РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.10.2020Справа № 910/7155/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Варухи Я.М., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/7155/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙМ Кампус"

(Україна, 04053, м. Київ, вул. Велика Житомирська, буд. 34, офіс 2; ідентифікаційний код: 42056972)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автолюкс Транс"

(Україна, 03062, м. Київ, вул. Чистяківська, буд. 30; ідентифікаційний код: 41977851)

про стягнення 429 395,06 грн

Представники сторін:

від позивача: Кемінь В.В., ордер серії КС № 333414 від 01.09.2020;

від відповідача: Янчик М.І., довіреність від 30.06.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЙМ Кампус" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автолюкс Транс" (далі - відповідач) про стягнення 429 395,06 грн, з яких 279 424,66 грн заборгованості по суборендній платі, 9 802,74 грн пені за прострочення оплати суборендної плати, 15 116,38 грн 30 % річних за прострочення оплати суборендної плати, 77 270,00 грн заборгованості по компенсації комунальних послуг, 342,01 грн 3 % річних за прострочення оплати комунальних послуг, 47 350,00 грн заборгованості по компенсації експлуатаційних платежів та 89,27 грн 3 % річних за прострочення оплати експлуатаційних платежів.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором суборенди частини нежитлових приміщень № 12 від 01.06.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7155/20, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.07.2020.

17.06.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просив суд накласти арешт на рухоме майно відповідача та заборонити будь-яким особам вживати будь-які дії щодо відчуження (в тому числі передачі в заставу, оренду) транспортних засобів, згідно з переліком, вказаним у прохальній частині заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙМ Кампус" про забезпечення позову було відмовлено.

22.06.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує, зазначає, що у зв`язку із запровадженням на всій території України з 12.03.2020 карантину відповідач не мав можливості повноцінно здійснювати свою господарську діяльність, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем за Договором суборенди частини нежитлових приміщень № 12 від 01.06.2019. Відповідач посилається на те, що зобов`язання зі сплати заборгованості за вказаним договором перед позивачем не виконано лише за рахунками на оплату № 35 від 13.03.2020, № 43 від 31.03.2020 та № 48 від 31.03.2020 на загальну суму 124 620,00 грн, при цьому, позивачем не надано суду узгоджених сторонами актів наданих послуг на вказану суму, право вимоги щодо сплати решти заборгованості передано позивачем ТОВ "Джаст Ін" на підставі Договору № 10/04 про відступлення права вимоги (цесії) від 10.04.2020, про що зазначено позивачем у позовній заяві.

У підготовче засідання 01.07.2020 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 01.07.2020 судом було прийнято до розгляду відзив на позовну заяву та оголошено перерву до 29.07.2020.

08.07.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просив суд накласти арешт в межах суми пред`явленого позову, на належне відповідачу рухоме майно та заборонити будь-яким особам вживати будь-які дії щодо відчуження (в тому числі передачі в заставу, оренду) транспортного засобу SCANIA G410 LA4X2HNA, 2013 року випуску, (VIN) НОМЕР_1 , об`єм двигуна 12740 куб.см., дата реєстрації транспортного засобу 04.05.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙМ Кампус" про забезпечення позову було відмовлено.

17.07.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, вказує, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження неможливості здійснення господарської діяльності в період карантину, при цьому, заборгованість за укладеним сторонами договором у відповідача виникла до запровадження карантину. Щодо передачі права вимоги ТОВ "Джаст Ін" на підставі Договору № 10/04 про відступлення права вимоги (цесії) від 10.04.2020 позивач зазначив, що ним було передано ТОВ "Джаст Ін" право лише на частину вимог, які не є предметом цього судового розгляду. Щодо відсутності узгоджених сторонами актів наданих послуг по суборендній платі, компенсації комунальних та експлуатаційних витрат за березень 2020 позивач зазначив, що ним було неодноразово надано відповідачу вказані акти, проте відповідач ухилявся від їх підписання та повернення позивачу і лише у червні 2020 відповідачем повернуто позивачу Акт надання послуг № 32 від 31.03.2020.

У підготовче засідання 29.07.2020 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 29.07.2020 судом було прийнято до розгляду відповідь на відзив, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 02.09.2020.

01.09.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло заперечення щодо відповіді на відзив, за змістом якого відповідач зазначає, що позивачем не вказано на підставі яких первинних документів у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за Договором суборенди частини нежитлових приміщень №12 від 01.06.2019, не конкретизовано яку саме частину права вимоги за зобов`язаннями було передано ТОВ "Джаст Ін", за доводами відповідача, позивачем подано до суду позов без узгодження відповідних актів надання послуг, відповідач також заперечує проти стягнення 30 % річних, оскільки статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено нарахування 3 % річних.

У підготовче засідання 02.09.2020 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 02.09.2020 прийнято до розгляду заперечення щодо відповіді на відзив.

Враховуючи, що судом було здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 07.10.2020.

02.09.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення та додаткові пояснення по справі.

07.10.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення.

У судове засідання 07.10.2020 з`явились представники сторін.

Представник позивача надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надала суду усні пояснення по суті спору, проти позову заперечувала.

У судовому засіданні 07.10.2020 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2018 між Підприємством із 100 % іноземним капіталом "ААЗ Трейдінг Ко" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕЙМ Кампус" (орендар) було укладено Договір № 122/18 оренди нерухомого майна (далі - Договір оренди), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов`язується передати орендарю у строкове платне користування нерухоме майно, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування нерухоме майно, визначене Договором, та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Згідно з підп. 2.3.3 п. 2.3 Договору оренди орендар має право здавати орендоване майно в суборенду, відповідно до п. 1.4 Договору. Термін суборенди не повинен перевищувати строку дії даного Договору і орендар несе повну відповідальність перед орендодавцем за виконання своїх обов`язків за цим Договором, а особливо перерахованих в розділі 3.3 Договору.

01.06.2018 орендодавцем та орендарем було підписано та скріплено печатками Акт приймання-передачі приміщення, за змістом якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування орендоване майно.

01.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕЙМ Кампус" (далі - орендар, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автолюкс Транс" (далі - суборендар, відповідач) було укладено Договір суборенди частини нежитлових приміщень №12 (далі - Договір суборенди), відповідно до п. 1.1 якого орендар зобов`язується передати, а суборендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне володіння і користування частину нежитлового приміщення, індивідуальні ознаки якого наводяться у ст. 2 Договору (далі - приміщення, об`єкт суборенди) та план якого міститься у Додатку № 1, що становить невід`ємну частину цього Договору.

Згідно з п. 1.3 Договору суборенди строк суборенди становить з 01.06.2019 по 31.05.2020.

У пункті 2.1 Договору суборенди сторони погодили приміщення, що передаються в суборенду, розташовані в нежитлових будівлях в місті Києві та в нежитлових будівлях в регіонах України.

Відповідно до п. 3.1 Договору суборенди суборендар вступає у строкове платне користування об`єктом суборенди з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі об`єкта суборенди (далі - Акт приймання), який є невід`ємною частиною цього Договору.

За умовами п. 4.1 Договору суборенди суборендна плата є платежем, який суборендар сплачує орендарю за користування об`єктом суборенди.

Згідно з підп. 4.2.3 п. 4.2 Договору суборенди загальний розмір суборендної плати за Договором встановлюється сторонами в розмірі 295 544 грн, в тому числі ПДВ на місяць, незалежно від наслідків господарської діяльності суборендаря.

Суборендар зобов`язаний отримувати в орендаря рахунки на сплату орендної плати та акти наданих послуг з оренди об`єкта суборенди, а орендар зобов`язаний скласти рахунки на сплату орендної плати, за три робочих дні до дня сплати орендної плати, встановленої умовами Договору (пункт 4.6 Договору). Неотримання вказаного рахунку не звільняє суборендаря від обов`язку сплати орендної плати (п. 4.5 Договору суборенди).

У пункті 4.6 Договору суборенди сторони домовились, що орендна плата сплачується суборендарем, незалежно від наслідків господарської діяльності суборендаря в об`єкті суборенди, щомісячно в безготівковому порядку на поточний рахунок Орендаря 3 (третього) числа поточного місяця за оренду приміщення в поточному місяці. У разі якщо 3 (третє) число місяця є неробочим або вихідним днем суборендар зобов`язаний сплатити орендну плату в останній робочий день, що передує 3 (третьому) числу місяця.

Пунктом 4.7 Договору суборенди передбачено, що плата за комунальні послуги здійснюється суборендарем наступним чином: - до 15 числа поточного місяця - авансовий платіж згідно з рахунком орендаря; - залишок суми - не пізніше 10-го числа наступного місяця, за попередній місяць на підставі рахунку орендаря у відповідності із фактично спожитими комунальними послугами.

Плата за комунальні послуги, які постачаються до приміщення, визначається (розраховується) пропорційно площі приміщень, що займає суборендар по відношенню до суми загальної площі всіх приміщень, переданих в суборенду. Станом на дату укладення цього Договору суборендар зобов`язується компенсувати (відшкодувати) 16% від загальної плати за комунальні послуги, які постачаються в приміщення, передані в суборенду. У випадку зміни площ, ще займає суборендар за цим Договором, пропорційно будуть змінюватись суми, що підлягають компенсації (відшкодування) суборендарем за надані комунальні послуги (підп. 4.7.1 п. 4.7 Договору суборенди).

Згідно з п. 4.8 Договору суборенди суборендар зобов`язаний покривати витрати орендаря, у зв`язку з утриманням приміщень, шляхом сплати експлуатаційного платежу. Перелік витрат орендаря на утримання приміщень зазначений у пункті 4.10 цього Договору.

За змістом п. 4.9 Договору суборенди розмір експлуатаційного платежу за кожен оплачуваний місяць визначається в тому ж порядку, що і компенсація (відшкодування) плати за надані комунальні послуги, визначена в підп. 4.7.1 п. 4.7 цього Договору. Строки сплати експлуатаційного платежу - не пізніше 15-го числа наступного місяця, за попередній місяць на підставі рахунку орендаря.

Договір набирає чинності з 01 червня 2019 і діє до 31 травня 2020 (п. 5.1 Договору суборенди).

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору суборенди, сторонами було підписано та скріплено печатками Акт прийому-передачі частини нежитлового приміщення за Договором суборенди від 01.06.2019, відповідно до якого орендар передав, а суборендар прийняв нежитлові приміщення за Договором суборенди.

31.10.2019 між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору суборенди, якою, зокрема, встановлено загальний розмір суборендної плати за Договором суборенди в розмірі 311 456,00 грн, в тому числі ПДВ 20%, на місяць, незалежно від наслідків господарської діяльності суборендаря.

На виконання умов Договору суборенди, сторонами було підписано та скріплено печатками наступні Акти надання послуг, а саме: № 229 від 31.12.2019 на суму 60 575,00 грн; № 234 від 31.12.2019 на суму 110 595,00 грн; № 3 від 31.01.2020 на суму 311 456,00 грн; № 8 від 31.01.2020 на суму 124 900,00 грн; № 10 від 31.01.2020 на суму 55 500,00 грн; № 17 від 29.02.2020 на суму 311 456,00 грн.

Крім того, позивачем, у відповідності до умов Договору суборенди, було складено рахунки на сплату суборендної плати, комунальних послуг та експлуатаційних платежів, а саме: № 300 від 28.12.2019 на суму 30 595,00 грн; № 305 від 28.12.2019 на суму 60 575,00 грн; № 293 від 28.12.2019 на суму 311 456,00 грн; № 2 від 17.01.2020 на суму 80 000,00 грн; № 12 від 31.01.2020 на суму 55 500,00 грн; № 21 від 31.01.2020 на суму 44 900,00 грн; № 6 від 03.02.2020 на суму 311 456,00 грн; № 16 від 12.02.2020 на суму 75 000,00 грн; № 39 від 29.02.2020 на суму 32 150,00 грн; № 31 від 29.02.2020 на суму 56 250,00 грн; № 25 від 02.03.2020 на суму 311 456,00 грн; № 35 від 13.03.2020 на суму 75 000,00 грн; № 43 від 31.03.2020 на суму 47 350,00 грн; № 48 від 31.03.2020 на суму 2 270,00 грн.

За твердженнями позивача, відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором суборенди зі сплати суборендної плати, компенсації вартості комунальних послуг та експлуатаційних платежів за грудень 2019 - березень 2020 не виконав, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надіслано відповідачу претензію вих № 16/02 від 16.03.2020 про сплату заборгованості за Договором суборенди в розмірі 1 453 832,15 грн (докази направлення вказаної претензії містяться в матеріалах справи), яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

З огляду на те, що відповідач не здійснив оплату суборендної плати, а також не компенсував позивачу вартість комунальних послуг та експлуатаційних платежів за березень 2020 року, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь 279 424,66 грн заборгованості по суборендній платі, 9 802,74 грн пені за прострочення оплати суборендної плати, 15 116,38 грн 30 % річних за прострочення оплати суборендної плати, 77 270,00 грн заборгованості по компенсації комунальних послуг, 342,01 грн 3 % річних за прострочення оплати комунальних послуг, 47 350,00 грн заборгованості по компенсації експлуатаційних платежів та 89,27 грн 3 % річних за прострочення оплати експлуатаційних платежів.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір суборенди, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором оренди (найму, піднайму), який підпадає під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України та параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частин 1, 6 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За приписами статті 774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Частинами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи вищевикладене, у відповідача, у зв`язку з укладенням Договору суборенди та прийняттям в користування об`єкта суборенди, виникло зобов`язання зі сплати суборендної плати, а також інших передбачених Договором суборенди платежів за весь час користування об`єктом суборенди.

Факт користування відповідачем орендованим за Договором суборенди приміщенням, у тому числі за березень 2020 року підтверджується наявним у матеріалах справи Актом прийому-передачі частини нежитлового приміщення за Договором суборенди від 01.06.2019 та не заперечується відповідачем.

Доводи відповідача щодо відсутності узгоджених сторонами, станом на дату подання позивачем позовної заяви до суду, актів надання послуг, судом відхиляються як безпідставні, оскільки сторони у Договорі суборенди (з урахуванням Додаткової угоди до Договору суборенди) погодили розмір суборендної плати, комунальних та експлуатаційних платежів, а також порядок і строк їх оплати відповідачем.

Водночас, суд звертає увагу, що у матеріалах справи міститься підписаний обома сторонами та скріплений їхніми печатками Акт надання послуг № 32 від 31.03.2020 на суму 311 456,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пунктів 4.6, 4.7, 4.9 Договору суборенди, зобов`язання відповідача зі сплати суборендної плати мало бути виконане 3 (третього) числа поточного місяця за оренду приміщення в поточному місяці; зобов`язання відповідача з компенсації вартості комунальних послуг мало бути виконане до 15-го числа поточного місяця - авансовим платежем згідно з рахунком позивача, залишок суми - не пізніше 10-го числа наступного місяця, за попередній місяць на підставі рахунку позивача у відповідності із фактично спожитими комунальними послугами; зобов`язання відповідача зі сплати експлуатаційного платежу - не пізніше 15-го числа наступного місяця, за попередній місяць на підставі рахунку позивача.

Таким чином, приймаючи до уваги умови укладеного між сторонами Договору суборенди, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що у зв`язку із запровадженням на всій території України з 12.03.2020 карантину він не мав можливості повноцінно здійснювати свою господарську діяльність, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем за Договором суборенди.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України).

Між сторонами у справі виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України), що регулюються актами цивільного законодавства України.

Відповідно до статті 42 та частини першої статті 43 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Як вбачається зі змісту Договору суборенди, сторони погодили, що суборендна плата вноситься відповідачем незалежно від наслідків його господарської діяльності.

Доказів неможливості використання об`єкта суборенди, зокрема, у березні 2020 року відповідач суду не надав.

При цьому, суд звертає увагу, що за умовами Договору суборенди суборендна плата за березень 2020 року мала бути внесена до 03.03.2020 включно, тобто до дати запровадження в Україні карантину.

За висновком суду, в будь-якому разі вищевказані обставини не спростовують обов`язку відповідача щодо сплати суборендної плати та інших платежів, передбачених Договором суборенди.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1 статті 513 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно із нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.

Як зазначає позивач у позовній заяві, 10.04.2020 між ним та ТОВ "Джаст Ін" було укладено Договір № 10/04 про відступлення права вимоги (цесії) (далі - Договір про відступлення), за умовами пунктів 1, 2 якого первісний кредитор (позивач) відступає новому кредитору (ТОВ "Джаст Ін"), а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору у відповідності до Договору суборенди, укладеному між первісним кредитором та боржником (відповідачем); новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного виконання частини грошового зобов`язання за Договором суборенди в сумі 915 830,00 грн, що виникло за період з 01.12.2019 по 01.04.2020.

Відповідно до частини 2 статті 516 Цивільного кодексу України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (частина 2 статті 517 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 518 Цивільного кодексу України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Водночас, за доводами позивача, ТОВ "Джаст Ін" було передано лише частину права вимоги за Договором суборенди, яка не є предметом цього судового розгляду.

Доказів повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за Договором суборенди матеріали справи не містять і обов`язок щодо повідомлення відповідача, відповідно до пункту 6 Договору про відступлення, покладено на ТОВ "Джаст Ін".

Матеріали справи також не містять доказів оплати відповідачем заборгованості з суборендної плати, а також компенсації вартості комунальних послуг та експлуатаційних платежів за Договором суборенди як первісному кредитору (позивачу), так і новому кредитору - ТОВ "Джаст Ін".

З огляду на положення статей 516 - 518 Цивільного кодексу України, оскільки виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням, у разі якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, посилання відповідача на відсутність у нього обов`язку перед позивачем зі сплати суборендної плати, а також інших платежів, передбачених Договором суборенди, в будь-якому разі є безпідставними.

Оскільки невиконання зобов`язання відповідачем за Договором суборенди підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідач не надав, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 279 424,66 грн заборгованості по суборендній платі, 77 270,00 грн заборгованості по компенсації комунальних послуг та 47 350,00 грн заборгованості по компенсації експлуатаційних платежів визнаються судом обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 9 802,74 грн пені за прострочення оплати суборендної плати, 15 116,38 грн 30 % річних за прострочення оплати суборендної плати, 342,01 грн 3 % річних за прострочення оплати комунальних послуг та 89,27 грн 3 % річних за прострочення оплати експлуатаційних платежів.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2 Договору суборенди передбачено, що у випадку несвоєчасного та/або не в повному обсязі перерахування суборендної плати, суборендар сплачує орендарю пеню в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень за кожний день прострочення платежу та 30 % річних від суми заборгованості.

Суд перевірив розрахунок пені та встановив, що він частково не відповідає умовам Договору суборенди та вищевказаним положенням законодавства України, оскільки позивачем було помилково включено у період нарахування пені 03.03.2020 (останній день строку для сплати відповідачем суборендної плати).

З огляду на викладене, на суму заборгованості 279 424,00 грн (вказана позивачем у розрахунку) за період з 04.03.2020 по 07.05.2020, виходячи із подвійної облікової ставки НБУ, обґрунтованою є пеня в розмірі 9 634,78 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заперечення відповідача щодо нарахування 30 % річних за прострочення оплати суборендної плати судом відхиляються як безпідставні, оскільки вказаний розмір відсотків річних сторони погодили у п. 8.2 Договору суборенди, що також узгоджується з положеннями статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок 30 % річних, суд також встановив, що позивачем було помилково включено у період нарахування відсотків річних 03.03.2020 (останній день строку для сплати відповідачем суборендної плати), відтак на суму заборгованості 279 424,00 грн (вказана позивачем у розрахунку) за період з 04.03.2020 по 07.05.2020 обґрунтованими є 30% річних в розмірі 14 887,34 грн.

Крім того, судом перевірено розрахунки 3 % річних за прострочення оплати комунальних послуг та за прострочення оплати експлуатаційних платежів і також встановлено, що їх здійснено позивачем всупереч умовам Договору суборенди, оскільки остаточний розрахунок за комунальні послуги проводиться відповідачем не пізніше 10-го числа наступного місяця, а за експлуатаційні платежі - не пізніше 15-го числа наступного місяця.

Таким чином, за розрахунком суду, на суму заборгованості з компенсації комунальних послуг 77 270,00 грн за період з 11.04.2020 по 07.05.2020 обґрунтованими є 3 % річних в розмірі 171,01 грн, а на суму заборгованості по компенсації експлуатаційних платежів 47 350,00 грн за період з 16.04.2020 по 07.05.2020 - в розмірі 85,39 грн.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 279 424,66 грн заборгованості по суборендній платі, 9 634,78 грн пені за прострочення оплати суборендної плати, 14 887,34 грн 30 % річних за прострочення оплати суборендної плати, 77 270,00 грн заборгованості по компенсації комунальних послуг, 171,01 грн 3 % річних за прострочення оплати комунальних послуг, 47 350,00 грн заборгованості по компенсації експлуатаційних платежів та 85,39 грн 3 % річних за прострочення оплати експлуатаційних платежів.

Судовий збір у розмірі 6 432,34 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, а решта витрат позивача зі сплати судового збору, в зв`язку з необхідністю часткової відмови у задоволенні позову - на позивача.

Оскільки у позовній заяві, а також відповіді на відзив, позивач зазначає, що докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у зв`язку з розглядом цієї справи, будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розподіл вказаних витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автолюкс Транс" (Україна, 03062, м. Київ, вул. Чистяківська, буд. 30; ідентифікаційний код: 41977851) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙМ Кампус" (Україна, 04053, м. Київ, вул. Велика Житомирська, буд. 34, офіс 2; ідентифікаційний код: 42056972) 279 424 (двісті сімдесят дев`ять тисяч чотириста двадцять чотири) грн 66 коп. заборгованості по суборендній платі, 9 634 (дев`ять тисяч шістсот тридцять чотири) грн 78 коп. пені за прострочення оплати суборендної плати, 14 887 (чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн 34 коп. 30 % річних за прострочення оплати суборендної плати, 77 270 (сімдесят сім тисяч двісті сімдесят) грн 00 коп. заборгованості по компенсації комунальних послуг, 171 (сто сімдесят одну) грн 01 коп. 3 % річних за прострочення оплати комунальних послуг, 47 350 (сорок сім тисяч триста п`ятдесят) грн 00 коп. заборгованості по компенсації експлуатаційних платежів, 85 (вісімдесят п`ять) грн 39 коп. 3 % річних за прострочення оплати експлуатаційних платежів та 6 432 (шість тисяч чотириста тридцять дві) грн 34 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 8,58 грн покласти на позивача.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 02.11.2020 у зв`язку з перебуванням судді Нечая О.В. у період з 16.10.2020 по 29.10.2020 на лікарняному.

Суддя О.В. Нечай