РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2020Справа № 910/10896/20
за позовом Приватного підприємства "Конекс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одужуйте швидше"

про стягнення 646 458,56 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Конекс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одужуйте Швидше" про стягнення 646 458,56 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам Договору поставки № 262ЛК від 01.04.2018 не здійснив оплату за поставлений товар у повному обсязі, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 304 214,93 грн, 1% річних у розмірі 279877,74 грн, інфляційні втрати у розмірі 1522,90 грн та штраф у розмірі 60842,99 грн.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Частинами 3, 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач у прохальній частині позову просить суд здійснювати розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, з огляду на предмет позову у даній справі, ціну позову та незначну складність справи, враховуючи клопотання позивача, суд визнає справу № 910/10896/20 такою, яку доцільно розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України , суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про розгляд даної справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2020 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи.

19.10.2020 електронною поштою до суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У встановлений судом строк відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві та заяві про долучення документів до матеріалів справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2018 року між Приватним підприємством "Конекс" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Одужуйте швидше"(покупець, відповідач) був укладений договір поставки № 262ЛК (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим Договором, поставити і передати у власність Покупцю товар, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його.

Відповідно до п. 1.2. Договору партією товару вважається його кількість, зазначена в одній накладній, що є невід`ємною частиною Договору.

Ціна товару визначається Постачальником в гривнях, є договірною, та фіксується в накладних на кожну партію які є невід`ємною частиною даного договору. (п. 2.1. Договору).

Згідно з п. 2.2. Договору розрахунок за поставлений по даному договору товар здійснюється на умовах продажу у кредит з відстроченням платежу на 30 календарних днів з моменту поставки.

Моментом виконання Покупцем своїх зобов`язань по здійсненню розрахунків за товар вважається дата надходження відповідної суми на розрахунковий рахунок Постачальника. (п. 2.3. Договору).

Відповідно до п. 2.7. Договору сторони періодично здійснюють звірки взаєморозрахунків, при цьому Покупець зобов`язаний оформити зі свого боку Акт звірки взаєморозрахунків та направити його Постачальнику в межах (трьох) робочих днів з моменту одержання ним вимоги Продавця.

Згідно з п. 5.3. Договору факт приймання товару по кількості засвідчується підписом уповноваженого представника Покупця на супроводжуючих документах. При виявленні невідповідності кількості та якості товару, зазначеної в документах, Покупець приймає фактичну кількість Товару, про що складається відповідний акт.

За односторонню відмову або неналежне виконання власних зобов`язань за даним договором, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та договором в тому числі відшкодовують збитки, завдані таким невиконанням зобов`язань, в повному обсязі. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору. (п. 6.1. Договору).

Відповідно до п. 6.3. Договору, з урахуванням протоколу розбіжностей від 01.04.2018 року, у разі прострочки виконання зобов`язань по сплаті вартості товару, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочки, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невнесеного платежу за кожний день прострочення.

У випадку несплати Покупцем повної вартості товару в строк більше ніж на 20 календарних днів вважається, що покупець необґрунтовано відмовився від оплати товару та зобов`язаний сплатити на користь Постачальника крім установленого п. 6.2. даного Договору, штраф на користь Постачальника за ухилення від оплати в розмірі 20% від вартості отриманого та неоплаченого в строк товару. (п. 6.4. Договору).

Пунктами 7.1, 7.2. Договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2018 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього Договору жодна із сторін не вимагатиме його припинення, договір вважається продовженим на тих самих умовах, ще на один календарний рік, без обмеження кількості таких прологацій. Зазначена процедура пролонгації терміну дії повторюється у кожному випадку збігу строку дії договору та не вимагає укладання додаткових угод до договору.

Судом встановлено, що 01.04.2018 позивачем та відповідачем було підписано протокол розбіжностей до Договору поставки № 262ЛК від 01.04.2018, який є невід`ємною частиною Договору.

Дослідивши зміст укладеного Договору, суд дійшов висновку, що вказаний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору в період з 13.02.2019 по 17.03.2020 ним було здійснено ряд поставок товару відповідачу на загальну суму 454514,93 грн.

Однак, всупереч умовам Договору товар було оплачено відповідачем лише частково, з огляду на що позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю 304 214,93 грн. основного боргу, 279 877,74 грн - 1% річних, 1 522,90 грн. інфляційних втрат та 60 842,99 грн. штрафу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом 01.04.2018 року між Приватним підприємством "Конекс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Одужуйте швидше" було укладено договір поставки № 262ЛК, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим Договором, поставити і передати у власність Покупцю товар, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору в період з 13.02.2019 по 17.03.2020 позивачем здійснено ряд поставок товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними.

Судом було встановлено, що згідно з п. 2.2. Договору розрахунок за поставлений по даному договору товар здійснюється на умовах продажу у кредит з відстроченням платежу на 30 календарних днів з моменту поставки.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів оплати вартості товару за Договором, а строк виконання зобов`язання щодо оплати поставленого товару за наданими позивачем накадними є таким, що настав.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 304 214,93 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Окрім наведеного розміру заборгованості позивачем заявлено до стягнення 1% річних у розмірі 279877,74 грн та інфляційні втрати у розмірі 1522,90 грн.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.3 Договору в узгодженій редакції, викладеній в протоколі розбіжностей, у разі прострочки виконання зобов`язань по сплаті вартості товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невнесеного платежу за кожний день прострочення.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок 1% річних та інфляційних втрат за прострочення оплати, суд зазначає, що позивачем здійснено нарахування за період з 16.04.2020 по 16.07.2020, разом з тим, визначений початок нарахування 1% річних та інфляційних втрат щодо накладних №№ 120866, 120865, 120873, 120887 є необгрунтованим, оскільки, 16.04.2020 є останнім днем строку оплати поставленого товару, визначеного п. 2.2 Договору, відтак, датою початку нарахування за вказаними накладними є 17.04.2020.

Зробивши перерахунок 1% річних, суд зазначає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 764,55 грн.

Разом з тим, ураховуючи, що у визначений позивачем період нарахування інфляційних втрат мала місце дефляція, вимоги позивача про стягнення 1522,90 грн інфляційних втрат є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 60842,99 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до п. 6.4 Договору у випадку несплати покупцем повної вартості товару у строк більше ніж на 20 календарних днів вважається, що покупець необґрунтовано відмовився від оплати товару та зобов`язаний сплатити на користь постачальника крім установленого п. 6.2 даного Договору, штраф на користь постачальника за ухилення від оплати в розмірі 20% від вартості отриманого та неоплачено в строк товару.

Так, враховуючи що станом на день розгляду справи прострочення оплати товару за спірними накладними перевищує 20 календарних днів, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення 60842,99 грн штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одужуйте швидше" (01014, м. Київ, вул. Звіринецька, 63; ідентифікаційний код: 38292018) на користь Приватного підприємства "Конекс" (21022, м. Вінниця, вул. Київська, 136-Г; ідентифікаційний код: 23060192) основний борг у розмірі 304214 (триста чотири тисячі двісті чотирнадцять) грн 93 коп., 1% річних у розмірі 764 (сімсот шістдесят чотири) грн 55 коп., штраф у розмірі 60842 (шістдесят тисяч вісімсот сорок дві) грн 99 коп. та судовий збір у розмірі 5487 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят сім) грн 34 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева