ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року Черкаси справа № 925/968/20 Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І.,

без виклику учасників справи, розглянув справу за позовом

Приватного підприємства «ХУТІР»

до фізичної особи-підприємця Явника Дмитра Станіславовича

про стягнення 37 812,51 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ХУТІР» звернулось у Господарський суд Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця Явника Дмитра Станіславовича про стягнення 35000,00 грн попередньої оплати за невиконання зобов`язання з надання послуг по виготовленню офісних меблів з матеріалу замовника згідно з договором надання послуг від 25.11.2019 №4-ЯВ/25112019. Крім того, позивачем нараховано 1500,00 грн штрафу, 704,31 грн інфляційних, 608,20 грн 3% річних, які він також просить стягнути з відповідача, а також відшкодувати судові витрат у вигляді сплаченого судового збору у сумі 2102,00 грн та витрат на надання правої допомоги у сумі 10 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору надання послуг, позивач здійснив передоплату на суму 35000,00 грн, проте відповідач роботи не виконав. На думку, позивача, оскільки в обумовлені договором терміни, а саме до 31.12.2019, відповідач послуги по виготовленню офісних меблів не надав, зобов`язання за договором припинились, отже у відповідача відсутні підстави утримувати вказані кошти, посилаючись на статтю 1212 Цивільного кодексу України позивач і звернувся з позовом про повернення безпідставно перерахованих коштів з урахуванням відповідальності, яка передбачена у частині 2 статті 625 Цивільного кодексу.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 03.08.2020 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання суду відзиву на позов та усіх доказів, якими обґрунтовує свої заперечення та клопотанням (у разі наявності) щодо розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач, у встановлений судом строк, відзив на позов суду не надав. Ухвала Господарського суду Черкаської області від 03.08.2020, направлена судом на адресу відповідача, вказану позивачем у позовній заяві, за адресою його держаної реєстрації (судом був замовлений Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань) повернулась до суду з відміткою працівника пошти «адресат відсутній».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Згідно з частиною 1 статті 10 цього Закону якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до пункту 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Оскільки відповідач, у встановлений судом строк, відзив на позов суду не надав, суд відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

25.11.2019 між фізичною особою-підприємцем Явник Дмитром Станіславовичем (виконавцем, відповідач у справі), що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію, та Приватним підприємством «ХУТІР» (замовником, позивач у справі), в особі директора Пукаленка В.В., що діє на підставі Статуту, було укладено договір надання послуг №4-ЯВ/25112019 (надалі - договір, а.с. 8-9), за умовами якого виконавець зобов`язався надати замовнику послуги по виготовленню офісних меблів з матеріалу замовника, а замовник відповідно до умов договору здійснити оплату за надані послуги згідно з виставленим рахунком-фактурою.

Вартість послуг визначається сторонами, вказується в рахунку-фактурі і встановлюється в національній валюті України (пункт 2.1 договору).

Оплата послуг за цим договором здійснюється замовником готівкою або на поточний рахунок в національній валюті України наступним чином: передоплата сплачується у розмірі 70% від вартості послуги з моменту підписання договору та отриманого рахунка-фактури на оплату, решта 30% вартості послуги замовник сплачує протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт (наданих послуг). Загальна вартість договору - 50 000,00 грн (пункти 2.3, 2.4 договору).

Виконавець зобов`язується надати замовнику послуги до 31.12.2019. Датою надання послуг вважається дата підписання сторонами акту виконаних робіт (наданих послуг) (пункти 3.1, 3.2 договору).

Відповідно до пункту 5.4 договору за одноразову необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань винна сторона сплачує іншій стороні штраф у розмірі 3% від вартості послуг.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 6.1 договору).

На виконання умов договору позивач 26.11.2019 перерахував на розрахунковий рахунок відповідача 35000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №7770 від 26.11.2019 у призначенні платежу якого зазначено: «оплата за виготовлення меблів зг.рах. СФ-0000012 від 25.11.2019 у т.ч. ПДВ 20%» (а.с. 10).

У визначений договором строк відповідач не виконав свої зобов`язання щодо виготовлення меблів, у зв`язку з чим, на адресу відповідача направлено вимогу, у якій позивач вимагає у семиденний строк з моменту отримання вимоги повернути отриману передоплату у розмірі 35000,00 грн, оскільки станом на 18.06.2020 послуги не надані, меблі не виготовлені, та попереджено про звернення до суду у разі не виконання даної вимоги (а.с. 11).

Вимога залишилась без відповіді та задоволення.

Станом на 30.07.2020, відповідачем жодні роботи (послуги) не проведені, суми попередньої оплати позивачу не повернена, що і стало підставою для звернення позивача до суду з метою захисту прав та порушеного господарського інтересу та відновлення свого становища.

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором щодо виконання робіт та неповернення сплачених позивачем коштів.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За приписами частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір, який за своєю правовою природою є договором підряду, за умовами якого відповідач зобов`язався у визначений договором строк виготовити офісні меблі з матеріалу замовника.

Згідно зі статтею 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу (стаття 843 Цивільного кодексу України).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (стаття 854 Цивільного Кодексу України).

Судом встановлено, що сторонами узгоджено усі істотні умови для даного виду договору, договір підписаний уповноваженими представниками та не заперечений сторонами, не визнаний в установленому порядку недійсним.

За умовами договору сторони домовились, що замовник сплачує 70% від вартості послуги (від 50000,00 грн) з моменту підписання договору та отриманого рахунка-фактури на оплату, решту 30% вартості послуги замовник сплачує протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт (наданих послуг).

Як встановлено судом, на виконання наведеної умови позивач перерахував відповідачу 35000,00 грн, що підтверджується належними доказами. Водночас, у визначений договором строк (до 31.12.2019) відповідач не виконав свої зобов`язання з виготовлення меблів.

19.06.2020 позивач направив відповідачу претензію, у якій зазначив, що станом на 18.06.2020 меблі не виготовлені, тому просив повернути перераховані кошти. Відповідач відповіді на претензію не надав, кошти які були перераховані позивачем не повернув.

Частинами 1, 2 статті 849 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Отже, як вбачається з наведеної вище норми замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і визначене цією нормою право не може бути обмежене. Тобто укладений між сторонами у справі договір може бути припинений у результаті односторонньої відмови від нього в повному обсязі, шляхом вчинення однією із сторін одностороннього правочину, який тягне цивільно-правові наслідки для обох сторін договору.

Як вбачається зі змісту договору, строк його дії триває до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (хоча строк виконання роботи визначений у договорі до 31.12.2019). При цьому судом встановлено, що відповідачем визначені у договорі зобов`язання не виконані, отже, договір не припинив свою дію після закінчення строку виконання робіт. Як вбачається з матеріалів справи 19.06.2020 позивач направив відповідачу повідомлення про невиконання останнім умов договору та повернення передоплати, яку суд оцінює як відмову позивача від договору, що тягне за собою його припинення та надає позивачу право на відшкодування збитків.

Відповідно до статті 216 Господарського Кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі.

У статті 217 цього Кодексу зазначено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (статті 217 Господарського Кодексу України).

Як зазначено, вище судом було встановлено, що відповідач у визначений у договорі строк свої зобов`язання не виконав, що дало підстави позивачу, в силу статті 849 Цивільного Кодексу України, відмовитися від виконання договору та дало йому право на відшкодування збитків, спричинених таким правопорушенням.

У статті 224 Господарського Кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Склад та розмір відшкодування збитків, визначений у статті 225 Господарського Кодексу України, згідно з якою до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Як встановлено судом на виконання умов договору, позивач сплатив відповідачу 35000,00 грн, також судом встановлено порушення відповідачем своїх зобов`язань, відмова позивача від договору та втрата ним свого майна (коштів сплачених відповідачу), що є підставою для примусового стягнення завданих відповідачем збитків у розмірі сплаченого позивачем авансу.

Суд враховує, що на момент прийняття рішення жодних належних та допустимих доказів належного та повного виконання зобов`язання з надання послуг з виготовлення офісних меблів, а також на підтвердження повернення коштів, у розумінні вимог статей 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, відповідач суду не подав, тому позовна вимога позивача в частині стягнення з відповідача 35000,00 грн є обґрунтованою, отже підлягає до задоволення.

Як зазначено вище одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції. Штрафними санкціями у Господарському Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 4 статті 231 Цивільного кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Договором передбачена відповідальність за одноразову необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань у вигляді штрафу у розмірі 3% від вартості послуг, який винна сторона сплачує іншій стороні. На підставі наведених положень договору та закону позивач нарахував відповідачу 1500,00 грн штрафу.

Порядок застосування штрафних санкцій, визначений у статті 232 Господарського Кодексу України, згідно з частиною першою якої визначено, що якщо за невиконання або неналежне виконання зобов`язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями.

Оскільки судом вирішено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню збитки у розмірі сплачених позивачем коштів у розмірі 35000,00 грн, тобто у повному розмірі, відповідно нарахований позивачем штраф не підлягає до стягнення з відповідача.

Також позивач просить стягнути з відповідача 704,31 грн інфляційних та 608,20 грн 3% річних, посилаючись на статтю 625 Цивільного кодексу України.

Розглянувши вказану вимогу суд зазначає, що частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який построчив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, судом встановлено, що у відповідача відсутнє перед позивачем грошове зобов`язання, оскільки зобов`язанням відповідача є виконання послуг з виготовлення меблів, відтак застосування до спірних правовідносин цієї норми є безпідставним, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 704,31 грн інфляційних та 608,20 грн 3% річних.

З огляду на усе вищенаведене суд вирішує, що позовні вимоги Приватного підприємства «ХУТІР» підлягають до часткового задоволення у розмірі 35000,00 грн збитків. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю.

Частиною першою статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено 2102,00 грн, а оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, то до відшкодування йому за рахунок відповідача підлягає судовий збір у розмірі 1945,65 грн.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу, до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина першої статті 124 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 16, 58 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Представником у суді може бути адвокат.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з вимогами частини восьмої статті 129 цього кодексу розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

У статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. На підтвердження наданих адвокатом послуг з правничої допомоги надано договір про надання правової допомоги від 23.07.2020 №02/07/2020, який укладений між Приватним підприємством «ХУТІР» та адвокатом Буджераком М.Р., копію свідоцтва адвоката Буджерака М.Р. про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ЧК №000605. Також, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано подано Акт виконаних робіт від 30.07.2020 на суму 10000,00 грн (а.с.20), проте не надано доказів здійснення позивачем витрат на вказану суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, оскільки позивачем не надано доказів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Явника Дмитра Станіславовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства «ХУТІР» (вул. Лебединська, 4, м. Шпола, Черкаська область, 20603, ідентифікаційний код 36037098) 35000,00 грн збитків та 1945,65 грн судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя О.І.Кучеренко