ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2020 р. Справа№ 910/11343/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 10.09.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" на рішення Господарського суду Київської області від 04.11.2016

у справі № 910/11343/16 (суддя Христенко О.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк"

до Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (третя особа - 1)

Національний банк України (третя особа - 2)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович (третя особа - 3)

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

В судовому засіданні 10.09.2020 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Позов обґрунтований тим, що під час здійснення тимчасовою адміністрацією, запровадженою рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №107 від 28.05.2015, перевірки правочинів, вчинених позивачем протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, виявлено правочин, вчинений між позивачем та відповідачем, а саме Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. за реєстровим номером 520, відповідно до умов якого позивач здійснив відчуження на користь відповідача права власності на земельну ділянку площею 2,7233 га, що розташована: Київська область, Макарівський район, Ясногородська сільська рада, кадастровий номер :03:017:0035, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва, ціна продажу становила 1 715 679,00 грн. Вказаний договір на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є нікчемним, а виявлені ознаки нікчемності правочину були зафіксовані уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у вигляді наказу № 245/ТА від 28.08.2016. За вказаним правочином, на думку позивача, банк безоплатно здійснив відчуження майна, оскільки розрахунки за спірним договором було проведено через внутрішній рахунок банку, тоді як постановою Правління Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015 встановлено обов`язок ПАТ "УПБ" під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України. Також, позивач зазначає, що банк уклав правочин, умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання відповідачу переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Окрім того, банк до дня визнання банку неплатоспроможним, взяв на себе зобов`язання, завдяки якому виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Позивач зазначає, що вище вказаний правочин є нікчемним в силу п.п. 1, 3, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у зв`язку з чим, на підставі ст. 216 ЦК України, просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, загальною площею 2,7233 га, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, Ясногородська сільська рада, кадастровий номер :03:017:0035, реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна: 27, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва та зобов`язати відповідача повернути на користь Публічного акціонерного товариства Український професійний банк нерухоме майно: земельну ділянку загальною площею 2,7233 га, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, Ясногородська сільська рада, кадастровий номер :03:017:0035, реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна: 27, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва з усією документацією.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.11.2016 у справі №910/11343/16 в позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача щодо нікчемності Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. за реєстровим № 520 у зв`язку з наявністю підстав, визначених п.п. 1, 2, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції чинній станом на 20.05.2015, є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПАТ "Український професійний банк" звернулось до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

Апелянт вважає, що судом залишено поза увагою доводи позивача щодо безоплатності договору купівлі - продажу, що з урахуванням приписів п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є ознакою нікчемності правочину та проігноровано надану позивачем виписку по рахунку відповідача, з якої вбачається, що кошти на балансі ПАТ "Український професійний банк", які направлялись на оплату договору було відображено 21.05.2015 (платіжне доручення оформлено 20.05.2015, а транзакції відображено в балансі ПАТ "Український професійний банк" 21.05.2015).

Апелянт вказує, що судом не було досліджено підставу нікчемності правочину, визначену п. 2 ч. 3 ст. 38 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою регламентовано, що правочин неплатоспроможного банку є нікчемним у разі, коли банк до дня визнання його неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання (уклав правочин), внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

Звертає увагу, що позивачем надавались до суду першої інстанції належні докази, якими позивач обґрунтував вказану позицію, зокрема, постанову Правління Національного банку України №348 від 28.05.2015 та витяг зі звіту незалежної Аудиторської фірми «Інтер - аудит», а також довідку про рух коштів по рахунку відповідача, з якої вбачається, що кошти на рахунку відповідача, ані у касі банку, ані на кореспондентський рахунок, відкритий в НБУ не направлялись, що не було враховано судом.

Апелянт вказує, що суд дійшов хибного висновку про те, що за наслідком укладання нікчемного правочину не надавало відповідачу переваг або пільг перед іншими кредиторами.

Обґрунтовуючи свою позицію щодо нікчемності правочину, з урахуванням положень п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач зазначав, що банком не розміщувались будь - які оголошення щодо наміру відчужувати активи, не було проведено конкурсів, тендерів, тощо. При цьому позивачем було надано витяг з протоколу засідання Правління ПАТ «УПБ» №85 від 20.05.2015 зі змісту якого вбачається, що при укладанні договорів купівлі - продажу земельних ділянок, у тому числі і земельної ділянки, що є предметом даного спору, було спрямовано виключно на погашення заборгованості ПАТ «УПБ» перед відповідачем за міжбанківським кредитом та виведення коштів останнього з неплатоспроможного банку.

Наголошує, що відповідно до приписів постанови №348 Правління Національного банку України, підставою віднесення ПАТ «УПБ» до категорії неплатоспроможних були наступні обставини: ПАТ «УПБ» не виконує своїх зобов`язань за міжбанківськими кредитами. Починаючи з квітня 2015 за балансовим рахунком № 1627 «Прострочена заборгованість з кредитами, що отримані від інших банків» ПАТ «УПБ» обліковуються прострочена заборгованість, яка станом на 27.05.2015 становила 110 млн. грн. Тобто, станом на дату укладання нікчемного правочину у ПАТ «УПБ» були наявні прострочені грошові зобов`язання за міжбанківськими кредитами не лише перед відповідачем, а й перед іншими кредиторами, однак жодному іншому кредитору не пропонувалось погашення заборгованості у такий спосіб, в той час вимоги ПАТ «КБ «ЦЕНТР» до ПАТ «УПБ» було погашено в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що відповідач не є профільною організацією, що здійснює діяльність на ринку нерухомості, відтак, позивачу незрозуміло мету набуття банком прав власності на земельні ділянки.

На переконання скаржника, наслідком укладання договору купівлі - продажу є саме забезпечення виконання банком грошових зобов`язань саме перед відповідачем і такий правочин направлений на зміну черговості задоволення кредиторських вимог до банку - такий правочин є нікчемним.

Позивач наголошує, що відповідач будучи кредитором банку та розрахувавшись за договором купівлі - продажу, змінивши облік грошових зобов`язань, отримав від позивача право власності на ліквідне майно та, відповідно, враховуючи віднесення позивача до категорії неплатоспроможних, отримав переваги щодо задоволення майнових вимог перед іншими кредиторів позивача, які (переваги) не встановлені для відповідача законодавством чи внутрішніми документами позивача.

Позивач також вказує, що судом, в порушення п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення», у мотивувальній частині рішення не зазначені доводи позивача щодо наявності у відповідача кредиторських вимог до позивача щодо зміни черговості кредиторських вимог до неплатоспроможного банку.

Додатково звертає увагу, що відповідачем не оскаржувались в судовому порядку протокол № 49 від 28.08.2015, в якому було сформовано висновок про нікчемність договору купівлі - продажу, наказ Уповноваженої особи Фонду від 28.08.2015№245/ТА, яким було зафіксовано нікчемність правочину.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У письмових поясненнях Фонд гарантування вкладів фізичних осіб підтримує доводи апеляційної скарги та надає пояснення щодо процедури виведення ПАТ "Український професійний банк" з ринку, щодо неналежного дослідження судом першої інстанції доводів позивача щодо відчуження активів банку без відома та згоди куратора Національного банку України.

Вказує, що неправильне застосування судом норм матеріального права призвело до винесення незаконного рішення, оскільки в даному випадку застосуванню підлягали саме норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що визначають нікчемність правочину.

У додаткових письмових поясненнях Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначає щодо здійснення банківського нагляду та застосування заходів впливу Національного банку України щодо порушень керівництвом та пов`язаними особами ПАТ «УПБ» банківського законодавства та щодо неплатоспроможності і ліквідації ПАТ «УПБ», обов`язку перевірки правочинів з підстав нікчемності.

Представник третьої особи - 1 звертає увагу на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №910/10917/16, в якій суд дійшов висновку, що постанови Національного банку України про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю банку та постанови про віднесення банку до категорії проблемних є нормативно - правовими актами з обмеженим доступом і є обов`язковими до виконання.

Вказує, що судом не було досліджено підстав нікчемності вказаного договору купівлі - продажу, які закріплені в ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначає, що судом було проігноровано доводи позивача щодо безоплатності договору купівлі - продажу, що з урахуванням приписів п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є самостійною ознакою нікчемності правочину.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечує проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, зазначає про обґрунтованість оскаржуваного рішення та просить відмовити у її задоволенні.

Представник відповідача зазначає, що наявність рішення, що набрало законної сили у справі №910/11344/16 між тими ж сторонами, та з одних і тих же підстав, та за одними і тими самими обставинами, про однаковий предмет спору є достатньою підставою для відмови в даному позові.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" у справі №910/11343/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Тарасенко К.В., суддів Чорної Л.В., Іоннікової І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2016 у справі №910/11343/16 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 25.01.2017.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції розгляд справи відкладався.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 призначено у справі судову економічну експертизу, зупинено провадження у справі №910/11343/16 до проведення експертизи та отримання висновку експерта.

25.06.2018 на виконання Указу Президента України №454/2017 від 29.12.2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене, Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Відповідно до акту прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 жетон справи №910/11343/16 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 жетон у справі №910/11343/16 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

28.11.2018 від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання експерта про оплату вартості експертизи, погодження строків її проведення, та про надання додаткових документів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 у справі №910/11343/16 колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження, поновлено провадження у справі, розгляд клопотання експертів призначено на 20.12.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових документів, необхідних для проведення експертизи у справі №910/11343/16 задоволено.

Погоджено строк проведення експертизи у строк більше 90 днів.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" надати до Північного апеляційного господарського суду до 29.12.2018 документи, витребувані експертами для проведення експертизи для подальшого скерування до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, а саме:

- виписку по кореспондентському рахунку № НОМЕР_1 ПАТ "КБ "Центр", відкритому в ПАТ "УПБ";

- довідку НБУ від 05.10.2016 №55-0004/82851.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" оплатити вартість проведення експертизи.

Апеляційне провадження у справі №910/11343/16 зупинено до повернення до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи з висновком судової експертизи.

Відповідно до акту прийняття-передачі судової справи від 07.05.2019 матеріали справи №910/11343/16 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 у справі №910/11343/16 колегією суддів у визначеному складі поновлено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 11 год. 30 хв. 06.06.2019.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2019, 11.07.2019 розгляд справи №910/11343/16 відкладався, останній раз на 09.09.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 замінено відповідача у справі №910/11343/16 з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Центр» на його правонаступника Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» (, адреса: вул. Миру, 28, м. Чорноморськ, Одеська обл., Україна, 68003).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2020 відкладено розгляд справи на 24.10.2019, враховуючи неявку представників третьої особи 1, 2 та 3, та задоволення клопотання Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" про залучення до участі у справі як правонаступника відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2019, у зв`язку з участю колегії суддів: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І. 24.10.2019 на загальноукраїнському семінарі на тему: "Проблеми єдності судової практики під час розгляду судами господарських спорів" згідно наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2019 №56-А, розгляд справи призначено на 14.11.2019.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019, 19.12.2019 у справі оголошувалась перерва, розгляд справи відкладався, останній раз на 30.01.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 зупинено апеляційне провадження у справі №910/11343/16 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" на рішення Господарського суду Київської області від 04.11.2016 до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №920/653/18 та опублікування повного тексту судового рішення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 16.07.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2020 відкладено розгляд справи на 10.09.2020, враховуючи неявку представників третіх осіб 1, 2, 3.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 10.09.2020 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник третьої особи - 1 в судовому засіданні апеляційної інстанції 10.09.2020 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та у додатково поданих письмових поясненнях, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представники відповідача, третіх осіб 2 та 3 в судове засідання апеляційної інстанції 10.09.2020 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини їх неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників відповідача та третіх осіб 2, 3 обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

10.09.2010 між позивачем («банк») та відповідачем («кореспондент») було укладено Договір № 72-76-УКВ про встановлення кореспондентських відносин.

Відповідно до умов зазначеного Договору позивач відкрив відповідачу рахунок № НОМЕР_1 типу «Лоро» у валютах, які вказані в заяві кореспондента, по якому здійснюються міжбанківські перекази з метою проведення безготівкових розрахунків між сторонами, що обумовлені виконанням платежів клієнтів або власними зобов`язаннями сторін.

Станом на 20.05.2015 Договір № 72-76-УКВ про встановлення кореспондентських відносин від 10.09.2010 був чинним.

20.05.2015 між позивачем («продавець») та відповідачем («покупець») було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. за реєстровим № 520.

Відповідно до п. 1.1 Договору позивач передає у власність (продає), а відповідач приймає у власність (купує) земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва, площею 2,7233 га, що розташована: Київська область, Макарівський район, Ясногородська сільська рада, кадастровий номер :03:017:0035, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 27 (надалі - земельна ділянка) і сплачує за неї грошову суму у порядку та на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 1.6 Договору ринкова вартість земельної ділянки станом на 19.05.2015 становить 1 620 400,00 грн., відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості земельної ділянки, складеного 20.05.2015 ТОВ «Крестон Джі Сі Джі Едвайзорі» (ліцензія Державного агентства земельних ресурсів України на проведення землеоціночних робіт серії АЕ № 191306 від 15.09.2014).

За погодженням сторін продаж земельної ділянки вчинено за 1 715 679,00 грн., які відповідач сплатив шляхом перерахування грошових коштів на рахунок (№ НОМЕР_2 у ПАТ «УПБ», код банку 300205) позивача до укладення цього Договору (п. 2.1 Договору).

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що Договір вважається укладеним з моменту нотаріального посвідчення, а право власності на земельну ділянку у відповідача виникає з моменту державної реєстрації цих прав згідно ст. 125 Земельного кодексу України.

Відповідно до п. 3.2 Договору цей договір є підставою для державної реєстрації переходу права власності на земельну ділянку до відповідача.

Пунктом 7 Договору сторони погодили, що позивач передає земельну ділянку відповідачу в день підписання цього договору за актом прийому передачі. Підписання покупцем акта прийому передачі земельної ділянки свідчить про те, що передача земельної ділянки відбулась і сторони не мають претензій одна до одної.

20.05.2016 кошти в сумі 1 715 679,00 грн. були перераховані з рахунку відповідача № НОМЕР_1 , відкритого у позивача, на рахунок позивача № НОМЕР_2 , з призначенням платежу: купівля земельної ділянки 2,7233 га Макарівський р-н с. Ясногородка, дог. від 20.05.2015, що підтверджується меморіальним ордером № 22963283.

Постановою Правління НБУ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» від 28.05.2015 № 348 позивача було віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ» від 28.05.2015 № 107. Вказаним рішенням Фондом гарантування вкладів було розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів було призначено Пантіну Л.О.

Постановою Правління НБУ від 28.08.2015 № 562 відкликано банківську ліцензію ПАТ «УПБ» та прийнято рішення про ліквідацію останнього.

На виконання вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів було прийнято відповідне рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УПБ» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 28.08.2015 № 158.

Вказаним рішенням Фонду гарантування вкладів було припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ» з 28.08.2015 і розпочато процедуру ліквідації останнього з 31.08.2015 по 30.08.2016. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» призначено Пантіну Л.О.

На виконання своїх обов`язків, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноваженою особою, згідно з наказом від 29.05.2015 № 26/ТА було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «УПБ».

За результатами роботи комісією з перевірки виявлено, що при укладанні, в тому числі спірного договору купівлі-продажу від 20.05.2015, було допущено ряд порушень законодавства України та обмежень, встановлених Національним банком України, а саме:

- договір купівлі-продажу від 20.05.2015 укладено з порушенням вимог постанови НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ, яка забороняє банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи;

- розрахунок за договором було здійснено з використанням прямих кореспондентських рахунків, а не через кореспондентський рахунок банку, відкритий в НБУ, чим було порушено вимоги постанови НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок банку, відкритий в НБУ;

- банк, уклавши договір купівлі-продажу прийняв на себе зобов`язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, що прямо зазначено у п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як ознака нікчемності правочину;

- банк, уклавши договір купівлі-продажу прийняв на себе зобов`язання щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки та банківську діяльність», що прямо зазначено у п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як ознака нікчемності правочину;

- умови Договору купівлі-продажу від 20.05.2015, укладеного між позивачем та відповідачем, прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором банку, майна банку земельних ділянок (по ціні, значно нижчою, ніж балансова вартість цих земельних ділянок) та надають кредитору - відповідачу переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, що прямо зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як ознака нікчемності правочину.

За результатами здійсненої перевірки був складений протокол від 28.05.2015 № 49, яким було затверджено результати перевірки, якою виявлено нікчемні правочини, зокрема, Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. за № 520. Приймаючи рішення про визнання нікчемним вказаного договору, комісія посилалась на наявність підстав, визначених п.п. 2, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ» від 28.08.2015 № 245/ТА було зафіксовано факт виявлення комісією з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями нікчемних договорів, в тому числі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. за реєстровим № 520.

Позивачем на адресу відповідача було відправлено повідомлення від 24.09.2015 №01-10/4988 про нікчемність договорів купівлі-продажу земельних ділянок, в тому числі Договору від 20.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. за № 520, яке було отримано останнім 29.09.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. У повідомленні про нікчемність позивач як на підстави нікчемності посилається на п.п. 2, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивач просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка є предметом Договору купівлі - продажу від 20.05.2015, та зобов`язати відповідача повернути вказану земельну ділянку на користь позивача.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Здійснення діяльності тимчасової адміністрації та ліквідації банків регулюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (в редакції чинній на дату введення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ»).

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. У разі виявлення таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, яка здійснює повноваження органу управління банку (наведена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/24198/16, від 04.07.2018 у справі № 819/353/16, від 05.12.2018 у справі № 826/23064/15, від 27.02.2019 у справі № 826/8273/16).

Згідно абзацу 4 п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9, якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно ч. 3 ст. 38 вказаного Закону України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення про введення тимчасової адміністрації банку), правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону України, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

У розумінні положень зазначеного Закону України уповноважена особа Фонду наділена правом перевірки правочинів з метою виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним і кореспондує обов`язку встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених і доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних правових наслідків.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів визнано Договір купівлі-продажу від 20.05.2015 (реєстраційний № 520) нікчемним на підставі п.п. 2, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Тобто, нікчемність правочинів, перевірку яких здійснює уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на підставі даних п.п. 2, 5, 7 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону Україну, ставиться в залежність від того чи стала неплатоспроможність банку або повна чи часткова неможливість виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами наслідком того, що банк взяв на себе зобов`язання за правочином (п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України); чи виникають у банку, при вчиненні правочину, зобов`язання щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до вказаного Закону України (п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України), а також чи було надано окремі переваги (пільги) виключно кредиторам банку під час вчинення правочину (п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України).

Як вбачається з протоколу № 49 від 28.05.2015, яким було затверджено результати перевірки, якою виявлено нікчемними правочини, зокрема, Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20.05.2015, висновок про те, що уклавши договір купівлі-продажу від 20.05.2015 банк взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, обґрунтований тим, що ціна, яку відповідач сплатив позивачу згідно умов договору є значно нижчою, ніж балансова вартість цих земельних ділянок. Крім того, рішення про реалізацію земельних ділянок за вказаною ціною приймалось без куратора НБУ, призначеного відповідно постанови Правління НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ, який мав право бути присутнім на засіданнях ради і правління з правом дорадчого голосу.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що доводи позивача щодо нікчемності Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. за реєстровим № 520 у зв`язку з наявністю підстав, визначених п.п. 2, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції чинній станом на 20.05.2015, є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Посилання позивача на те, що ціна, яку відповідач сплатив позивачу згідно умов договору є значно нижчою, ніж балансова вартість цих земельних ділянок, то вказаний факт без наявності доказів того, що у банку була реальна можливість реалізувати земельну ділянку за ціною, яка співпадає з їх балансовою вартістю, не свідчить про те, що внаслідок укладення вказаного договору виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; реалізація земельної ділянки відбулась за погодженою сторонами ціною 1 715 679,00 грн., а її ринкова вартість станом на 19.05.2015 становила 1 620 400,00 грн., відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості земельної ділянки, складеного 20.05.2015 ТОВ «Крестон Джі Сі Джі Едвайзорі» (ліцензія Державного агентства земельних ресурсів України на проведення землеоціночних робіт серії АЕ № 191306 від 15.09.2014).

Таким чином, судом першої інстанції під час вирішення спору встановлено, що укладення договору від 20.05.2015 не призвело до неможливості виконання банком грошових зобов`язань перед іншими кредиторами, у зв`язку твердження позивача про нікчемність спірного договору з підстави, зазначеної у п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

ПАТ "УПБ" було віднесено до категорії проблемних 30.04.2015, а отже майже за місяць до укладення спірного договору банк уже був проблемним, 20.05.2015 ПАТ "УПБ" згідно з постановою Правління НБУ № 348 віднесено до категорії неплатоспроможних, а з 29.05.2015 розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації, тобто після укладення спірного договору купівлі-продажу, тому укладення такого договору вже не могло вплинути на визнання банку неплатоспроможним або унеможливити виконання ним грошових зобов`язань перед іншими кредиторами. Причинно-наслідкового зв`язку між укладенням договору купівлі-продажу та визнанням ПАТ "УПБ" неплатоспроможним позивач не довів, а судом не установлено.

Щодо посилань позивача як на підставу нікчемності договору, передбаченої п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до якої банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність", то в протоколі № 49 комісією взагалі не обґрунтовано підстав застосування вказаного пункту ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до Договору купівлі продажу від 20.05.2015.

Як встановлено судом, внаслідок укладення Договору купівлі продажу від 20.05.2015 банк (покупець) взагалі не приймав на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог. Оскільки виникнення зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у банка є обов`язковою умовою для визнання правочину нікчемним на підставі п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", чого внаслідок укладення Договору купівлі продажу від 20.05.2015 не відбулось, то підстави для визнання уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів зазначеного договору нікчемним на підставі п. 5 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону України відсутні.

В обґрунтування наявності підстав нікчемності договору, передбачених п. 7 ч. 3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", позивач посилається на те, що відповідач на момент укладення Договору купівлі-продажу земельної ділянки був кредитором ПАТ «УПБ» за Договором № 72-76-УКВ про встановлення кореспондентських відносин, а залишок на кореспондентських рахунках відповідача не підпадає під встановлені державою гарантії, при цьому значна сума загальних кредиторських вимог надавала підстави вважати, що існували ризики неможливості повного або часткового задоволення вимог кредитора у випадку прийняття рішення щодо ліквідації банку, то укладенням такого нікчемного правочину останньому було надані пільги щодо позачергового задоволення його кредиторських вимог, порівняно з іншими кредиторами.

Посилання позивача на те. що укладенням такого нікчемного правочину відповідачу було надані пільги щодо позачергового задоволення його кредиторських вимог, порівняно з іншими кредиторами, колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.

Як стверджує позивач, станом на 20.05.2015 у позивача існувала заборгованість перед відповідачем за міжбанківським кредитом у розмірі 9 900 000,00 грн. Вказаний факт не заперечувався відповідачем.

Встановлення розміру заборгованості за міжбанківським кредитом не входить до предмету доказування у даній справі з огляду на те, що не вплине на вирішення вказаного спору по суті, оскільки станом на момент укладення Договору купівлі-продажу земельної ділянки на банківському рахунку відповідача № НОМЕР_1 обліковувались кошти в розмірі 5 714 584,92 грн., що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 та додатковими письмовими поясненнями позивача вих. № 01-10/1919 від 23.09.2016.

Як вбачається з меморіального ордеру № 22963283 від 20.05.2015, кошти в сумі 1 715 679,00 грн. були перераховані з рахунку відповідача НОМЕР_1 , відкритого у ПАТ «УПБ».

Таким чином, оплата за Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 20.05.2015 з боку відповідача була здійснена належним чином.

Як вбачається з поданої позивачем довідки вих. № 55-004/82848 від 05.10.2016 Національного банку України, позивачу в Головному управлінні НБУ по м. Києву та Київській області було відкрито кореспондентський рахунок в національній валюті № НОМЕР_3 , на якому станом на 20.05.2015 залишок коштів становив 5 494 362,10 грн.

Отже, станом на 20.05.2015 коштів на кореспондентському рахунку позивача в Головному управлінні НБУ вистачало для здійснення перерахування 1 715 679,00 грн. за Договором купівлі-продажу земельної ділянки.

Враховуючи, що оплата за Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 20.05.2015 з боку відповідача була здійснена належним чином, то посилання позивача на те, що укладенням вказаного правочину відповідачу було надані пільги щодо позачергового задоволення його кредиторських вимог, є таким, що спростовується матеріалами справи.

Позивач в своїх поясненнях також посилається на ч. 8 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якою закріплено поняття надання переваг чи пільг певному кредитору неплатоспроможного банку, проте ст. 38 вказаного Закону України доповнено ч. 8 згідно із Законом України від 16.07.2015 № 629-VIII, тоді як договір купівлі-продажу земельної ділянки було укладено 20.05.2015.

Також, щодо посилань позивача як на підставу нікчемності договору на п. 7 ч. 3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що інші кредитори банку, крім позивача, виявили бажання придбати земельну ділянку, яка є предметом Договору купівлі продажу від 20.05.2015 і саме відповідачу було надано перевагу в укладенні спірного договору.

В той же час, в позовній заяві та письмових поясненнях позивач зазначає, що спірний договір було укладено з порушенням вимог постанови Правління НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ, яка забороняє банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи та відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитись через кореспондентський рахунок банку, відкритий в НБУ, крім того, позивач також посилається на п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Позивач стверджує, що на момент укладення нікчемного договору купівлі-продажу земельної ділянки в ПАТ «УПБ» існувала заборгованість перед відповідачем за міжбанківським кредитом у сумі 9 900 000,00 грн. На кореспондентському рахунку відповідача № НОМЕР_1 «Кореспондентські рахунки інших банків», відкритому в ПАТ «УПБ», обліковувалися грошові кошти відповідача у сумі 5 714 584,92 грн., при цьому існувало очевидне обмеження можливості використання відповідачем таких коштів, оскільки ще 30.04.2015 постановою Правління НБУ № 293/БТ, банк було віднесено до категорії проблемних у зв`язку з невиконанням зобов`язань перед його кредиторами.

Вказані пояснення позивача відхиляються судом виходячи з наступного.

Постановою Правління НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ були встановлені обмеження у діяльності ПАТ «УПБ», як юридичної особи, що входить до банківської системи України, банку було заборонено передавати в забезпечення вкладникам, іншим кредиторам майно та активи банку без погодження з НБУ, був призначений куратор банку з числа працівників НБУ, заборонено банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки, всі розрахунки мали бути здійснені виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ.

Суд зазначає, що порушення постанови Правління НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ, на які посилається позивач, не є підставою нікчемності правочинів в розумінні ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі порушення банками банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Пунктом 12.3 розділу 12 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.08.2012 № 346 (далі - Положення № 346) встановлено, що рішення Правління Національного банку про віднесення банку до категорії проблемних містить, зокрема: строк, протягом якого проблемний банк зобов`язаний привести свою діяльність у відповідність до вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, але не більше 180 днів; обмеження у діяльності банку; порядок та строки повідомлення проблемним банком про стан виконання заходів щодо фінансового оздоровлення банку, а також приведення банком своєї діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства.

Частиною 6 ст. 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та п. 5.1 глави 5 розділу 1 Положення № 346 передбачено право Національного банку України запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора в разі потреби в посиленні контролю за діяльністю банку з метою уникнення можливості невиконання ним своїх зобов`язань перед клієнтами та кредиторами.

Отже, постановою Правління НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ були встановлені обмеження у діяльності ПАТ «УПБ» як юридичної особи, що входить до банківської системи України.

Вказана постанова НБУ від 30.04.2015 не є нормативно-правовим актом, оскільки не зареєстрована в Міністерстві юстиції України, містить гриф «банківська таємниця», а отже є актом індивідуальної дії, чинність якого може бути направлена індивідуально тільки на позивача.

Наслідком порушення акту індивідуальної дії може бути лише застосування Національним банком України до позивача заходів впливу за порушення банківського законодавства відповідно до ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та положення № 346, а не визнання правочину недійсним.

Більше того, невідповідність укладеного договору вимогам постанови НБУ не визначено як підставу нікчемності ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, за своєю правовою природою Договір купівлі-продажу від 20.05.2015 не відноситься до договорів, що забезпечують виконання зобов`язань, а отже, його укладення не могло порушити встановленого абз. 10 п. 3 постанови НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ обмеження щодо передачі в забезпечення майна та активів.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що правочин є нікчемним також згідно з п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки оплати вартості майна не відбулось, тому що дані кошти, які відповідач мав перерахувати банку, фактично перераховані не були, а відбулось коригування структури банківського балансу через зміну обліку грошових зобов`язань, судом відхиляється, оскільки як вже зазначалось, судом встановлено, що оплата за Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 20.05.2015 з боку відповідача була здійснена належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а отже зазначений договір не передбачав безоплатної передачі майна і банк, передавши у власність відповідача нерухоме майно, отримав за нього плату.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 у справі № 6-301цс15.

Таким чином, з урахуванням ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони були вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів зазначає, що договір від 20.05.2015 укладено із дотриманням встановленої законом форми щодо такого виду договорів, він відповідає волі сторін, вчинений повноважними особами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, і повністю виконаний.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог у частині застосування наслідків недійсності нікчемного правочину через недоведеність позивачем визначених у пунктах 1, 2, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ознак нікчемності нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного між ПАТ "УПБ" і ПАТ "МТБ Банк".

Позивач просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка є предметом Договору купівлі-продажу від 20.05.2015 та зобов`язати відповідача повернути вказану земельну ділянку на користь позивача.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Позовна вимога носить похідний характер від доводів про нікчемність правочину, а тому за відсутності доказів на підтвердження нікчемності Договору купівлі-продажу від 20.05.2015 та відповідно встановлення судом відсутності підстав вважати даний договір нікчемним, відсутні і підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Посилання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанови Верховного Суду від 19.07.2018 у справі №910/7084/16, від 18.04.2018 у справі 910/10917/16 колегією суддів відхиляються, оскільки зазначені постанови прийняті за інших обставин справи та іншої фактично-доказової бази, ніж у даній справі.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі

Судом першої інстанції було в повній мірі досліджено посилання позивача на те, що спірний договір було укладено з порушенням вимог постанови Правління НБУ №293/БТ від 30.04.2015, яка забороняє банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи, та відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитись через кореспондентський рахунок банку, відкритий в НБУ, посилання на п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та твердження, що на момент укладання нікчемного договору купівлі - продажу земельної ділянки в ПАТ «УПБ» існувала заборгованість перед відповідачем за міжбанківським кредитом у сумі 9 900 000,00 грн. та те, що на кореспондентському рахунку ПАТ КБ «Центр» «Кореспондентські рахунки інших банків», відкритому в ПАТ «УПБ» обліковувались грошові кошти відповідача у сумі 5 714 584,92 грн., при цьому існувало очевидне обмеження можливості використання відповідачем таких коштів, оскільки ще 30.04.2015 постановою правління НБУ №293/БТ банк було віднесено до категорії проблемних у зв`язку з невиконанням зобов`язань перед його кредиторами.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про Національний банк України" НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

За змістом ст. 1 зазначеного Закону банківське регулювання - це одна із функцій НБУ, яка полягає у створенні системи норм, що регулюють діяльність банків, визначають загальні принципи банківської діяльності, порядок здійснення банківського нагляду, відповідальність за порушення банківського законодавства; банківський нагляд - це система контролю та активних впорядкованих дій НБУ, спрямованих на забезпечення дотримання банками та іншими особами, стосовно яких НБУ здійснює наглядову діяльність законодавства України і встановлених нормативів, з метою забезпечення стабільності банківської системи та захисту інтересів вкладників та кредиторів банку.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Національний банк України" НБУ встановлює для банків правила проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна; регулює діяльність платіжних систем та систем розрахунків в Україні, визначає порядок і форми платежів, у тому числі між банками; здійснює банківське регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі.

У ст. 56 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що НБУ видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Нормативно-правові акти НБУ видаються у формі постанов Правління НБУ, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління НБУ. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом`якшують або скасовують відповідальність.

Нормативно-правові акти НБУ, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Нормативно-правові акти НБУ набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Офіційним опублікуванням нормативно-правового акта НБУ вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань - "Офіційному віснику України", газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" або перше розміщення на сторінці Офіційного інтернет-представництва НБУ.

Нормативно-правові акти НБУ можуть бути оскаржені відповідно до законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 66 Закону України "Про банки і банківську діяльність" державне регулювання діяльності банків здійснюється НБУ в тому числі у формі адміністративного регулювання: 1) реєстрація банків і ліцензування їх діяльності; 2) встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків; 3) застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру; 4) нагляд за діяльністю банків; 5) надання рекомендацій щодо діяльності банків.

Водночас об`єднана палата звертає увагу, що за владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

У вітчизняній теорії права загальновизнано, що нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

Натомість індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Отже, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), натомість акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, у свою чергу, акт застосування норм права адресований конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, акт застосування норм права - конкретну ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, на той час як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку із припиненням існування конкретних правовідносин.

Згідно з постановою НБУ № 293/БТ, про недотримання положень якої зазначає позивач також як про підставу недійсності спірного договору, ПАТ "УПБ" було віднесено до категорії проблемних. При цьому віднесення ПАТ "УПБ" до категорії проблемних не передбачало введення до нього тимчасової адміністрації, але обмежувало певні види діяльності банку, наведені у цій постанові.

Зазначений правовий акт НБУ, зважаючи на його юридичну силу та властивості, є правовим актом індивідуальної дії, має чітко виражений організаційно-розпорядчий, персоніфікований характер, чинність та юридична сила якого спрямовані передусім на особу, якій він адресований, і породжує конкретні правовідносини, обумовлені ним, зокрема спрямований на реалізацію заходів впливу щодо конкретного проблемного банку - ПАТ "УПБ", а не стосовно невизначеного кола осіб, та дія його вичерпується одноразовим застосуванням.

Отже, така постанова НБУ з огляду на її правову природу не є актом цивільного законодавства у розумінні положень ст. 4 ЦК України, у зв`язку з чим підстав для застосування норм ст.ст. 203, 215 ЦК України до спірного правочину в контексті невідповідності його зазначеній постанові НБУ як акта законодавства немає, що було враховано судом першої інстанції під час вирішення цього спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2020 у справі №920/653/18.

Щодо посилань апелянта, як на підставу нікчемності договору на п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», то слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що інші кредитори банку виявили бажання придбати земельну ділянку, яка є предметом спірного договору купівлі - продажу і саме відповідачу було надано перевагу в укладанні спірного договору.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції було належним чином оцінено всі аргументи учасників справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.

Доводи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, викладені у чисельних письмових поясненнях по суті спору, колегією суддів відхиляють з вищевказаних підстав.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" на рішення Господарського суду Київської області від 04.11.2016 у справі №910/11343/16.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" на рішення Господарського суду Київської області від 04.11.2016 у справі №910/11343/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 04.11.2016 у справі №910/11343/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11343/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 06.11.2020.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко