ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2020 р. Справа № 911/3118/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Епос"

на рішення господарського суду Київської області від 04.05.2020 р. (повний текст складено 14.05.2020 р.)

у справі № 911/3118/19 (суддя - Янюк О.С.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до приватного акціонерного товариства "Епос"

про стягнення 1 120 400,00 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (далі - ПАТ "Укрнафта") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до приватного акціонерного товариства "Епос" (ПрАТ "Епос") про стягнення 1 120 400,00 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання щодо своєчасної поставки товару за договором № 09/03/749-МТР від 05.06.2018 р.

Рішенням господарського суду Київської області від 04.05.2020 р. у справі № 911/3118/19 позов задоволено: стягнуто з ПрАТ "Епос" на користь ПАТ "Укpнaфта" 1 120 400,00 грн. штрафу та 16 806,00 грн. судового збору за подання позову.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про прострочення відповідачем як боржником строку поставки товару за договором № 09/03/749-МТР від 05.06.2018 р. і, як наслідок, правомірність вимог щодо застосування до нього штрафу в заявленому розмірі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПрАТ "Епос" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило змінити оскаржуване рішення, яким зменшити нарахований розмір штрафу до 300 000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що судом першої інстанції не враховано доводи і докази відповідача щодо неповного і нечіткого узгодження сторонами договору усіх параметрів і характеристик товару. На думку відповідача, він вжив усіх необхідних і належних від нього заходів, аби поставка товарів за договором була здійснена вчасно, проте в силу деяких технічних неузгодженостей із позивачем за об`єктивних причин не міг у визначений договором строк поставити товар покупцю.

За твердженнями апелянта, судом першої інстанції не з`ясовано обставин, які вплинули на несвоєчасне виконання зобов`язань з поставки товару, як передумови для зменшення розміру штрафу, зокрема, на відсутність у договорі технічних параметрів і характеристик товару; період, у який продавець усунув недоліки товарів; доброчесну поведінку відповідача та повне виконання ним зобов`язання з поставки, а також відсутність збитків позивача, у зв`язку з простроченням поставки товару. На думку апелянта, покладення на нього відповідальності у вигляді стягнення штрафу у повному обсязі є непомірним тягарем та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Зубець Л.П., Мартюк А.І., поновлено апелянту пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення; відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 28.10.2020 р.; зупинено дію оскаржуваного рішення до прийняття апеляційним господарським судом кінцевого рішення.

21.09.2020 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні, що відбулось 28.10.2020 р., апелянт просив задовольнити апеляційну скаргу, змінити оскаржуване рішення та зменшити розмір штрафу. Позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 05.06.2018 р. між ПрАТ "Епос" (продавець) та ПАТ "Укрнафта" (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 09/03/749-МТР (далі - договір), за умовами якого продавець зобов`язався передати продукцію у власність покупця, а покупець прийняти товар та сплатити за нього відповідну грошову суму.

За умовами пунктів 1.2, 3.1 договору асортимент, кількість, якість, вартість та інші характеристики товару визначені в додатках до договору, які є його невід`ємною частиною. Ціни товару встановлюються в національній валюті та вказуються у відповідних додатках до договору, загальна вартість товару за договором складається із сукупної вартості товару з додатками.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.3, 5.4 договору продавець зобов`язався передати покупцю товар у строк та на умовах, визначених договором та відповідними додатками до договору. Датою постачання товару вважається дата передачі його покупцю у місці призначення без зауважень по кількості, комплектності та якості, якщо інше не встановлено додатками до договору та/або додатковими угодами. Моментом передачі товару сторони домовилися вважати підписану без зауважень видаткову накладну та/або відповідний акт приймання-передачі товару. Продавець зобов`язаний не менше ніж за 3 робочих дні до запланованої дати відвантаження товару в письмовій формі попередити покупця про точну дату постачання товару до місця призначення, якщо інше не вказано в додатку до цього договору. Повідомлення за підписом уповноваженої особи продавця в сканованому вигляді (формат pdf) направляється на електронну адресу покупця - .

Відповідно додатку № 1 до договору, товаром, що поставляється є центрифугальна установка типу LW355*1250-N, торгівельної марки "GAMBOSS" (далі - центрифугальна установка), згідно технічних вимог у кількості 4 шт. загальною вартістю 7 259 000,00 грн. Умови оплати: 30 % передоплата партії товару (кожна партія - дві одиниці товару), 70 % по факту поставки кожної партії товару протягом 30 календарних днів. Термін постачання: протягом 90 календарних днів з моменту передоплати.

Згідно додатку № 3 до договору, товаром, що поставляється є ситогідроциклонна установка типу TRQJ300x2S-100x12N, торгівельної марки "GAMBOSS" (далі - ситогідроциклонна установка) у кількості 2 шт. загальною вартістю 3 945 000,00 грн. Умови оплати: 50 % передплата, 50 % по факту поставки всього товару протягом 30 календарних днів. Термін постачання: протягом 100 календарних днів з моменту передплати.

Зі змісту пункту 12.2 договору випливає, що ніякі зміни, доповнення до цього договору або будь-які угоди, пов`язані з цим договором, не будуть дійсними до тих пір, доки вони не будуть складені в письмовій формі українською мовою та належним чином підписані сторонами.

Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє протягом 1 року, але у будь-якому разі, - до повного виконання взаємних зобов`язань сторонами (п. 11.1 договору).

На виконання умов договору, 23.07.2018 р. покупцем здійснено передплату за товар, а саме: 2 177 700,00 грн. за центрифугальні установки (платіжне доручення № 8343-П18 від 23.07.2018 р.) та 1 972 500,00 грн. за ситогідроциклонні установки (платіжне доручення № 8345-П18 від 23.07.2018 р.).

Продавцем повідомлено покупця листом № 985 від 17.10.2018 р. про готовність 20.11.2018 р. відвантажити центрифугальні установки у кількості 2 шт. та ситогідроциклонні установки у кількості 2 шт. Також продавцем зазначено, що решта центрифугальних установок у кількості 2 шт. будуть готові до відвантаження 18.12.2018 р.

У відповідь, 22.10.2018 р. покупець повідомив продавця (лист № 01/01/09/03/01/02-02/4/842), що готовий до прийняття товару.

14.01.2019 р. між покупцем та продавцем підписано без зауважень видаткову накладну № 26 на ситогідроциклонні установки у кількості 2 шт. загальною вартістю 3 945 000,00 грн., а 25.04.2019 р. видаткову накладну № 164 на центрифугальні установки у кількості 4 шт. загальною вартістю 7 259 000,00 грн.

Покупець здійснив оплату залишкової вартості ситогідроциклонних установок на суму 1 972 500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6969-П19 від 22.05.2019 р., і оплату залишкової вартості центрифугальних установок на суму 5 081 300,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 8255-П19 від 12.06.2019 р. на суму 81 300,00 грн.; № 8962-П19 від 25.06.2019 р. на суму 1 000 000,00 грн.; № 9042-П19 від 26.06.2019 р. на суму 1 000 000,00 грн.; № 9509-П19 від 08.07.2019 р. на суму 500 000,00 грн.; № 10014-П19 від 16.07.2019 р. на суму 1 000 000,00 грн.; № 10153-П19 від 18.07.2019 р. на суму 500 000,00 грн.; № 10264-П19 від 19.07.2019 р. на суму 450 000,00 грн; № 10341-П19 від 19.07.2019 р. на суму 550 000,00 грн.

Предметом спору у даній справі є право позивача на застосування до відповідача, який несвоєчасно поставив товар, штрафу у відповідності до умов договору № 09/03/749-МТР від 05.06.2018 р.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Нормами статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вбачається з матеріалів справи, покупцем здійснено 23.07.2018 р. передоплату за центрифугальні та ситогідроциклонні установки, тож продавець зобов`язаний був здійснити поставку товару покупцю у строк до 21.10.2018 р. та 31.10.2018 р. Проте, вказаний товар поставлений в повній комплектності лише 25.04.2019 р. та 14.01.2019 р., що підтверджується видатковими накладними № 164 від 25.04.2019 р. та № 26 від 14.01.2019 р.

Отже, продавцем здійснено поставку товару з простроченням встановленого договором строку.

Відхиляючи доводи постачальника з приводу того, що під час виконання поставки він вимушений був враховувати додаткові вимоги покупця, які не були передбачені умовами укладеного договору, колегія суддів виходить з положень частини 2 статті 662 та частини 2 ст. 683 ЦК України, за якими продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства, а також продавець зобов`язаний передати весь товар, який входить до комплекту, одночасно, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

За приписами статті 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п. 6.9 договору за порушення, зокрема, строку постачання товару продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 10 % від договірної ціни.

Перевіривши здійснені розрахунки, апеляційний господарський суд встановив, що нараховані позивачем 1 120 400,00 грн. штрафу за порушення строку поставки товару у розмірі 10 % від вартості товару (11 204 000,00 грн.), є такими, що ґрунтуються на умовах договору та нормах законодавства України.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафу (а.с. 43-48 том 1), яке обґрунтовано тим, що затримка відвантаження товару позивачу пов`язана із поставкою з Китаю неякісних комплектуючих до бурового обладнання та проведенням повторних випробувань центрифугальних установок, а також у зв`язку із відсутністю в додатках до договору відповідних технічних характеристик товару. На думку відповідача, він вжив усіх необхідних і належних від нього заходів аби поставка товарів за договором була здійснена вчасно, проте від не залежних причин не зміг у визначений договором строк поставити товар. На доведення цих обставин заявником надано до матеріалів справи листи, якими він повідомляв покупця про зазначені події.

В силу приписів статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до статтей 42, 44 ГК України встановлено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку; підприємництво здійснюється на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, затримка поставки товару контрагентами відповідача є складовою частиною господарської діяльності товариства, його комерційним ризиком і не може бути підставою для звільненням від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання з поставки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 р. у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 р. у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 р. у справі № 917/791/18.

Колегія суддів враховує, що сторонами не укладались додаткові угоди до договору щодо узгодження технічних характеристик товару, а підписані сторонами договір та додатки, у яких визначені відповідні характеристики та комплектність, є зрозумілими для сторін та підлягають врахуванню. Разом з цим, у договорі поставки сторонами погоджені умови нарахування штрафу за порушення строків виконання зобов`язання з поставки товару, тож враховуючи, що відповідачем виконано обов`язок з поставки товару із значним простроченням і судом не встановлено винятковості обставин невиконання цього обов`язку, - твердження апелянта про непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків для позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зменшення розміру штрафу є вірними, а доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зменшення суми штрафних санкцій є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками спору обґрунтувань та дослідження доказів.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Київської області від 04.05.2020 р. у справі № 911/3118/19, підстав для його скасування або зміни не вбачається, тож у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Епос" на рішення господарського суду Київської області від 04.05.2020 р. у справі № 911/3118/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 04.05.2020 р. у справі № 911/3118/19 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/3118/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.11.2020 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець