Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1221/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка"

до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"

про стягнення 301 180,70 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 34581,42 грн. основного боргу, 95235,21 грн. пені, 86169,70 грн. 3%річних, 85194,37 грн. інфляційних.

19.10.2020 до суду надійшло клопотання відповідача за вх. № 24227 про відкладення розгляду справи;

Також слід відзначити, що в довідці від 20.10.2020міститься інформація, що 20.10.2020 об 11:17 год. представник ТОВ "Промелектроніка" - адвокат Жечев С.О. в телефонному режимі повідомив секретаря судового засідання Сенькіну Л.А., що прибув до Запорізького апеляційного суду для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі №906/1221/19, проте відсутня можливість її проведення, оскільки у вказаному суді тимчасово припинено проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

20.10.2020 на електронну адресу суду надійшло клопотання позивача за вх. №24397 про розгляд справи без участі представника позивача.

Щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікованої Україною 17.07.97 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В даному випадку строк розгляду справи, з урахуванням змін в Прикінцевих положеннях ГПК України, сплинув.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікованої Україною 17.07.97 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Враховуючи викладене, господарський суд Житомирської області відмовляє відповідачу в клопотанні про відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.2018 між ДП "Житомирський бронетанковий завод" (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (постачальник, позивач) укладено договір № 14 (а.с. 18-22 т. 1).

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується передати у власність, а Покупець - прийняти й оплатити продукцію, вказану у Специфікаціях, надалі - "Продукція", на умовах та в строки, передбачені Договором.

Згідно п. 2.1 договору, кількість та номенклатура продукції вказується у специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору.

За умовами п. 2.4 договору, якість продукції, що є предметом договору перевіряється відділом технічного контролю покупця, результати перевірки оформляються актом вхідного контролю, на кожну окрему партію продукції.

Приписами п. 2.5 договору, у разі виявлення недоліків під час приймання продукції по якості, номенклатурі, комплектності, умовам Договору постачальник усуває виявлені недоліки, доукомплектовує продукцію за місцем розташування покупця (за письмовою згодою покупця) протягом 15 календарних днів з моменту отримання від покупця відповідної вимоги. В разі неможливості усунути виявлені недоліки, Продавець здійснює заміну Продукції на таку, що відповідає вимогам договору, протягом 15 календарних днів, з моменту отримання від покупця відповідної вимоги. Продукція, відносно якої проводиться заміна, вважається не поставленою та зберігається в умовах не змішування з іншими однорідними вантажами. Витрати по заміні продукції здійснюються власними силами та за власний рахунок постачальника, в тому числі, витрати пов`язані з транспортуванням продукції.

Приписами п. 3.2 договору сторонами погоджено, що постачання продукції здійснюється партіями. Асортимент та кількість кожної партії повинні відповідати продукції, визначеної Специфікацією. Постачальник зобов`язаний повідомити покупця про прогнозовану дату поставки продукції не пізніше 3 (трьох) днів до дати поставки.

Загальна сума договору складається із сум Специфікацій до Договору (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору, покупець здійснює оплату продукції шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Порядок, строки оплати та ціна встановлюється сторонами в відповідній Специфікації.

Нормами п. 7.2 договору визначено, що у випадку порушення строку проведення остаточного розрахунку з оплати продукції, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період нарахування пені, від суми заборгованості, за кожен день не виконання зобов`язань.

Пунктом 10.5 договору сторони узгодили, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 року. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від зобов`язань та відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних), які виникли під час дії договору.

До договору №14 від 12.03.2018 сторонами підписано специфікації №№ 1, 2, 3, 4 від 12.03.2018, № 5 від 10.04.2018, № 6 від 02.05.2018, № 7 від 25.05.2018, № 8 від 05.06.2018, № 9 від 06.06.2018, №№ 10,11 від 11.06.2018, № 12 від 15.06.2018, №№ 13,14 від 02.07.2018, № 15 від 03.07.2018 , №№ 16,17,18 від 20.07.2018, № 19 від 17.09.2018, в яких погоджено перелік товару, загальну суму вартості товару, а також термін поставки та умови оплати.

Як зазначив позивач, на виконання умов договору №14 від 20.08.2015 позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними № РН-0000521 від 27.03.2018 на суму 36018,00 грн., № РН-0000673 від 16.04.2018 на суму 67200,00 грн., № РН-0000766 від 27.04.2018 на суму 165990,82 грн., № РН-0000523 від 27.03.2018 на суму 7800,00 грн., № РН-0000565 від 29.03.2018 на суму 88920,00 грн., № РН-0000820 від 11.05.2018 на суму 323567,35 грн., № РН-0000676 від 16.04.2018 від 84733,20 грн., № РН-0001117 від 19.06.2018 на суму 508315,50 грн., № РН - 0001351 від 13.07.2018 на суму 67775,40 грн., № РН-0001472 від 30.07.2018 на суму 101663,10 грн., № РН-0001352 від 13.07.2018 на суму 133200,00 грн., № Рн-0001475 від 30.07.2018 на суму 46800,00 грн., № РН-0001572 від 09.08.2018 на суму 15600,00 грн., № РН-0001129 від 19.06.2018 на суму 275880,00 грн., № РН-0001353 від 13.07.2018 на суму 275880,00 грн., № РН-0001267 від 06.07.2018 на суму 17646,17 грн., № РН-0001278 від 06.07.2018 на суму 305529,60 грн., № РН-0001474 від 30.07.2018 на суму 3022,20 грн., № РН-0001505 від 01.08.2018 на суму 1291,78 грн., № РН-0001565 від 09.08.2018 на суму 9488,04 грн., № РН-0001978 від 28.09.2018 на суму 322,945 грн., № РН-0001277 від 06.07.2018 на суму 85877,34 грн., № РН-0001348 від 13.07.2018 на суму 85877,34 грн., № РН-0001548 від 07.08.2018 на суму 71520,00 грн., № РН-0001549 від 07.08.2018 на суму 35760,00 грн., № РН-0001723 від 23.08.2018 на суму 1068000,00 грн., № РН-0001925 від 21.09.2018 на суму 466320,00 грн., № РН-0002010 від 03.10.2018 на суму 26136,00 грн., № РН-0002076 від 11.10.2018 на 11880,00 грн.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 13.05.2019 у справі №906/1097/18 позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" 4472484,69 грн. - основного боргу; 685244,94 грн. - пені; 69697,24 грн. - 3% річних; 259561,24 грн. - інфляційних та 82304,82 грн. - судового збору. В решті позову відмовлено.

Пеня, 3% річних та інфляційні в межах розгляду справи №906/1097/18 нараховані станом на 07.03.2018.

Разом з тим, позивач зазначає, що на виконання умов Договору від 12.03.2018 та Специфікації №3 позивачем поставлено відповідачу товари згідно видаткової накладної №РН-0000766 від 27.04.2018, а саме автомати тиску АДУ-2С у кількості 24 штук на суму 165990,82 грн.

Відповідно до Акту вхідного контролю №549 від 10.05.2018 (а.с. 69 том 1) придатними для подальшого використання за призначенням було визнано 5 одиниць продукції.

Таким чином, відповідачем частково прийнято продукцію, поставлену за видатковою накладною РН-0000766 від 27.04.2018, а саме автомати тиску АДУ-2С у кількості 5 штук на суму 34581,42 (165990,82 грн./24 х 5) грн.

Виходячи з умов договору, специфікацій та актів вхідного контролю відповідача., суд дійшов висновку, що у відповідача обов`язок щодо оплати товару згідно видаткової накладної № РН-0000766 від 27.04.2018 на суму 34581,42 грн. (з урахуванням даних акту вхідного контролю №549 від 10.05.2018) відповідач мав провести розрахунки до 10.06.2018.

Всупереч умовами договору від 12.03.2018 відповідач не розрахувався за поставлену продукцію.

З метою захисту своїх прав та інтересів, позивач звернувся до суду з даним позовом щодо стягнення 34581,42 грн. основного боргу згідно видаткової накладної № РН-0000766 від 27.04.2018, а також 95235,21 грн. пені, 86169,70 грн. 3%річних, 85194,37 грн. інфляційних, нарахованих, як на вищезгадану заборгованість ( 34581,42 грн.), так і на несплачений основний борг по рішенню господарського суду Житомирської області від 13.05.2019 у справі №906/1097/18.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 34581,42 грн.

Крім цього позивач просив стягнути з відповідача 95235,21 грн. пені, 86169,70 грн. 3%річних, 85194,37 грн. інфляційних.

Пунктом 7.2. договору сторонами погоджено, що у випадку порушення строку проведення розрахунку з оплати продукції, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період нарахування пені, від суми заборгованості, за кожен день не виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України штраф та пеня є одними з видів штрафних санкцій, які визнаються як господарські санкції у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Приписами ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши деталізовані розрахунки, подані позивачем (а.с. 106-111 том 2), суд дійшов висновку, що обґрунтованою до стягнення є пеня в сумі 90076,29 грн., нарахована:

- за видатковою накладною № РН-0000766 від 27.04.2018 на суму 34581,42 грн. з 11.06.2018 по 29.11.2018;

- за видатковою накладною № РН-0001572 від 09.08.2018 на суму 15600,00 грн. з 08.03.2019 по 10.03.2019;

- за видатковою накладною № РН-0001565 від 09.08.2018 на суму 9488,04 грн. з 08.03.2019 по 10.03.2019;

- за видатковою накладною № РН-0001978 від 28.09.2018 на суму 322,94 грн. з 08.03.2019 по 30.03.2019;

- за видатковою накладною № РН-0001548 від 07.08.2018 на суму 71520,00 грн. з 08.03.2019 по 20.03.2019;

- за видатковою накладною № РН-0001549 від 07.08.2018 на суму 35760,00 грн. з 08.03.2019 по 20.03.2019;

- за видатковою накладною № РН-0001723 від 23.08.2018 на суму 320400,00 грн. з 08.03.2019 по 22.03.2019;; на 747600,00 грн. з 08.03.2019 по 20.05.2019;

- за видатковою накладною № РН-0001925 від 21.09.2018 на суму 466320,00 грн. з 08.03.2019 по 23.04.2019;

- за видатковою накладною № РН-0002010 від 03.10.2018 на суму 26136,00 грн. з 08.03.2019 по 12.05.2019;

- за видатковою накладною № РН-0002076 від 11.10.2018 на суму 11880,00 грн. з 08.03.2019 по 12.05.2019.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягає вимога щодо стягнення пені в сумі 90076,29 грн. В позову щодо стягнення 5158,92 грн. пені слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача (а.с. 110-111 том 2), перевіреного судом, розмір інфляційних обрахований вірно та складає 85194,37 грн.

Разом з тим, перевіривши поданий позивачем розрахунок 3% річних (а.с. 109-110 том 2), з урахуванням обставин даної справи (а саме відкоригований судом кінцевий термін оплати поставленої продукції згідно видатковою накладною № РН-0000766 від 27.04.2018), господарський суд встановив, що правомірним є нарахування 3% річних в сумі 86132,72 грн. В задоволенні позову в частині стягнення 36,95 грн. річних суд відмовляє.

Також слід зазначити, що в матеріалах справи міститься клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 99%.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як на підставу зменшення розміру пені, відповідач зазначив, що збитків позивачу чи іншим учасникам господарських відносин не завдано.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд вважає за необхідне зазначити, що нарахування пені в основній частині спричинено не наявністю заборгованості станом на день розгляду справи, а несвоєчасною оплатою вартості поставленого товару.

З огляду на викладене, враховуючи інтереси обох сторін, в т.ч. майнові, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені та відмовляє в задоволенні даного клопотання. Судом також враховується, що відповідачем не подано жодного доказу, який би підтверджував, що зазначений випадок прострочення оплати товару є винятковим.

Таким чином, клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 34581,42 грн. основного боргу, 90076,29 грн. пені, 86132,75 грн. 3%річних, 85194,37 грн. інфляційних обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Щодо стягнення з відповідача 24000,00 грн. витрат по оплаті професійної правничої допомоги, суд вважає за необхідне зазначити на ступне.

Відповідно до ч. 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При цьому, ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вказані норми узгоджуються з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якими гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем до матеріалів справи надано попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, заяву про стягнення витрат на правову допомогу, договір-доручення про надання правової допомоги від 22.05.2017, укладеного між Адвокатським бюро "Сергія Жечева" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка", додаткову угоду від 29.12.2018 до договору-доручення про надання правової допомоги від 22.05.2017, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №864 від 27.04.2011 (а.с. 107-110 том 1), розрахунки суми гонорару за надану правову допомогу (а.с. 186 том 1, а.с. 13 том 2, а.с. 83 том 2), рахунки-фактури на загальну суму 24000,00 грн. (а.с. 183 том 1, а.с. 10 том 2, а.с. 80 том 2), акти приймання-передачі наданих послуг на суму 24000,00 грн. (а.с. 185 том 1, а.с. 12 том 2, а.с. 82 том 2), платіжні доручення на загальну суму 24000,00 грн. (а.с. 184 том 1, а.с. 11 том 2, а.с. 81 том 2), якими встановлюється фактичне понесення цих витрат позивачем.

Відповідно до п.п. 1.1 договору-доручення предметом договору є надання Адвокатським бюро усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів. Згідно з п.п. 2.1.1 п.п. 2.1 договору-доручення, адвокат зобов`язується надати правову допомогу в тому числі, за окремими дорученнями клієнта. Клієнт зобов`язується сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк погоджені між ними (п.п. 2.3.1 п.п. 2.3 договору-доручення).

На підтвердження понесення судових витрат позивачем надано акти з переліком виконаних адвокатом робіт з зазначенням витраченого часу (а.с. 185 том 1, а.с. 12 том 2, а.с. 82 том 2).

Адвокатським бюро "Сергія Жечева" було надано позивачу для оплати рахунки-фактури, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 183 том 1, а.с. 10 том 2, а.с. 80 том 2) на суму загальну суму 24000,00 грн.

На підтвердження фактичного здійснення учасником справи оплати судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано відповідні платіжні доручення №6925 від 12.02.2020 на суму 14000,00 грн. (а.с. 184 том 1), №7076 від 07.04.2020 (а.с. 11 том 2), №7221 від 15.06.2020 (а.с. 81 том 2).

Таким чином матеріали справи свідчать про надання послуг за договором про надання правової допомоги та фактичну сплату цих послуг позивачем.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 23585,92 грн.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (12441, Житомирська область, Житомирський район, смт. Новогуйвинське, вул. Дружби Народів, будинок 1, ід. код 07620094)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (69002, м.Запоріжжя, вул. Фортечна, буд. 4 А, ід. код 24510970) 34581,42 грн. основного боргу, 90076,29 грн. пені, 86132,75 грн. 3%річних, 85194,37 грн. інфляційних, а також 4439,76 грн. витрат по сплаті судового збору та 23585,92 грн. витрат по оплаті професійної правничої допомоги.

3 В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 30.10.20

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2 - позивачу на ел. пошту:

3 - відповідачу на ел. пошту: