номер провадження справи 24/223/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2020 Справа № 908/3471/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, при секретареві судового засідання Вака В.С., розглянувши матеріали справи № 908/3471/19

за позовом: Концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, 69091, фактична адреса: вул. Цитрусова, буд. 9, м. Запоріжжя, 69071, ідентифікаційний код 32121458)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Рев`яцького Руслана Григоровича ( АДРЕСА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про стягнення суми

за участю представників:

від позивача: Разладська В.Р., довіреність № 665/20-19 від 28.11.2019

від відповідача: Мазур Г.В., адвокат, ордер на надання правової допомоги серія ЗП № 089686 від 03.02.2020

СУТЬ СПОРУ:

Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Запорізької області із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Рев`яцького Руслана Григоровича про стягнення інфляційних витрат у сумі 553,02 грн., трьох процентів річних у сумі 343,13 грн., пені в сумі 3901,86 грн. за договором № 345595 про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води від 21.01.2019.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019 позовну заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.

Ухвалою суду від 21.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3471/19 за правилами спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 24/223/19. Судове засідання призначено на 15.01.2020.

В судовому засіданні 15.01.2020 суд постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відкриття підготовчого провадження, продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів - до 20.03.2020 та відкладення підготовчого судового засідання на 23.01.2020.

Підготовче засідання відкладалося на 10.02.2020, на 11.03.2020, на 23.03.2020, про що судом винесено відповідні ухвали.

10.02.2020 від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній вказує, що розмір пені сторонами не узгоджено та у договорі не встановлено. Також відповідач не погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних, вважає його таким, що не відповідає дійсності.

28.02.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, з доказами про направлення копії документу на адресу відповідача.

Також, станом на 28.02.2020 від позивача на адресу суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, заявник просить суд стягнути з відповідача: суму інфляційних втрат - 553,02 грн., суму 3 % річних - 340,91 грн. , пені - 27 018 ,19 грн.

Заява судом прийнята.

20.03.2020 відповідачем подано суду відзив , в якому просить суд у задоволені позову відмовити.

Ухвалою суду від 23.03.2020 зупинено провадження у справі № 908/3471/19 до 27.04.2020 та поновлено з 27.04.2020. Підготовче судове засідання призначено на 27.04.2020.

Ухвалою від 24.04.2020 продовжено розгляд підготовчого засідання у справи № 908/3471/19 на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

27.04.2020 позивачем подана суду відповідь на відзив, в якій надав свої пояснення та аргументи щодо наведених відповідачем заперечень.

Ухвалою суду від 15.06.2020 підготовче засідання у справі № 908/3471/19 призначено на 05.08.2020.

Ухвалою суду від 05.08.2020 закрито підготовче провадження у справі № 908/3471/19. Призначено справу до судового розгляду по суті на 31.08.2020.

Ухвалою суду від 31.08.2020 оголошено перерву до 16.09.2020.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оголошений склад суду.

Перевірені повноваження присутніх учасників процесу.

Сторони оголосили про обізнаність прав та обов`язків, викладених у статтях 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відводів складу суду не заявлено.

Позивач підтримав вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позові з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір № 345595 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладений між сторонами 21.01.2019, на виконання умов якого позивач відпустив відповідачу теплову енергію в періоди з листопада 2018 року по квітень 2019 року на загальну суму 27018,19 грн. Впродовж вказаного періоду відповідач не здійснював оплату за надані послуги з централізованого опалення. За неналежне та несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 345595 від 21.01.2019 загальна сума заборгованості перед Концерном «МТМ» складає 27912,12 грн., у т.ч.: суму інфляційних витрат 553,02 грн. за період з 01.01.2019 по 19.07.2019, 3% річних у сумі 340,91 грн. за період з 21.12.2018 по 19.07.2019 та суму пені у розмірі 27018,19 грн. за період з 21.12.2018 по 18.07.2019, яка нарахована на підставі Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій». Просить суд позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечує, свою правову позицію виклав у відзивах, зокрема вказує, що правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальними законами України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про теплопостачання». Статтею 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у раз несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Вважає, що вимоги щодо нарахування пені виходячи з розміру 1% від суми простроченого платежу є необґрунтованими та такими що не відповідають діючому законодавству України. Також відповідач звертає увагу, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на укладений з відповідачем договір №345595 від 21.01.2019 року. При цьому, в матеріалах справи наявний лист позивача № 687/091 від 28.02.2019 щодо підписання договору, яким у зв`язку з рішенням про передачу магістральних та розподільчих теплових мереж у Шевченківському районі м. Запоріжжя на обслуговування Концерну «МТМ», відповідачу було направлено проект вказаного договору з проханням розглянути договір, оформити його належним чином та один примірник повернути на адресу позивача. В березні 2019 року відповідач особисто повернув підписаний екземпляр вказаного договору. У той же день йому були вручені акти приймання-передачі теплової енергії за листопад 2018 року, грудень 2018 року та січень 2019 року на загальну суму 18 107,13 грн. Враховуючи, що розрахунок за поставлену теплову енергію здійснюється на підставі вимірювальних приладів, то відповідач був не обізнаний про суму, яка підлягала сплаті на користь позивача. Таким чином, вважає, що відповідач об`єктивно не міг виконати свого обов`язку зі сплати вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 16107,13 грн. (відсутність актів приймання-передачі теплової енергії, рахунків на оплату), тому він в силу ст. 613 ЦК України не несе відповідальності у вигляді сплати пені, 3% річних та індексу інфляції. Враховуючи вищевикладене просить суд в задоволенні позову відмовити.

В засіданні 16.09.2020 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи учасників процесу, суд

УСТАНОВИВ:

21.01.2019 2019 року між Концерном «Міські теплові мережі» (Виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Рев`яцьким Русланом Григоровичем (Споживач) укладено договір № 345595 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, за умовами якого (п. 1) виконавець зобов`язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

У пункті 2 договору наведені характеристики об`єкта надання послуг та визначена загальна опалювальна площа нежитлових приміщень. (теплова енергія постачається у нежитлове приміщення по вулиці Брюллова, буд. 14, прим., V підвалу літ. А-5, опалювальна площа 157,6кв.м)

Згідно з п. 16 договору споживач зобов`язався оплачувати послуги в установлений договором строк.

Відповідно до п. 8 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Пунктом 18 договору сторони погодили, що споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації документи за розрахунковий період: рахунок, акт приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до п. 30 договору цей договір укладається строком на 1 рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією з сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. У відповідності до статті 631 Цивільного кодексу України сторони погодились, що умови Договору застосовуються до відносин між Споживачем і Теплопостачальною організацією, які виникли до його укладення - з 03.05.2018 року.

Доказів розірвання чи-то припинення дії договору сторони не надали.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач відпустив відповідачу теплову енергію в періоди з листопада 2018 року по квітень 2019 року на загальну суму 27018,19 грн.

Концерн «МТМ» направив розрахункові документи за спірний період в необхідній кількості примірників на адресу споживача поштовою кореспонденцією, що підтверджується реєстрами відправлення кореспонденції за спірний період.

Споживач заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії на адресу Теплопостачальної організації не надав, належним чином оформлені акти приймання-передачі не повернув.

Впродовж вказаного періоду відповідач не здійснював оплату за надані послуги з централізованого опалення.

Оскільки відповідач здійснював оплату послуг за договором № 345595 від 21.01.2019 несвоєчасно, позивач нарахував 3% річних, інфляцію та пеню, які просить стягнути.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частинами 1, 4, 7 статті 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору у відповідності до законодавства (частина перша статті 180 ГК України).

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як передбачає ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк.

З матеріалів справи вбачається, що оплата за договором проводилася відповідачем несвоєчасно, тобто не у строки, встановлені договором.

Оскільки останнім днем оплати є 20 число місяця, що настає за розрахунковим, тому прострочення зобов`язання виникло з 21.12.2018.

Позивач нарахував 340,91 грн. 3% річних за загальний період з 21.12.2018 по 19.07.2019 та 553,02 грн. інфляції за період з 01.01.2019 по 19.07.2019.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов`язання, вимоги про стягнення 3% річних та інфляції заявлені позивачем обґрунтовано.

Здійснивши перевірку розрахунків позивача по 3 % річних та індексу інфляції за спірний період, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 340,91 грн та інфляційних нарахувань у сумі 553,02 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення 27018,19 грн. пені, нарахованої за загальний період із 21.12.2018 по 18.03.2019.

Зміст господарського договору, згідно частини 1 статті 180 ГК України, становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору у відповідності до законодавства.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 231 ГК України).

Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За наведеними вище положеннями ГК України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

За пунктом 22 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 роз`яснено, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

У частинах 1-3 ст. 231 ГК України визначено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

З аналізу положень статті 231 ГК України вбачається, що нею передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

Нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини, передбачено, зокрема, частиною 1 статті 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", частинами 14-16 статті 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", частиною 2 статті 36 Закону України "Про телекомунікації" (п. 6.30 вказано вище постанови).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 6.31 постанови зазначила, що за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

У п. 13 договору сторони обумовили, що за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі, встановленому законом.

Згідно п. 19 договору споживач несе відповідальність згідно з законодавством і цим договором за, зокрема, недотримання вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; несвоєчасне внесення платежів за послуги - шляхом сплати пені.

Нараховуючи пеню позивач посилається на Закон України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

Цей Закон встановлює відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відтак, надана позивачем відповідачу за договором № 345595 послуга є комунальною послугою.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" установлено, що суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Інший розмір пені договором № 345595 сторонами не встановлений, відтак пеню слід нараховувати в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність вимог позивача щодо стягнення з відповідача загальної суми пені у розмірі 27018,19 грн за спірний період, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Посилання відповідача на те, що пеню слід нараховувати відповідно до ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" судом до уваги не приймається, виходячи з такого.

Згідно ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Тобто, даною нормою визначено, що у разі встановлення розміру пені у договорі, пеня має нараховуватися у цьому розмірі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення.

У даному випадку у договорі № 345595 конкретний розмір пені не встановлений. Відтак, обмеження пені згідно ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" не застосовується.

Твердження відповідача про необізнаність та об`єктивну неможливість виконання свого зобов`язана; за договором щодо своєчасної сплати вартості послуг з централізованого постачання є безпідставним, тому як укладаючи договір, відповідач погодив строк дії договору, строки оплати, обов`язок отримувати, зокрема, рахунки та акти приймання-передачі наданих послуг безпосередньо за адресою вулиця Цитрусова, будинок № 9, та обов`язок своєчасної оплати наданих послуг.

На підставі викладеного вище, позов задовольняється у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 921,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Рев`яцького Руслана Григоровича ( АДРЕСА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, адреса для листування: 69071, м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, буд. 9, ) - 340 (триста сорок) грн. 91 коп. 3% річних, 553 (п`ятсот п`ятдесят три) грн. 02 коп. інфляції, 27018 (двадцять сім тисяч вісімнадцять) грн. 19 коп. пені та 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.11.2020.

Суддя Т.А. Азізбекян