РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.11.2020Справа № 910/10550/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Національного Банку України

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»

про стягнення 11148,99 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року Національний Банк України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» про стягнення 11148,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов укладеного між сторонами Договору №100987/44/3-37 від 28.02.2019 позивачем було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 11136 грн в якості авансового платежу за споживання електроенергії за період з 01.04.2019 по 30.04.2019. Так позивач зазначає, що останнім фактично було спожито електроенергії на суму 174,41 грн, у зв`язку з чим, невикористаною залишилась сума авансу в розмірі 10961,59 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь. Окрім того, позивачем нараховано до стягнення 187,40 грн 3% річних.

10.08.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідачем зазначено, що укладений договір між позивачем та відповідачем припинено з 05.08.2019, у зв`язку з набуттям відповідачем статусу дефолтний, про що відповідач неодноразово повідомляв позивача.

Окрім того, відповідач повідомив, що об`єми спожитої електроенергії позивачем визначено самостійно, без узгодження з постачальником електричної енергії. Також, відповідач зазначив, що направлений відповідачем акт прийому-передачі електричної енергії за період з 01 по 04 серпня 2019 року за договором позивачем не підписано та не повернуто, обсяг спожитої електроенергії розраховано невірно. Окрім того, розрахунок з відповідачем, як постачальником «останньої надії» не здійснено. Сума заборгованості позивачем перед відповідачем складає 10648819,66 грн.

У зв`язку з вищевикладеним відповідач зазначив, що стягнення суми оплати за договором не є наслідком порушення відповідачем грошового зобов`язання, а є поверненням сплаченої попередньої суми оплати за оплачену, однак не спожиту електричну енергію, щодо вимог про стягнення 3% річних, відповідач зазначив що дана вимога є безпідставною.

19.08.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в якій останній зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено за вільними цінами на виконання умов якого було сплачено авансовий платіж. Окрім того, позивач зазначив, що постачання електричної енергії між позивач та відповідачем здійснювалось на підставі договору №100987/44/3-37 від 28.02.2019, договір з відповідачем як постачальник «останньої надії» не укладався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.02.2019 між Національним банком України (споживач, позивач) та ДПЗД «Укрінтеренерго» (постачальник, відповідач) було укладено Договір №100987/44/3-37, відповідно до умов якого, постачальник постачає споживачу електричну енергію 2-го класу напруги для забезпечення потреб електроустановок (об`єктів) споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість поставленої електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.3. договору, загальний об`єм електричної енергії становить 69984 кВт/год.

Згідно з п. 3.1. договору, споживач за 5 календарних днів до запланованої дати поставки електричної енергії листом, електронна копія якого направляється на ел. адресу постачальника, а оригінал - поштовим відправленням.

Пунктом 3.2. договору визначено, що строк поставки електричної енергії - до 31.12.2019.

У п. 3.4. договору визначено, що споживач має право вільно змінювати постачальника відповідно до процедури, визначеної ПРРЕЕ, та умов цього договору.

Відповідно до п. 3.5. договору, постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої оплати за електричну енергію, що не визначена у цьому договорі.

Пунктом 5.1. договору визначено, що загальна вартість цього договору становить 162362,88 грн.

Згідно до п.п. 5.4. договору, звітним періодом за цим договором є календарний місяць. Споживач щомісячно до 15 числа місяця що передує звітному, надсилає постачальнику замовлення обсягів постачання електричної енергії на звітний місяць.

Відповідно до п. 5.6. договору, постачальник щомісячно до 20 числа місяця, зо передує звітному, на підставі отриманого від споживача замовлення обсягів постачання електричної енергії на звітний місяць складає та передає споживачу рахунок про оплату електричної енергії.

Згідно п. 5.7. договору, оплата електричної енергії за цим договором здійснюється на умовах попередньої оплати щомісячно до 25 числа, що передує звітному, шляхом перерахування споживачем грошових коштів на рахунок постачальника на підставі наданого постачальником рахунку про оплату електричної енергії.

Відповідно до п. 5.10. договору сторони погодили, що приймання-передача електричної енергії, поставленої постачальником та прийнятої споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання уповноваженими особами сторін актів приймання-передавання відповідно до даних комерційного обліку. При цьому, постачальник не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним місяцем складає та передає на підпис споживачу відповідний акт приймання-передавання; споживач протягом 5 робочих днів з дати отримання акта про приймання-передавання, у разі відсутності зауважень, підписує цей акт та передає його один примірник постачальнику або надає мотивовані зауваження та визначає строки для їх усунення.

Пунктом 5.11. договору визначено, що якщо фактичне споживання електричної енергії у звітному періоді виявиться меншим за обсяг електричної енергії, зазначений у замовлені обсягів постачання електричної енергії на звітний місяць, надлишок сплачених коштів у якості попередньої оплати коштів, враховується при формуванні платежів наступних звітних періодів.

Відповідно до п. 10.1. договору, споживач має право в будь-який момент часу змінити постачальника шляхом укладання нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником, принаймні за 21 день до такої зміни вказавши дату або строки, в які буде відбуватись така зміна (початок дії нового договору про постачання електричної енергії).

Зміна постачальника електричної енергії здійснюється згідно з порядком, встановленим ПРРЕЕ (відповідно до п. 10.2. договору).

Відповідно до п. 13.7. договору, усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром або особисто за зазначеними в цьому договорі адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.

Відповідно до п. 13.1. договору, договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими особами сторін і діє до 31.12.2019.

Додатковим договором №101306 від 12.07.2019 до договору сторони погодили внести зміни до договору, зокрема, відповідно до п. 2.3. загальний обсяг електричної енергії становить - 61230,1937 кВт/год.

Додатковим договором №101351 від 31.07.2019 до договору сторони погодили внести зміни до договору, зокрема, відповідно до п. 2.3. загальний обсяг електричної енергії становить - 62223,9255 кВт/год.

Наявною в матеріалах справи копією реєстру початкових міжбанківських розрахункових документів від 25.03.2019 та копією меморіального ордеру № (#) від 25.03.2019 на суму 11136 грн, в графі призначення платежу зазначено: «попередня оплата електричної енергії з 01.04.19 по 30.04.19 (включно), рахунок №7 21.03.19, договір №100987/44/3-37 28.02.19 підтверджується, що позивачем на виконання умов договору здійснено попередню оплату у розмір 11136 грн.

Разом з тим, фактична вартість спожитої електричної енергії позивачем складає 174,41 грн, що підтверджується наявними актами прийому-передачі електричної енергії №1 від 30.06.2019, №2 від 31.07.2019 та №3 від 20.01.2020.

04.11.2019 на адресу відповідача було направлено відповідь на претензію-вимогу за вих.№44/11-000760, в якій позивач зазначив, що не визнає вимогу відповідача на суму 10648819,66 грн та вимагає в строк протягом 10 робочих днів з дати отримання цього листа повернути на рахунок НБУ 6581022,83 грн, що становить різницю між сумами авансу за електричну енергію та сумою вартості фактично спожитої електричної енергії у період з грудня 2018 по 31.08.2019. Окрім того, до даної вимоги включена сума авансового платежу за спірним договором.

Листом №65-0008/2895 від 20.01.2020 позивачем направлено претензію №1 в якій останній виклав вимогу про повернення позивачу за договорами про постачання електричної енергії №100740 від 20.12.2018, №100741 від 20.12.2018 авансу у розмірі 6581022,76 та відсотки за утримання зазначених авансових платежів у розмірі 32905,11 грн протягом 10 робочих днів з дати отримання даної претензії.

Листом №44/03,01-202 від 24.02.2020 відповідач повідомив позивача, що з 05.08.2019 отримав статус «дефолтний», у зв`язку з чим, після отримання даного статусу постачання електричної енергії здійснюється ним в якості постачальника «останньої надії». Повідомив що з метою належного врегулювання правовідносин просить повернути акти купівлі-продажу електричної енергії за серпень 2019.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно п. 5.7. договору, оплата електричної енергії за цим договором здійснюється на умовах попередньої оплати щомісячно до 25 числа, що передує звітному, шляхом перерахування споживачем грошових коштів на рахунок постачальника на підставі наданого постачальником рахунку про оплату електричної енергії.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов вищезазначеного договору позивач здійснив попередню оплату у розмірі 11136 грн, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок поставити електричну енергію на відповідну суму, проте, позивачем, фактично було спожито електричної енергії на суму 174,41 грн, що підтверджується відповідними актами прийому-передачі, жодних доказів щодо спростування даного факту відповідачем не подано.

Крім того, як встановлено судом, з 01.09.2019 Національним Банком України змінено постачальника електричної енергії на ТОВ «Мартін трейд», що підтверджується наявним в матеріалах справи листом від 23.08.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки відповідно до п. 13.5.4. договір було припинено у зв`язку зі зміною електропостачальника, у відповідача виник обов`язок повернути суму попередньої оплати за вирахуванням поставленої електричної енергії.

Відповідно до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 13.1. договору визначено, що у разі невиконання умов Договору у встановлений термін, він діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, що не звільняє сторони від відповідальності за невиконання зобов`язань за цим договором.

З огляду на вищезазначене, враховуючи те, що зміна електропостачальника позивача відбулася лише з 01.09.2019, а постачання електроенергії здійснювалось до 31.08.2019, за відсутності доказів іншої кількості спожитої енергії, а також ненадання відповідачем доказів на підтвердження заборгованості позивачем перед відповідачем, як постачальником «останньої надії» суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок щодо повернення суми попередньої оплати у розмірі 11136 у зв`язку з чим позовна вимога в частині повернення суми вказаної попередньої оплати є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Доводи відповідача щодо іншого обсягу спожитої у серпні 2019 електроенергії судом відхиляються з огляду на те, що направлений відповідачем акт приймання-передачі електроенергії №3 від 31.08.2019 складено лише за період з 01 по 04 серпня.

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача трьох відсотків річних в сумі 187,40 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Згідно п.1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (п. 2 ст. 625 ЦК України).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що при здійсненні вказаного нарахування позивачем допущено арифметичні помилки, у зв`язку з чим здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення суми, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача 186,99 грн трьох відсотків річних.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних та допустим доказів на спростування викладених у позові обставин, або на підтвердження сплати на рахунок позивача суми попередньої оплати.

Враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 85; ідентифікаційний код 19480600) на користь Національного Банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9; ідентифікаційний код 00032106) 10961 (десять тисяч дев`ятсот шістесят одна) грн 59 коп. заборгованості, 186 (сто вісімдесят шість) грн 99 коп. 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2101 (двi тисячi сто одна) грн 92 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 02.11.2020.

Суддя Я.В. Маринченко