РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.10.2020Справа №910/9153/20

За позовомРегіонального відділення Фонду державного майна по м. Києву
доДержавного підприємства "Держвуглепостач"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:
Міністерства енергетики України
пророзірвання договору оренди та виселення,

Суддя Бойко Р.В. секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники учасників справи:
від позивача:Литвин Б.О.
від відповідача:Царенко Є.П.
від третьої особи:не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2020 року Регіональне відділення Фонду державного майна по м. Києву звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Держвуглепостач", в якому просить суд розірвати укладений сторонами Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, №7652 від 18.11.2016 та виселити відповідача із орендованих згідно цього договору приміщень.

В обґрунтування позовних вимог Регіональне відділення Фонду державного майна по м. Києву вказує на систематичне (більше трьох разів) порушення Державним підприємством "Держвуглепостач" своїх зобов`язань за вказаним договором зі сплати орендних платежів, у зв`язку з чим за період з липня 2019 року по травень 2020 року у останнього виникла заборгованість по орендній платі у розмірі 2 219 090,10 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 відкрито провадження у справі №910/9153/20 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі Міністерство енергетики України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача; визначено учасникам справи строки для надання заяв по суті спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2020 підготовче засідання по справі №910/9153/20 призначено на 01.09.2020.

20.07.2020 через відділ діловодства суду від Регіонального відділення Фонду державного майна по м. Києву надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач крім вимог про розірвання договору оренди та виселення відповідача з приміщень заявляє вимогу про стягнення з Державного підприємства "Держвуглепостач" заборгованості за Договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, №7652 від 18.11.2016 в частині 1 064 493,72 грн. При цьому, у своїй заяві позивач вказує, що загальний розмір заборгованості Державного підприємства "Держвуглепостач" з орендної плати за вказаним договором за користування орендованим майном у період з липня 2019 року по травень 2020 складає 2 219 090,10 грн., однак у зв`язку з обмеженим фінансуванням Регіонального відділення Фонду державного майна по м. Києву на судовий збір, позивачем заявляється вимога про стягнення орендної плати за період з грудня 2019 року по червень 2020 року у розмірі 1 064 493,72 грн.

11.08.2020 через відділ діловодства суду від Державного підприємства "Держвуглепостач" надійшов відзив на позов, в якому відповідач не заперечує наявність заборгованості перед позивачем та зазначає, що заборгованість виникла у зв`язку з відсутністю коштів у Державного підприємства "Держвуглепостач" через порушенням з боку Публічного акціонерного товариства "Центренерго" зобов`язань по оплаті поставленого відповідачем вугілля. У зв`язку з чим, Державне підприємство "Держвуглепостач" вказує на те, що його вина у виникненні заборгованості перед Регіональним відділенням Фонду державного майна по м. Києву відсутня, а отже є безпідставними вимоги позивача щодо застосування відповідальності у вигляді розірвання укладеного сторонами Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, №7652 від 18.11.2016 та виселити відповідача із орендованих згідно цього договору приміщень.

20.08.2020 через відділ діловодства суду від Міністерства енергетики України надійшли пояснення, в яких третя особа зазначає, що не проведення відповідачем розрахунків за оренду державного майна відповідно до Договору №7652 від 18.11.2016 вказує на порушення останнім взятих на себе зобов`язань.

31.08.2020 через відділ діловодства суду від Регіонального відділення Фонду державного майна по м. Києву надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що припинення розрахунків Публічним акціонерним товариством "Центренерго" за поставлене Державним підприємством "Держвуглепостач" вугілля не є підставою для звільнення останнього від сплати орендної плати.

31.08.2020 через відділ діловодства суду від Регіонального відділення Фонду державного майна по м. Києву надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач зазначає, що вірним періодом нарахування заборгованості за Договором №7652 від 18.11.2016 є липень 2019 року - грудень 2019 року.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог, у зв`язку з чим розгляд справи вирішено здійснювати з урахуванням прийнятих судом уточнень; відкладено підготовче засідання у справі на 17.09.2020.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 закрито підготовче провадження, встановлено порядок дослідження доказів - в порядку їх розміщення в матеріалах справи та призначено справу до розгляду по суті на 13.10.2020.

В судове засідання 13.10.2020 представники сторін з`явились, надали усні пояснення по суті спору, за змістом яких позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, а відповідач проти задоволення позову заперечував частково та просив відмовити в частині позовних вимог про розірвання договору та виселення.

Третя особа явку своїх представників в судове засідання, призначене на 13.10.2020, не забезпечила, про причини неявки не повідомила, хоча про місце, дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується наступним.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 (якою було повідомлено третю особу про призначення засідання на 13.10.2020) була направлена Міністерству енергетики України рекомендованим листом з повідомленнями про вручення, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці такої ухвали, на адресу місцезнаходження третьої особи, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та була отримана Міністерством енергетики України 23.09.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №3330.

Згідно ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на наведене та керуючись вказаними приписами господарського процесуального закону, приймаючи до уваги відсутність будь-яких повідомлень третьої особи про причини неявки її представника в судове засідання, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника Міністерства енергетики України.

В судовому засіданні 13.10.2020 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

18.11.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Державним підприємством "Держвуглепостач" (орендар) було укладено Договір оренди №7652 нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі - Договір оренди), у відповідності до п.п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення площею 763,6 кв.м. (реєстраційний номер 37471933.1.ЖРЕЕПН287), розміщені на шостому поверсі (площа 717,5 кв.м.) та цокольному поверсі - кімнати: 102-А площею 19,9 кв.м., 102-Б площею 26,2 кв.м. та частина майданчика із асфальтованого покриття площею 39,75 кв.м. (інв. №10310001), яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, що перебуває на балансі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31.05.2016 становить 16 356 800,00 грн.

07.05.2019 сторонами був укладений Договір про внесення змін №7652/01 до Договору оренди №7652 від 18.11.2016 нерухомого майна, що належить до державної власності, пунктом 1 якого сторони домовились викласти п. 1.1 Договору оренди в наступній редакції: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення площею 743,7 кв.м. (реєстраційний номер 37471933.1.ЖРЕЕПН287), розміщені на шостому поверсі (площа 717,5 кв.м.) та цокольному поверсі - кімнати: 102-Б площею 26,2 кв.м. та частина майданчика із асфальтованого покриття площею 39,75 кв.м. (інв. №10310001), яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, що перебуває на балансі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31.05.2016 становить 15 985 434,18 грн.

Пунктом 3.1 Договору оренди (в редакції Договору про внесення змін №7652/01 від 07.05.2019 до Договору оренди №7652 від 18.11.2016 нерухомого майна, що належить до державної власності) визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 і становить без ПДВ за базовий місяць оренди: лютий 2019 року: 299 355,13 грн.

22.11.2019 сторонами був укладений Договір про внесення змін №7652/02 Договору оренди №7652 від 18.11.2016 нерухомого майна, що належить до державної власності, пунктом 1 якого сторони домовились змінити "з висновком про вартість станом на 31.05.2016 становить 15 985 434,18 грн." на "з висновком про вартість майна станом на 30.09.2019 становить 30 625 783,18 грн. без ПДВ".

Пунктом 3.1 Договору оренди (в редакції Договору про внесення змін №7652/02 від 22.11.2019 до Договору оренди №7652 від 18.11.2016 нерухомого майна, що належить до державної власності) визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 і становить без ПДВ за базовий місяць оренди: вересень 2019 року: 455 344,44 грн. орендна плата за перший місяць оренди жовтень 2019 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за жовтень 2019 року.".

Пунктом 3.6 Договору оренди передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутимувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж, із врахуванням пункту 9 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік".

Згідно з п. 3.7 Договору оренди орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати, та з врахуванням пункту 9 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік".

Відповідно до п. 3.11 Договору оренди у разі розірвання Договору оренди за згодою сторін орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Цей Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 18.11.2016 до 18.10.2019 включно (п. 10.1 Договору оренди).

Пунктом 10.4 Договору оренди передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

Пунктом 10.7 Договору оренди сторони погодили, що цей договір буде достроково розірваний на вимогу орендодавця, якщо орендар, зокрема, систематично (більше трьох разів) порушує терміни здійснення будь-яких платежів за цим Договором та не надав платіжні доручення Регіональному відділення Фонду державного майна України по м. Києву.

У відповідності до п.п. 10.9, 10.10 Договору оренди у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю/балансоутримувачу. Майно вважається поверненим орендодавцю/балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання майна покладається на орендаря.

Пунктом 10.11 Договору оренди передбачено, що за відмову орендаря на вимогу орендодавця повернути орендоване майно, у разі припинення/розірвання за рішенням суду Договору, орендар відшкодовує орендодавцю неустойку в розмірі подвійної щомісячної орендної плати за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання Договору до дати підписання акта приймання-передачі (повернення), який підтверджує фактичне повернення орендованого майна.

На підставі Договору оренди орендодавець передав, а орендар прийняв в державне нерухоме майно - нежитлові приміщення площею 763,6 кв.м. (реєстраційний номер 37471933.1.ЖРЕЕПН287), розміщені на шостому поверсі (площа 717,5 кв.м.) та цокольному поверсі - кімнати: 102-А площею 19,9 кв.м., 102-Б площею 26,2 кв.м. та частина майданчика із асфальтованого покриття площею 39,75 кв.м. (інв. №10310001), про що 18.11.2016 було складено Акт приймання-передавання орендованого майна за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4.

З Акту від 19.03.2020 приймання-передачі (повернення) нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4 вбачається, що орендар, згідно Договору оренди повертає, а орендодавець приймає з користування державне нерухоме майно, що належить до державної власності - нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4 на цокольному поверсі, кабінет 102-А, площею 19,9 кв.м. (реєстраційний номер 37471933.1.ЖРЕЕПН287).

В подальшому, згідно Договору про внесення змін №7652/02 від 22.11.2019 Договору оренди №7652 від 18.11.2016 нерухомого майна, що належить до державної власності внесено зміни в частині строку дії Договору оренди, у зв`язку з чим строк дії Договору оренди продовжувався до 18.10.2020 включно.

11.09.2019 Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву звернулось до Державного підприємства "Держвуглепостач" із заявою №30-05/7488, в якій повідомила відповідача, що станом на 10.09.2020 у нього наявна заборгованість з внесення орендної плати у розмірі 294 774,13 грн., а також йому нарахована пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення у розмірі 5 511,81 грн.

23.09.2019 Державне підприємство "Держвуглепостач" листом №0820/06 повідомило позивача, що вказана заборгованість утворилась у зв`язку з відсутністю у відповідача коштів через невиконання Публічним акціонерним товариством "Центренерго" договірних зобов`язань по оплаті поставленого Державним підприємством "Держвуглепостач" вугілля. Крім того, відповідач зазначив, що в разі погашення Публічним акціонерним товариством "Центренерго" заборгованості, то першочергово буде погашена заборгованість перед Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву.

18.12.2019 Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву звернулось до Державного підприємства "Держвуглепостач" із заявою №30-10/10433, в якій повідомила відповідача про наявність у нього, станом на 15.11.2019, заборгованості з внесення орендної плати у розмірі 600 886,01 грн., а також йому нараховано штраф у розмірі 18 026,58 грн., пеню у розмірі 24 088,53 грн. та інфляційні втрати у розмірі 5 208,94 грн.

27.12.2019 Державне підприємство "Держвуглепостач" листом №1226/06 повідомило позивача, що в разі погашення Публічним акціонерним товариством "Центренерго" заборгованості буде погашена заборгованість перед Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву.

27.12.2019 Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву звернулось до Державного підприємства "Держвуглепостач" з листом №30-06/10894 в якому викладено пропозицію про дострокове розірвання Договору оренди №7652 від 18.11.2016.

14.01.2020 Державне підприємство "Держвуглепостач" листом №0026/06 повідомило позивача про неприйняття пропозиції про дострокове розірвання Договору оренди №7652 від 18.11.2016 та про намір в подальшому орендувати зазначені в Договорі приміщення. Також, відповідач повідомив, що він докладає всіх зусиль щодо вирішення питання про погашення заборгованості Регіональному відділення Фонду державного майна України по м. Києву.

21.05.2020 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України листом №26/1.3-27.3-13327 звернулось до Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву з проханням розірвати Договір оренди №7652 від 18.11.2016 у зв`язку з систематичним порушенням Державним підприємством "Держвуглепостач" зобов`язань за вказаним Договором оренди в частині внесення орендної плати та відшкодування витрат за користування комунальними витратами. Крім того, балансоутримувач повідомив, що у зв`язку з неналежним виконанням орендарем своїх зобов`язань, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України не надає згоди на продовження терміну дії Договору оренди №7652 від 18.11.2016.

Спір у справі виник у зв`язку із твердженнями позивача про невиконання відповідачем своїх зобов`язань із внесення орендної плати за користування об`єктом оренди за липень-грудень 2019 року, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість по орендній платі у розмірі 1 064 493,72 грн. Крім того, як вказує позивач, у зв`язку з систематичним (більше трьох разів) порушенням Державним підприємством "Держвуглепостач" своїх зобов`язань за вказаним договором зі сплати орендних платежів укладений сторонами Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, №7652 від 18.11.2016 підлягає розірванню, а відповідач виселенню із орендованих згідно цього договору приміщень.

Укладений між сторонами Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України, а також Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175, 283, 284, 285, 286 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509, 759, 793, 797 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

На підставі Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в державне нерухоме майно - нежитлові приміщення площею 763,6 кв.м. (реєстраційний номер 37471933.1.ЖРЕЕПН287), розміщені на шостому поверсі (площа 717,5 кв.м.) та цокольному поверсі - кімнати: 102-А площею 19,9 кв.м., 102-Б площею 26,2 кв.м. та частина майданчика із асфальтованого покриття площею 39,75 кв.м. (інв. №10310001), про що 18.11.2016 було складено Акт приймання-передавання орендованого майна за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем та прийняття відповідачем в оренду майна за Договором.

Відповідно до п. 3.11 Договору оренди у разі розірвання Договору оренди за згодою сторін орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно.

Відповідно до Акту від 19.03.2020 приймання-передачі (повернення) нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4 орендар, згідно Договору оренди повернув, а орендодавець прийняв з користування державне нерухоме майно, що належить до державної власності - нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4 на цокольному поверсі, кабінет 102-А, площею 19,9 кв.м. (реєстраційний номер 37471933.1.ЖРЕЕПН287).

В свою чергу, враховуючи відсутність Акта повернення об`єкта оренди - нежитлові приміщення площею 743,7 кв.м. (реєстраційний номер 37471933.1.ЖРЕЕПН287), розміщені на шостому поверсі (площа 717,5 кв.м.) та цокольному поверсі - кімнати: 102-Б площею 26,2 кв.м. та частина майданчика із асфальтованого покриття площею 39,75 кв.м. (інв. №10310001), яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, в матеріалах справи та не надання відповідачем будь-яких заперечень щодо факту користування орендованим майном в спірний період суд прийшов до висновку, що відповідач є таким, що користується таким майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частина 1 та 4 статті 285 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

З огляду на викладені норми вбачається, що на орендаря покладається обов`язок сплачувати оренду плату за весь час користування об`єктом оренди у період дії відповідного правочину.

В даному випадку, позивач вказує, що відповідачем не було належним чином виконано взятого на себе зобов`язання по сплаті орендної плати за користування орендованим майном з липня 2019 року по грудень 2019 року.

У відповідності з ч. 1 та 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Положеннями ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.6 Договору оренди передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутимувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж, із врахуванням пункту 9 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік".

Отже, у відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 3.6 Договору, строк виконання спірного грошового зобов`язання відповідача по сплаті орендних платежів за період з липня 2019 року по грудень 2019 року загальний розмір яких становить 1 064 493,72 грн. на момент вирішення спору настав.

При цьому, у відзиві відповідач визнав наявність в нього заборгованості перед позивачем за Договором оренди за період з липня 2019 року по грудень 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Оскільки у суду відсутні підстави вважати недостовірними обставини, які визнаються учасниками справи, то такі обставини не підлягають доказуванню.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача заборгованості зі сплати орендної плати перед позивачем, а відповідач не заперечую наявність такої заборгованості, у зв`язку з чим вимога Регіонального відділення Фонду державного майна по м. Києву про стягнення з Державного підприємства "Держвуглепостач" заборгованості у розмірі 1 064 493,72 грн. підлягає задоволенню.

Щодо вимог Регіонального відділення Фонду державного майна по м. Києву про розірвання Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, №7652 від 18.11.2016 та виселити відповідача із орендованих згідно цього договору приміщень.

Позивач вказує, що підставами для розірвання договору оренди та виселення із приміщення є тривале, більше трьох місяців, порушення відповідачем умов договору в частині сплати орендних платежів.

Заперечуючи проти цих вимог, відповідач вказує, що він у спірний період мав особливий статус та в силу нормативних вимог ринку вугілля в Україні був оператором такого ринку (через нього проходило постачання вугілля державних шахт та відповідні розрахунки). В силу заборгованості покупців вугілля (основним з яких є Публічне акціонерне товариство "Центренерго") він не мав коштів для розрахунків, при цьому весь час звертався до позивача та Фонду державного майна України з пропозиціями про відступлення права вимоги коштів до таких покупців вугілля. Відповідач вказує, що мажоритарним акціонером Публічного акціонерного товариства "Центренерго" є держава в особі Фонду державного майна України до сферу підпорядкування якого входить позивач (орендар за договором).

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Беззаперечно за договором найму орендодавець розраховує на надходження орендних платежів, а тому несплата таких платежів є істотним порушення його умов.

Разом із цим, суд враховує, що по-перше, орендарем є держава в особі позивача, а відповідач - державне підприємство, яке у спірний період було оператором регульованого державою ринку поставки вугілля державних вугільних підприємств (наведена обставина не заперечується сторонами).

Тобто, постачання вугілля через відповідача було не видом господарської діяльності, який здійснюється на власних ризик та позбавляє можливості посилатися на недотримання контрагентами своїх зобов`язань, а встановленими державою правилами поведінки таких суб`єктів. Такі правила була обов`язковими для відповідача.

Учасниками справи не заперечувалося, що покупці вугілля (в т.ч. ПАТ "Центренерго") мають заборгованість перед відповідачем, а відповідач неодноразово звертався як до державних органів, так і до Фонду державного майна України і позивача з питання погашення такої заборгованості та пропонував відступити права вимоги до таких осіб з метою погашення своїх зобов`язань за орендними платежами.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Частиною 1 ст. 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

З урахуванням викладеного статусу відповідача, не проведення розрахунків за постачання вугілля, яке здійснювалося ним за встановленими державою правилами, не брати участь в якому він не міг, не підпадає під виключення, визначене другим реченням ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України.

Таким чином, відсутня вина відповідача у настанні обставин, якими позивач обґрунтовує вимогу про розірвання договору, а відповідач довів, що вжив всіх можливих заходів для усунення настання спірної ситуації.

По-друге, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України одними із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

В даному аспекті суд оцінює послідовність сторін цивільних правовідносин при реалізації ними прав та обов`язків.

Із матеріалів справи вбачається, що заборгованість існує з липня 2019 року, а в листопаді 2019 року сторонами пролонговано договір оренди на один рік.

Тобто, на момент прийняття орендодавцем рішення про продовження строку дії договору відповідача існувала заборгованість більше як за три місяці, а за загальним правилом тільки орендар, який належним чином виконує умови договору, має право на пролонгацію договору оренди.

Відтак, у листопаді 2019 року позивач продовжив строк дії договору, не зважаючи на заборгованість по орендним платежам, яка сама по собі є значною та давала йому можливість розірвати договір згідно ст. 783 Цивільного кодексу України в односторонньому порядку.

Очевидно на той момент орендар не розцінював наявність тривалої заборгованості з орендних платежів як головну мету договору (не виключено через статус відповідача як державного підприємства), а також орендодавець правомірно розраховував, що наявність заборгованості перед ним з боку підприємства, мажоритарним акціонером якого є держава в особі Фонду державного майна України є свого роду гарантуванням виконання ним зустрічних зобов`язань по сплаті орендних платежів перед Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву.

Позивач на запитання суду щодо зміни його позиції з цього приводу, не навів достатніх та зрозумілих доводів, що змусило його за незмінних фактичних обставин змінити власну позиції щодо договору оренди.

Така непослідовна позиція позивача з урахуванням статусу відповідача (державне підприємство) в аспекті пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України виключає можливість розірвання договору з наведених обставин.

По-третє, відповідно до Договору про внесення змін №7652/02 від 22.11.2019 до Договору оренди №7652 від 18.11.2016 нерухомого майна, що належить до державної власності внесено зміни в частині строку дії Договору оренди, у зв`язку з чим строк дії Договору оренди було продовжено до 18.10.2020 включно.

Судове рішення від 13 жовтня 2020 року не набере законної сили до 18 жовтня 2020 року, а відтак на момент набрання законної сили рішення у даній справі, договір закінчиться, адже позивачем зазначено про відсутність намірів його продовжувати.

За змістом ст. 651 Цивільного кодексу України неможливо розірвати договір, правовідносини за яким закінчилися.

Сукупність наведених доводів свідчить про відсутність підстав для розірвання Договору оренди, у зв`язку з чим позовна вимога Регіонального відділення Фонду державного майна по м. Києву про розірвання укладеного сторонами Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, №7652 від 18.11.2016 задоволенню не підлягає.

В свою чергу, вимоги позивача про виселити відповідача із орендованих приміщень згідно Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, №7652 від 18.11.2016 є похідною від вимоги про розірвання такого договору, а тому задоволенню не підлягає через відмову у задоволенні основної вимоги.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна по м. Києву підлягають задоволенню у частково із стягненням з Державного підприємства "Держвуглепостач" заборгованості у розмірі 1 064 493,72 грн.

В іншій частині в задоволенні позову необхідно відмовити з викладених підстав.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб становить 2 102,00 грн.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви встановлюються у таких розмірах:

- майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Регіональне відділення Фонду державного майна по м. Києву у своїй позовній заяві (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) було заявлено одну майнову вимогу про стягнення з Державного підприємства "Держвуглепостач" заборгованості у розмірі 1 064 493,72 грн. (яка задоволена судом), за розгляд якої підлягав оплаті судовий збір у розмірі 15 967,41 грн., та дві немайнові вимоги, за розгляд яких підлягав оплаті судовий збір у загальному розмірі 4 204,00 грн.

В той же час, Регіональним відділенням Фонду державного майна по м. Києву за звернення до Господарського суду міста Києва із майновою вимогою про стягнення заборгованості сплачено судовий збір у розмірі 15 968,00 грн. (платіжне доручення №415 від 13.07.2020) та за звернення із немайновими вимогами судовий збір у розмірі 4 204,00 грн. (платіжне доручення №304 від 02.06.2020)

Тобто, позивачем при зверненні до суду із майновою вимогою було надмірно сплачено судовий збір у сумі 0,59 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Суд звертає увагу позивача, що останній вправі звернутись до суду з клопотанням про повернення з Державного бюджету України надмірно сплаченого судового збору у розмірі 0,59 грн., проте в цій частині судовий збір не підлягає стягненню з відповідача.

Частиною 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що відповідачем визнано позов в частині наявності у нього перед позивачем заборгованості у розмірі 1 064 493,72 грн. до початку розгляду справи по суті, то на відповідача покладається лише 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті за розгляд немайнової вимоги, у зв`язку з чим суд звертає увагу, що позивач вправі звернутись до суду з клопотанням про повернення з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору.

В іншій частині витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 5, 13, 14, 74, 75, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Регіонального відділення Фонду державного майна по м. Києву задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Держвуглепостач" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4; ідентифікаційний код 40225511) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна по м. Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 50-Г; ідентифікаційний код 19030825) заборгованість у розмірі 1 064 493 (один мільйон шістдесят чотири тисячі чотириста дев`ятсот три) грн. 72 коп. та судовий збір у розмірі 7 983 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн. 70 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 03.11.2020.

Суддя Р.В. Бойко