ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року Справа № 918/528/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

без виклику сторін у справі

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

на рішення Господарського суду Рівненської області, ухваленого 19.08.20р. суддею Андрійчук О.В. у м.Рівному, повний текст складено 19.08.20р.

у справі № 918/528/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Комунального підприємства "Костопількомуненергія", м.Костопіль Рівненської області

про стягнення пені, 3% річних за неналежне виконання грошового зобов`язання

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 19.08.2020р. у справі №918/528/20 позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз" до Комунального підприємства "Костопількомуненергія" про стягнення пені, 3% річних за неналежне виконання грошового зобов`язання задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства "Костопількомуненергія" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз" 16 000,00грн. пені та 7 744,10грн. 3% річних.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 20 098,16грн. пені відмовлено.

Стягнуто з Комунального підприємства "Костопількомуненергія" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз" 2 102,00грн. судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 16000,00грн. та ухвалив цій частині нове, яким позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 16000,00грн., у стягненні яких було відмовлено, задовольнити. Крім того, просить судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача. Також, одночасно з апеляційною скаргою, скаржник заявив клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- покликається на те, що при зменшенні розміру пені суд мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні. Не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні. Крім того, суд повинен був дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків;

- вказує на те, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст.233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою;

- зазначає, що рішення суду не містить жодного покликання на будь-які докази, які б підтверджували скрутне матеріальне становище відповідача по справі;

- звертає увагу на те, що саме по собі покликання на таке скрутне фінансове/матеріальне становище не є автоматичною підставою для зменшення пені на підставі положень ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України;

- вважає, що в даному випадку відповідачем не доведено реального фінансового стану, а тому положення ГПК України щодо обов`язку доказування не дотримано, адже відповідач не надав жодного доказу для того, щоб можна було зробити висновок про скрутний фінансовий стан відповідача;

- вказує, що у поданому відповідачем відзиві на позовну заяву, КП "Костопількомуненергія" не надав жодного доказу на підтвердження свого скрутного майнового стану, чим було порушено положення ст.73 ГПК України, а також ст.74 ГПК України (обов`язок доказування і подання доказів): кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, суд першої інстанції лише із формулювання про скрутний матеріальний стан зробив висновок про те, що фінансове становище відповідача є саме таким;

- також зазначає, що під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 29.09.2020р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.08.2020р. у справі №918/528/20 залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги та надання суду відповідних доказів, зокрема, доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Надалі, 08.10.2020р. на електронну адресу та 09.10.2020р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на виконання ухвали Північно - західного апеляційного господарського суду від 29.09.2020р. надійшло клопотання з додатками, зокрема, із платіжним дорученням від 28.09.2020р. № про сплату судового збору в сумі 3153,00грн..

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 12.10.2020р. поновлено строк на подання апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.08.2020р. у справі №918/528/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.08.2020р. у справі №918/528/20, зупинено дію рішення Господарського суду Рівненської області від 19.08.2020р. у справі №918/528/20, ухвалено розглянути апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.08.2020р. у справі №918/528/20 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, а також запропоновано відповідачу подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.263 ГПК України протягом 10 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

22.10.2020р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від Комунального підприємства "Костопількомуненергія" надійшов письмовий відзив від 21.10.2020р. №02-15/812 на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а рішення Господарського суду Рівненської області від 19.08.2020р. у справі №918/528/20 залишити в силі.

Зокрема, обґрунтовуючи свою позицію відповідач вважає, що суд першої інстанції правомірно скористався своїм правом, наданим ст.551 ЦК України, та ст.233 ГК України, іншими законодавчими актами та зменшив розмір нарахованої пені.

Водночас, Господарський суд Рівненської області врахував, що заборгованість за договором була оплачена ще рік тому, умови договору по сплаті за отриманий газ виконувались періодично, поступово, в міру надходження коштів, сплачувались певні суми грошових коштів з метою погашення боргу, період прострочення є незначним, тому порушення з оплати не завдало збитків позивачу. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013р. №7рп/2013.

Покликається на те, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення. Господарський суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність в кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України у справах №91666/65/18, №904/5830/18, № 916/469/19.

Вказує, що суд оцінивши фактичні обставини справи про те, що основний борг сплачений у повному обсязі, період прострочення є незначним, позивачем не доведено виникнення у нього збитків через неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань в частині проведення розрахунку за послугу з розподілу природного газу беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності, як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у п.6 ст.3,ст.509 та ч,1.2 ст.627 ЦК України, зважаючи на правову природу пені та її основне призначення, суд реалізовуючи свої дискреційні повноваження, зазначмв, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми, як неустойку, створює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З огляду на викладене відповідач вважає, що Господарський суд Рівненської області не порушуючи жодним чином норм матеріального права, враховуючи клопотання відповідача, зменшив пеню заявлену до стягнення до 16000,00грн..

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 03.10.2018р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством "Костопількомуненергія" (споживач) укладено договір постачання природного газу №7336/18-ТЕ-28 (ділі - договір), згідно п.1.1 якого, постачальник зобов`язався поставити споживачу у 2018 році природний газ (далі - газ), а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

У відповідності до п.2.1 договору, враховуючі додаткові угоди до договору, постачальник передає споживачу з 01.10.2018р. по 30.04.2019р. (включно) газ обсягом до 2 318,79тис.куб.м..

Згідно п.п.3.8-3.12 договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. Споживач в акті приймання - передачі газу зазначає той обсяг, який був фактично використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в п.1.2 цього договору. Споживач в акті приймання - передачі газу зазначає той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем у той період (періоди), коли споживач був включений до Реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання-передачі газу. Споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 7 числа місяця, наступного за звітним розрахунковим періодом - завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) газу за розрахунковий період складеного між споживачем та оператором ГРМ (ГТС). Інформацію за підписом уповноваженої особи споживача стосовно фактично використаних у відповідному розрахунковому періоді обсягів природного газу (відповідно до п.3.8.1 цього договору), з розбивкою цих обсягів природного газу за категоріями використання газу (у т.ч. згідно з цим договором). Цю розбивку споживач розраховує самостійно, несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації. Зазначена інформація не підлягає перевірці з боку постачальника і приймається постачальником як підтвердження фактично використаних споживачем обсягів газу в розрахунковому періоді; обсягів природного газу, використаних виключно в періоді (періодах) розрахункового періоду, коли він був включений до Реєстру споживачів постачальника (відповідно до п.3.8.2 цього договору), з розбивкою цих обсягів природного газу, за категоріями використання газу (у тому числі згідно з цим договором). Цю розбивку споживач розраховує самостійно, несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації. Зазначена інформація не піддягає перевірці з боку постачальника і приймається постачальником як підтвердження фактично використаних споживачем обсягів газу в розрахунковому періоді; підписані споживачем два примірники акта приймання - передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного у розрахунковому періоді природного газу згідно з цим договором і з урахуванням п.3.8 цього договору, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі непідписання постачальником акта приймання-передачі газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання акта. Споживач підтверджує, то підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором в частині постачання газу у відповідному розрахунковому періоді. У разі неподання або несвоєчасного подання споживачем постачальнику акта приймання-передачі газу такі дії (бездіяльність) вважаються односторонньою відмовою споживача від використання газу за цим договором за відповідний розрахунковий період, при цьому: споживач визнає, що порушення ним п.3.9 цього договору сторони вважають односторонньою відмовою споживача від постачання газу за цим договором у відповідному розрахунковому періоді, внаслідок чого споживач має компенсувати постачальнику збитки, які розраховуються відповідно до п.3.13 цього договору; споживач не має права заперечувати проти непостачання постачальником газу на його користь за цим договором за відповідний розрахунковий період у разі порушення ним п.3.9 цього договору та не має права застосовувати до постачальника штрафні санкції за недопоставку газу.

Відповідно до п.5.1 договору, оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з п.п.5.1, 5.6. договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (позовна давність), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 (п`ять) років (п.9.3 договору).

Пунктом 11.1 договору встановлено, що цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання газу до 30.04.2019р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір постачання природного газу від 03.10.2018р. №7336/18-ТЕ-28 підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток.

Також, до вказаного договору вносились зміни, зокрема, додатковими угодами №1 від 23.10.2018р. (щодо кількості та фізико-хімічних показників газу, порядку та умов передачі газу, строку дії договору), №2 від 29.10.2018р. (щодо кількості та фізико-хімічних показників газу, порядку та умов передачі газу, строку дії договору), №3 від 01.11.2018р. (щодо кількості та фізико-хімічних показників газу, ціни газу, порядку та умов проведення розрахунків, строку дії договору), №4 від 29.11.2018р. (щодо предмету договору, кількості та фізико-хімічних показників газу, порядку та умов передачі газу, ціни газу, порядку та умов проведення розрахунків, прав та обов`язків сторін, відповідальності сторін, порядку розв`язання спорів, строку дії договору та інших умов), №5 від 13.03.2019р. (щодо строку застосування сторонами деяких підпунктів договору), №6 від 20.03.2019р. (щодо кількості та фізико-хімічних показників газу), №7 від 20.03.2019р. (щодо зміни назви позивача - ПАТ "Нафтогаз України" на АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), №8 від 24.04.2019р. (щодо загального обсягу газу), які є невід`ємним частинами договору, вносилися зміни.

Вказані додаткові угоди до договору постачання природного газу від 03.10.2018р. №7336/18-ТЕ-28 підписані сторонами та скріплені відтисками їх печаток.

В подальшому, на виконання умов договору в період з жовтня 2018р. по квітень 2019р. включно позивачем поставлено, а відповідачем прийнято газ на загальну суму 17 183 924,05грн., що підтверджується актами приймання-передачі газу від 31.10.2018р. на суму 715 301,12грн., від 30.11.2018р. на суму 2 895 924,95грн., від 31.12.2018р. на суму 3 331 326,20грн., від 31.01.2019р. на суму 4 111 672,85грн., від 28.02.2019р. на суму 2 712 858,40грн., від 31.03.2019р. на суму 2 459 115,54грн. та від 30.04.2019р. на суму 957 706,99грн..

Однак, Комунальне підприємство "Костопількомуненергія" свої зобов`язання з оплати природного газу, поставленого протягом вказаного періоду, виконував несвоєчасно, сплативши 04.12.2018р. - 9 678,67грн., 05.12.2018р. - 4 141,81грн., 06.12.2018р. - 5 503,07грн., 07.12.2018р. - 12 395,88грн., 10.12.2018р. - 31 086,32грн., 11.12.2018р. - 49 918,00грн., 12.12.2018р. - 37 933,61грн., 13.12.2018р. - 49 954,86грн., 13.12.2018р. - 4650,08грн., 14.12.2018р. - 43 014,42грн., 17.12.2018р. - 64 681,80грн., 18.12.2018р. - 11 2730,43грн., 19.12.2018р. - 92 068,08грн., 20.12.208р. - 66 378,63грн., 21.12.2018р. - 72 823,60грн., 21.12.2018р. - 1 341 650,68грн., 22.12.2018р. - 110 835,93грн., 26.12.2018р. - 73 613,49грн., 27.12.2018р. - 84 352,10грн., 28.12.2018р. - 117 534,19грн., 29.12.2018р. - 70 134, 92грн., 03.01.2019р. - 6 885,62грн., 04.01.2019р. - 50 758,54грн., 08.01.2019р. - 11 005,28грн., 09.01.2019р. - 9 093,05грн., 10.01.2019р. - 6 585,63грн., 11.01.2019р. - 24 249,68грн., 14.01.2019р. - 48 494,99грн., 15.01.2019р. - 87 494,46грн., 16.01.2019р. - 58 205,52грн., 17.01.2019р. - 93 863,96грн., 18.01.2019р. - 105655,73грн., 21.01.2019р. - 115 996,46грн., 22.01.2019р. - 23 185,68грн., 22.01.2019р. - 216 612,48грн., 23.01.2019р. - 150755,01грн., 24.01.2019р. - 153 864,70грн., 25.01.2019р. - 111 700,40грн., 28.01.2019р. - 84 674,73грн., 29.01.2019р. - 97 524,57грн., 30.01.2019р. - 55 415,32грн., 31.01.2019р. - 38 751,01грн., 01.02.2019р. - 36 653,23грн., 04.02.2019р. - 17 545,24грн., 05.02.2019р. - 24 660,56грн., 06.02.2019р. - 5 442,05грн., 07.02.2019р. - 15 960,82грн., 08.02.2019р. - 50 647,14грн., 11.02.2019р. - 53414,86грн., 12.02.2019р. - 85 288,86грн., 13.02.2019р. - 61 320,24грн., 14.02.2019р. - 63 945,98грн., 15.02.2019р. - 78 646,11грн., 18.02.2019р. - 86 570,09грн., 19.02.2019р. - 178 991,94грн., 20.02.2019р. - 170 456,23грн., 21.02.2019р. - 48 379,73грн., 22.01.2019р. - 216 612,48грн., 23.01.2019р. - 150 755,01грн., 24.01.2019р. - 153 864,70грн., 25.01.2019р. - 111 700,40грн., 28.01.2019р. - 1 528 779,63грн., 29.01.2019р. - 97 524,57грн., 30.01.2019р. - 55 415,32грн., 31.01.2019р. - 38 751,01грн., 01.02.2019р. - 36 653,23грн., 04.02.2019р. - 17 545,24грн., 05.02.2019р. - 24 660,56грн., 06.02.2019р. - 5 442,05грн., 07.02.2019р. - 15 960,82грн., 08.02.2019р. - 50 647,14грн., 11.02.2019р. - 53 414,86грн., 12.02.2019р. - 85 288,86грн., 13.02.2019р.- 61 320,24грн., 14.02.2019р. - 63 945,98грн., 15.02.2019р. - 78 646,11грн., 18.02.2019р. - 86 570,09грн., 19.02.2019р. - 178 991,94грн., 20.02.2019р. - 170 456,23грн., 21.02.2019р. - 48 379,73грн., 21.02.2019р. - 78 980,28грн., 22.02.2019р. - 134 010,12грн., 25.02.2019р. - 111 520,71грн., 26.02.2019р. - 179 048,26грн., 27.02.2019р. - 1 357 935,40грн., 27.02.2019р. - 128 757,27грн., 28.02.2019р. - 121 307,09грн., 01.03.2019р. - 77 625,97грн., 04.03.2019р. - 46 947,69грн., 05.03.2019р. - 26 126,39грн., 06.03.2019р. - 21 887,35грн., 07.03.2019р. - 31 154,66грн., 11.03.2019р. - 41 202,83грн., 12.03.2019р. - 93 307,14грн., 13.03.2019р. - 52 785,57грн., 14.03.2019р. - 59 438,37грн., 15.03.2019р. - 87 814,08грн., 18.03.2019р. - 111 346,25грн., 19.03.2019р. - 215 727,60грн., 20.03.2019р. - 222 029,29грн., 21.03.2019р. - 215 786,26грн., 22.03.2019р. - 235 084,41грн., 25.03.2019р. - 176 726,63грн., 26.03.2019р. - 219 835,97грн., 27.03.2019р. - 65 287,26грн., 27.03.2019р. - 1 934 712,74грн., 27.03.2019р. - 196 735,66грн., 28.03.2019р. - 111 221,91грн., 29.03.2019р. - 80 221,76грн., 01.04.2019р. - 49 681,06грн., 02.04.2019р. - 32 510,43грн., 03.04.2019р. - 15 565,64грн., 04.04.2019р. - 12 610,47грн., 05.04.2019р. - 14 451,86грн., 08.04.2019р. - 31 123,02грн., 09.04.2019р. - 88 352,76грн., 10.04.2019р. - 51 976,25грн., 11.04.2019р. - 48 160,40грн., 12.04.2019р. - 45 534,44грн., 12.04.2019р. - 9 286,49грн., 15.04.2019р. - 47 632,96грн., 16.04.2019р. - 115 508,57грн., 17.04.2019р. - 140 107,26грн., 18.04.2019р. - 130 351,88грн., 19.04.2019р. - 131 140,37грн., 22.04.2019р. - 146 132,36грн., 23.04.2019р. - 263 987,78грн., 24.04.2019р. - 194 627,79грн., 25.04.2019р. - 167 726,85грн., 26.04.2019р.- 136 021,57грн., 26.04.2019р. - 521 382,22грн., 02.05.2019р. - 115 690,82грн., 03.05.2019р. - 105 171,66грн., 06.05.2019р. - 48 814,46грн., 07.05.2019р. - 28 049,46грн., 08.05.2019р. - 27 948,42грн., 10.05.2019р. - 18 595,40грн., 11.05.2019р. - 27 200,01грн., 13.05.2019р. - 22 579,17грн., 14.05.2019р. - 45 578,16грн., 15.05.2019р. - 15 581,88грн., 15.05.2019р. - 45 601,79грн., 16.05.2019р. - 55 595,84грн., 17.05.2019р. - 67 880,25грн., 20.05.2019р. - 79 369,49грн., 21.05.2019р. - 122 052,50грн., 22.05.2019р. - 87 291,05грн., 23.05.2019р. - 78 782,26грн., 24.05.2019р. - 60 643,26грн., 27.05.2019р. - 76 638,55грн., 27.05.2019р. - 283 852,00грн., а всього - 17 183 924,05грн, про що свідчать банківські виписки, зведені бухгалтерські документи (операції за договором та сальдо по Комунальному підприємству "Костопількомуненергія").

За вказаних обставин, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Комунального підприємства "Костопількомуненергія" про стягнення 36 098,16грн. пені та 7 744,10грн. 3% річних за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором постачання природного газу від 03.10.2018р. №7336/18-ТЕ-28.

Обґрунтовуючи позовну заяву, АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилається на те, що між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) укладено договір поставки природного газу №7336/18-ТЕ-28 від 03.10.2018р., на виконання якого позивач передав у власність відповідачеві природний газ (далі - газ) на загальну суму 17 183 924,05грн., що підтверджується актами приймання-передачі газу, однак відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно, чим порушив умови господарського договору, зокрема п.6.1 договору, а тому за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати переданого газу позивач нарахував пеню в розмірі 36 098,16грн. та 3% річних у розмірі 7 744,10грн., які просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач покликається на приписи ст.ст.20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264,265 ГК України, ст.ст.11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11.06.2020р. позовну заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишено без руху, запропоновано Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у 10-денний строк з дня отримання вказаної ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме: подати докази сплати судового збору у встановленому законом порядку і розмірі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 30.03.2020р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) представників сторін.

17.07.2020р. до Господарського суду Рівненської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що Комунальне підприємство "Костопількомуненергія" є підприємством комунальної форми власності, яке використовує отриманий газ для виробництва та забезпечення безперебійного постачання теплової енергії споживачам для потреб опалення та проводить оплату відповідно до вимог Постанови КМУ №217 від 18.06.2004р.. Оплата теплової енергії, для виробництва якої постачається газ, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопотачальними організаціями шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання. Отже, підприємство самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок із спеціальним режимом використання, оплата із такого рахунку відповідних послуг залежить від розміру коштів, які надійшли від споживачів. Ступінь виконання договірних зобов`язань залежить виключно від спроможності споживачів вчасно оплачувати надані підприємством послуги.

Також, відповідач просить суд зменшити суму нарахованої до сплати пені до 1 грн., так як термін прострочення договірних зобов`язань є незначним, підприємство повністю оплатило суму заборгованості за розподіл газу за 2019 рік, порушення не завдало збитків позивачу, не погіршило його фінансовий стан та не ускладнило господарську діяльність тощо.

24.07.2020р. до Господарського суду Рівненської області від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач заперечує проти зменшення розміру пені, так як не вбачає для цього підстав. Зазначає, що позивач створений з метою сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей економіки України, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтогазового комплексу, повнішого задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах Указом Президента України №151/98 від 25.02.1998р..

Відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан за 9 місяців 2018 року торгова дебіторська заборгованість становила 42 663,00тис.грн., розмір короткострокових позик складає 44380,00тис.грн., довгострокових - 8 784,00тис.грн., що свідчить про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі для забезпечення підприємств необхідним обсягом газу протягом опалювального сезону 2017-2018р.р.. Таким чином, несвоєчасність оплати зі сторони контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, тощо.

04.08.2020р. до Господарського суду Рівненської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому покликається на те, що позивач просить стягнути штрафні санкції за договором №7336/18-ТЕ-28, який був укладений 03.10.2018р., а звіт про фінансовий стан показує за 9 місяців 2018 року станом на 01.10.2018р., коли ще договір не був укладений. Відповідач до значної дебіторської та кредиторської заборгованості позивача, про яку йдеться у відповіді на відзив, відношення не має, адже використання газу на підприємстві здійснювалось лише з початку опалювального сезону 2018-2019р.р.. Також, позивач вказує, що наведені ним дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі для забезпечення підприємств необхідним обсягом газу протягом опалювального сезону 2017-2018р.р, а позов поданий до договору на опалювальний період 2018-2019р.р..

Крім того, відповідач просить врахувати суд, що заборгованість за цим договором була оплачена ще рік тому, умови договору по сплаті за отриманий газ виконувались періодично, поступово, в міру надходження коштів, сплачувались певні суми грошових коштів з метою погашення боргу, період прострочення є незначним, тому порушення з оплати не завдало збитків позивачу. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в Рішенні Конституційного суду України від 11.07.2013р. №7 рп/2013. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №916/65/18, №917/791/18, №904/5830/18, №916/469/19.

За таких обставин відповідач просить суд скористатися своїм правом, наданим ст.551 ЦК України, ст.233 ЦК України, іншими законодавчими актами, та зменшити розмір нарахованої пені до 1,00грн..

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Рівненської області від 19.08.2020р. у справі №918/528/20 позов задоволено частково.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №.№2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст.179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню. Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами частин 1, 2 ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За змістом ч. 1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов`язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов`язань відповідно до ст.692 ЦК України.

За змістом ст.655 ЦК України, передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі ст.ст.193, 202 ГК України, ст.ст.525, 526, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2018р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) укладено договір постачання природного газу №7336/18-ТЕ-28, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачу у 2018 році природний газ (далі - газ), а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору (договір).

На виконання умов договору постачання природного газу №7336/18-ТЕ-28 від 03.10.2018р. в період з жовтня 2018 по квітень 2019 включно позивачем поставлено, а відповідачем прийнято газ на загальну суму 17 183 924,05грн., що підтверджується актами приймання-передачі газу від 31.10.2018р. на суму 715 301,12грн., від 30.11.2018р. на суму 2 895 924,95грн., від 31.12.2018р. на суму 3 331 326,20грн., від 31.01.2019р. на суму 4 111 672,85грн., від 28.02.2019р. на суму 2 712 858,40грн., від 31.03.2019р. на суму 2 459 115,54грн. та від 30.04.2019р. на суму 957 706,99грн..

Однак, відповідач свої зобов`язання з оплати природного газу, поставленого протягом вказаного періоду, виконував несвоєчасно, сплативши всього - 17 183 924,05грн., що стверджується банківськими виписками, зведеними бухгалтерськими документами (операціями за договором та сальдо по відповідачу).

Водночас, судом встановлено, що сума основного боргу сплачена відповідачем у повному обсязі.

З огляду на викладене, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 36 098,16грн., 3% річних у розмірі 7744,10грн..

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

У відповідності до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних в порядку ст.625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Водночас, обов`язковою умовою для застосування відповідальності за неналежне виконання особою взятих на себе грошових зобов`язань є наявність прострочення боржником виконання такого зобов`язання.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Перевіривши здійснений позивачем та місцевим господарським судом розрахунки 3% річних за відповідні періоди з 27.11.2018р. по 28.05.2019р. (розрахунки додано), колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з їх розрахунками та зазначає, що задоволенню підлягає вимога позивача до відповідача про стягнення 7 744,10грн. 3% річних, нарахованих за вказані вище відповідні періоди.

За приписами ст.ст.546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 2 ст.232 ГК України).

За приписами ч.ч.1, 2 ст.551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст.3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.7.2. договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно з п.5.1, 5.6 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем та місцевим господарським судом розрахунки пені за відповідні періоди з 27.11.2018р. по 28.05.2019р. (розрахунки додано), колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з їх розрахунками та зазначає, що задоволенню підлягає вимога позивача до відповідача про стягнення 36 098,16грн. пені, нарахованих за вказані вище відповідні періоди.

При цьому, відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 1,00грн..

Зокрема, у відзиві відповідач просить суд зменшити суму нарахованої до сплати пені до 1,00грн, так як термін прострочення договірних зобов`язань є незначним, підприємство повністю оплатило суму заборгованості за розподіл газу за 2019 рік, порушення не завдало збитків позивачу, не погіршило його фінансовий стан та не ускладнило господарську діяльність, тощо.

За приписами ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При застосуванні ч.3 ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч.3 ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Аналізуючи наведені норми слід зазначити, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

Також, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При цьому, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом, Комунальне підприємство "Костопількомуненергія" є підприємством комунальної форми власності, яке використовує отриманий газ для виробництва та забезпечення безперебійного постачання теплової енергії споживачам для потреб опалення та проводить оплату відповідно до вимог Постанови КМУ №217 від 18.06.2004р.. Оплата теплової енергії, для виробництва якої постачається газ, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопотачальними організаціями шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання. Отже, підприємство самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок із спеціальним режимом використання, оплата із такого рахунку відповідних послуг залежить від розміру коштів, які надійшли від споживачів. Ступінь виконання договірних зобов`язань залежить виключно від спроможності споживачів вчасно оплачувати надані підприємством послуги.

При цьому, при розгляді даної справи судом встановлено, що основний борг сплачений відповідачем у повному обсязі, період прострочення є незначним.

Водночас, позивачем не доведено виникнення у нього збитків через неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань в частині проведення розрахунків за послугу з розподілу природного газу тощо.

Таким чином, враховуючи приписи діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи майновий стан обох сторін, статус відповідача у справі, наслідки порушення зобов`язання, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору постачання природного газу №7336/18-ТЕ-28 від 03.10.2018р., відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, відсутність основного боргу, період прострочення, наслідки порушення зобов`язання, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 ЦК України, зважаючи на правову природу пені та її основне призначення, суд, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Таким чином, з врахуванням вище викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з обґрунтованим висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені та зменшення заявленої до стягнення суми пені до 16 000,00грн. на підставі ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України, а врешті заявленої до стягнення з відповідача на користь позивача суми пені в розмірі 20 098,16грн. слід йому відмовити у зв`язку із зменшенням судом розміру пені.

Судові витрати судом розподілено з урахуванням положень ст.ст.123, 129 ГПК України.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та надані докази, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме, про стягнення 16 000,00грн. пені та 7 744,10грн. 3% річних, а в решті позовних вимог про стягнення 20 098,16грн. пені слід відмовити.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Рівненської області від 19.08.2020р. у справі №918/528/20 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 247-252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 19.08.2020р. у справі №918/528/20 - без змін.

2. Справу №918/528/20 повернути до Господарського суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "29" жовтня 2020 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.