивільного кодексу України та Глави 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Аналогічні положення містяться в частині 1 статті 307 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 916 Цивільного кодексу України передбачено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Так, у постанові Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 у справі № 910/2295/19 апеляційним судом було встановлено, що списання коштів за період з 19.03.2018 по 07.01.2019 у розмірі 16234595,28 грн на підставі пункту 3.2 Договору (як плати за перевезення вантажу "у вагонах перевізника") є неправомірним, відтак, позовні вимоги про стягнення 16 234 595,28 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню, разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем перераховано на особовий рахунок позивача грошові кошти на загальну суму 1883358,36 грн.

З огляду на викладене, постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 у справі № 910/2295/19 стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" 14351236,92 грн основного боргу та закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення боргу в розмірі 1883358,36 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки постанова Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 у справі № 910/2295/19 набрала законної сили з 07.11.2019, встановлені вказаним судовим рішенням обставини, зокрема, щодо неправомірності списання відповідачем з особового рахунку позивача грошових коштів у сумі 16234595,28 грн мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

Предметом позову в даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1293269,71 грн та 3% річних у розмірі 686209,28 грн, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Водночас, суд не знаходить правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до змісту статті 1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 906/1279/16.

Суд встановив, що відповідачем було списано з особового рахунку позивача грошові кошти в розмірі 16234595,28 грн на відповідній правовій підставі (укладений між сторонами Договір) та у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов`язального права, а не статтею 1212 Цивільного кодексу України, на яку посилався позивач як на одну з підстав позову.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, у надісланих на адресу відповідача претензіях № № 8538, 8537, 9117, 9266, 9883, 10120, 10069, 9854, 10531, 10642, 11256, 11257, 11777, 11932, 12191, 12311, 12602, 12916, 13603, 13602, 13974, 13975, 14566, 14564, 14688, 14992, 15221, 15471, 15885, 16154, 16321, 16632, 16768, 17015, 17008, 17437, 17650, 17652, 18187, 18532, 18508, 18043, 19000, 19256, 20203, 21047, 22003, 23601, 24933, 741 позивач просив відповідача повернути на його особовий рахунок зайво списані грошові кошти протягом семи днів від дати отримання претензій.

Так, пунктом 4.10 Договору визначено, що у разі виявлення перевізником неправильного нарахування платежів, здійснюється перерахунок, після чого надлишок стягнутої суми перераховується на особовий рахунок замовника, як оплата за майбутні перевезення або ж додатково до сум внесеної попередньої оплати стягується недоотримані грошові кошти.

Суд було встановлено, що відповідач повернув спірні грошові кошти на особовий рахунок позивача (15.08.2018 - 4293,40 грн, 20.08.2018 - 10848,96 грн, 10.04.2019 - 173353,44 грн, 12.04.2019 - 238447,20 грн, 19.04.2019 - 183512,84 грн, 22.04.2019 - 204328,32 грн, 10.05.2019 - 233524,68 грн, 14.05.2019 - 419110,92 грн, 22.05.2019 - 415938,60 грн), однак, з порушенням строку.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України. Відтак, приписи розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України).

Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Таким чином, на правовідносини з повернення відповідачем зайво списаних грошових коштів поширюються положення статті 625 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за Договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Суд не погоджується з наданим відповідачем контррозрахунком, оскільки, початком строку нарахування 3% річних та інфляційних втрат, з посиланням на приписи ст. 315 Господарського кодексу України, відповідач визначає сплив тримісячного терміну з моменту пред`явлення претензії, а закінченням цього строку 16.02.2020 (дата, яка за твердженням відповідача є датою зарахування коштів з виконання наказу у справі № 910/2295/19 на рахунок Солом`янського РВДВС у м. Києві).

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 315 Господарського кодексу України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів.

Тобто, вказана норма не передбачає обов`язку врегулювання спорів у встановленому даною статтею порядку, а вказані приписи як спеціальні норми законодавства мають вплив при визначенні порядку обчислення строків позовної давності та підстав її переривання при вирішенні спорів щодо перевезення вантажів.

Разом з тим, правовий аналіз статей 599 Цивільного кодексу України та 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" дає підстави для висновку про те, що моментом виконання грошового зобов`язання, в тому числі і за судовим рішенням, є дата зарахування коштів на рахунок кредитора.

Суд зазначає, що позивачем правомірно визначено дату закінчення строку нарахування 3% річних та інфляційних втрат датою надходження спірних грошових коштів на його рахунок.

Дати таких надходжень підтверджується наданими позивачем банківськими виписками по рахунку позивача, на противагу цьому доказів, які б підтверджували обґрунтованість доводів відповідача щодо того, що закінченням строку нарахування 3% річних та інфляційних втрат є саме 16.02.2020 (доказів зарахування 16.02.2020 коштів в межах виконання наказу у справі № 910/2295/19 на рахунок Солом`янського РВДВС у м. Києві) матеріали справи не містять.

Відтак, зробивши перерахунок інфляційних втрат та 3 % річних з урахуванням того, що початком перебігу строку щодо сум визначених, позивачем у претензіях № № 8538, 8537, 9117, 9266, 9883, 10120, 10069, 9854, 10531, 10642, 11256, 11257, 11777, 11932, 12191, 12311, 12602, 12916, 13603, 13602, 13974, 13975, 14566, 14564, 14688, 14992, 15221, 15471, 15885, 16154, 16321, 16632, 16768, 17015, 17008, 17437, 17650, 17652, 18187, 18532, 18508, 18043, 19000, 19256, 20203, 21047, 22003, 23601, 24933, 741 є дата після закінчення 7-денного строку з моменту отримання вказаних претензій відповідачем, суд встановив, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме, інфляційні втрати у розмірі 1155983,78 грн та 3% річних у розмірі 652497,07 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Щодо розподілу судових витрат, суд відзначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 09.01.2018 року між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Сота" (об`єднання) було укладено Договір № 09012018/МТ про надання правової допомоги, відповідно до пункту 1.1 якого в порядку та на умовах, що визначені цим Договором, об`єднання за завданням клієнта зобов`язується здійснювати захист, представництво або надавати інші види правової допомоги клієнту на підставі заявки на отримання юридичних послуг, підписаної сторонами.

01.04.2020 між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Сота" було укладено Додаткову угоду № 01042020-1 до Договору № 09012018/МТ про надання правової допомоги від 09.01.2018, відповідно до п. 1 якої клієнт доручає та оплачує, а об`єднання приймає на себе зобов`язання надати послуги з правничої допомоги, що стосується штрафних санкцій у зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання АТ «Українська залізниця» у розмірі 16234595,28 грн (підтверджених в рамках справи 910/2295/19).

Загальна вартість послуг за даною додатковою угодою складає 50000,00 грн без ПДВ.

15.04.2020 між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Сота" було підписано та скріплено печатками акт приймання-передавання наданих послуг до Додаткової угоди № 01042020-1 від 01.04.2020 до Договору № 09012018/МТ про надання правової допомоги від 09.01.2018, згідно з яким загальна вартість наданих об`єднанням послуг (попереднє опрацювання матеріалу, вивчення судової практики, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи, розрахунок штрафних санкцій, підготовка процесуальних документів по справі, узгодження підготовлених процесуальних документів з клієнтом, ксерокопіювання, формування пакету документів для подачі до суду) складає 50000,00 грн.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи платіжного доручення № ТЗW0001147 від 13.07.2020, позивачем було перераховано на рахунок Адвокатського об`єднання "Сота" грошові кошти в сумі 50000,00 грн з призначенням платежу: сплата за послуги з правничої допомоги згідно Додаткової угоди № 01042020-1 від 01.04.2020 до Договору № 09012018/МТ від 09.01.2018.

Відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, у якій відповідач зазначає, що предмет спору у даній справі не є новим для представника ТОВ «Металургтранс» та вивчався раніше, зокрема, у справі № 910/12613/19, а оплата у розмірі 50000,00 грн є значно завищеною та неспівмірною зі складністю справи та реальним обсягом виконаної роботи (наданих послуг).

Разом з тим, відповідач зазначає, що позивачем не було надано докази оплати виконаних робіт (наданих послуг) у розмірі 50000,00 грн.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Таким чином, надавши оцінку усім наявним в матеріалах справи документам, врахувавши ступінь складності справи та обсяг опрацьованих матеріалів, суд, керуючись критеріями розумності розміру адвокатських витрат, а також реальності (необхідності) цих витрат, дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджуються наявними у справі доказами та є обґрунтованими, разом з тим, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б доводили неспівмірність витрат, заявлених позивачем до відшкодування, відтак, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення заявленої суми витрат.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача по сплаті судового збору та витрат на професійну правову допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (49000, м. Дніпро, площа Героїв Майдану, 1, к. 524; ідентифікаційний код: 33074226) інфляційні втрати у розмірі 1 155 983 (один мільйон сто п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн 78 коп., 3% річних у розмірі 652 497 (шістсот п`ятдесят дві тисячі чотириста дев`яносто сім) грн 07 коп., судовий збір у розмірі 27 127 (двадцять сім тисяч сто двадцять сім) грн 21 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 45680 (сорок п`ять тисяч шістсот вісімдесят) грн 73 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.10.2020

Суддя Ю.В. Картавцева