УХВАЛА

29 жовтня 2020 року

м. Київ

Справа № 923/708/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

О. О. Мамалуй - головуючий, О. М. Баранець, В. І. Студенець

за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.07.2020р.

у складі колегії суддів: А. І. Ярош- головуючий, Г. І. Діброва, Н. М. Принцевська

за позовом акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк"

до

1.Фермерського господарства "Теллус-Юг";

2. ОСОБА_2 ;

3. ОСОБА_1

про стягнення 1 759 678, 80 грн.

за участю представників:

від позивача: О.В. Шемет,

від відповідача-1: не з`явилися,

від відповідача-2: не з`явилися,

від відповідача-3: не з`явилися,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

АТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Херсоні звернулося до господарського суду з позовом про солідарне стягнення з Фермерського господарства "Теллус-ЮГ", ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 1 759 678,80 грн. з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю заборгованості відповідача-1 за кредитними договорами, укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди від 18.06.2014 №6914N8.

Вимоги до відповідача-2 та відповідача-3 мотивовані з посиланням на договори поруки № 6914Р19 від 18.06.2014, № 6916Р12 від 18.03.2016, №6916Р13 від 18.03.2016, № 6916Р42 від 21.09.2016 та №6916Р43 від 21.09.2016.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду Херсонської області від 09.01.2020 р. у справі №923/708/19 позов про стягнення 1 759 678,80 грн. задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване обґрунтованістю позовних вимог, оскільки доказів виконання відповідачами вимоги позивача щодо усунення порушення зобов`язання за кредитними договорами суду не надано.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.07.2020 у справі №923/708/19 рішення місцевого господарського суду скасовано, позовні вимоги про стягнення 1 759 678,80 грн. задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ФГ "Теллус-Юг", ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Херсоні заборгованість за Генеральною кредитною угодою №6914N8 від 18.06.2014 у розмірі 1 576 428,07 грн., яка складається з заборгованості:

- за кредитним договором від 28.12.2017 № 69117К50 в розмірі 598400,86 грн., в т.ч.: основна заборгованість в сумі 489178,41 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 101 154,64 грн., пеня, нарахована на відсотки за користування кредитом в сумі 451,81 грн., штраф за порушення умови щодо проведення щорічного страхування у розмірі 3808,00 грн., штраф за порушення умови щодо надання до Банку документів - 3808,00 грн.;

- за кредитним договором від 18.03.2016 №6916К13 в розмірі 502305,23 грн., в т.ч.: основна заборгованість в сумі 462000, 00 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 32508,89 грн., пеня, нарахована на відсотки за користування кредитом в сумі 436,34 грн., комісія за управління після надання коштів - 3960,00 грн., штраф за порушення умови щодо надання до Банку документів в сумі 3400,00 грн.;

- за кредитним договором від 21.09.2016 №6916К46 в розмірі 475 721,98 грн., в т.ч.: основна заборгованість в сумі 443195,24 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 28713,86 грн., пеня, нарахована на відсотки за користування кредитом в сумі 372,88 грн., комісія за управління після надання коштів - 3440,00 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Апеляційний господарський суд вказав, що оскільки порука відповідача-2 та відповідача-3 щодо зобов`язань відповідача-1 за кредитним договором є чинною, суд дійшов висновку про наявність солідарного обов`язку поручителів та позичальника за невиконання зобов`язань позичальника по поверненню кредитних коштів, процентів, а також нарахованих штрафів та неустойки.

Перевіривши обґрунтованість заявлених позовних вимог, апеляційний господарський суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення лише частково заявлених сум.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

ОСОБА_1 , не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій (з урахуванням нової редакції касаційної скарги, поданої на виконання ухвали Суду), просить скасувати постанову апеляційного господарського суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.12.2017р. №69117К50 в розмірі 598 400,86 грн., в тому числі основної заборгованості в сумі 489178,41 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 101 154,64 грн., пені, нарахованої на відсотки за користування кредитом в сумі 451,81 грн., штрафу за порушення умови щодо проведення щорічного страхування у розмірі 3808,00 грн, штрафу за порушення умови щодо надання до Банку документів - 3808,00 грн.

Скаржник визначає підставою касаційного оскарження судового рішення п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив норми ст. ст. 553, 554 ЦК України, стягнувши з ОСОБА_1 заборгованість за порушення зобов`язання, за яке вона не поручалась, а саме за невиконання умов кредитного договору від 28.12.2017р. № 69117К50.

Скаржник вказує, що апеляційним господарським судом застосовано норми матеріального права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі №910/13109/18.

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу АТ "Укрексімбанк" не погоджується з викладеними в касаційній скарзі доводами та просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_1 не погоджується з постановою апеляційного господарського суду в частині стягнення з неї заборгованості за кредитним договором від 28.12.2017р. №69117К50 в розмірі 598 400,86 грн., стверджуючи, що за виконання даного кредитного договору ОСОБА_1 не поручалася.

Касаційну скаргу обґрунтовано порушенням судом апеляційної інстанції норм ст. ст. 553, 554 ЦК України та застосування їх без урахування висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі №910/13109/18, тобто підставою касаційного оскарження визначеною в п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Дослідивши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі №923/708/19 з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020р. у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16, пункт 40 постанови від 25.04.2018 №910/24257/16).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г).

Як вбачається із встановлених судами обставин справи №923/708/19, спір у даній справі виник з огляду на неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань за кредитними договорами та договорами поруки.

Апеляційний господарський суд, відхиляючи доводи ОСОБА_1 про те, що вона не є поручителем за кредитним договором від 28.12.2017 р. № 69117К50, встановив, що кредитний договір від 28.12.2017 р. № 69117К50 укладено в рамках Генеральної кредитної угоди № 6914N8 від 18.06.2014 р.

Відповідно до договору поруки №6914Р19 від 18.06.2014, укладення якого скаржником не заперечується, поручитель ( ОСОБА_1 ) зобов`язується перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов`язання, під яким розуміється Генеральна кредитна угода № 6914N8 від 18.06.2014 р. з усіма чинними кредитними договорами, які укладаються в рамках Генеральної кредитної угоди, їй підпорядковуються та є Додатками до угоди, є невід`ємними частинами та складають єдиний документ.

Додатковою угодою №6914N8-4 до Генеральної кредитної угоди від 28.12.2017 викладено в новій редакції Додаток №1 до Генеральної угоди, яким визначено Перелік кредитних договорів, що діятимуть у межах цієї Генеральної угоди, і є додатками до неї, у тому числі зазначено і кредитний договір від 28.12.2017 №69117К50.

Як вбачається з досліджених судами матеріалів справи, додатковою угодою №6914Р19-4 від 28.12.2017 до договору поруки №6914Р19 від 18.06.2014 поручителі (в тому числі ОСОБА_1 ) підтвердили, що вони надали кредитору та позичальнику згоду на укладання ними додаткової угоди від 28.12.2017 №6914N8-4 до Генеральної кредитної угоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №910/13109/18, на яку посилається скаржник, зазначила, що умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абз. 3 ч. 3 ст. 202 ЦК України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі. У постанові зазначено, що встановивши, що кредитний ліміт за кредитними зобов`язаннями боржника збільшено без погодження з поручителем, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з боржника та поручителя спірних сум, оскільки порука є припиненою в силу положень ч. 1 ст. 559 ЦК України (у відповідній редакції).

Тобто у справі, на яку посилається скаржник, було встановлено обставини щодо збільшення кредитного ліміту за кредитними зобов`язаннями боржника без погодження з поручителем, і досліджувалося питання щодо необхідності узгоджувати такі зміни з поручителем.

Тоді як у справі №923/708/19, яка переглядається, відсутні обставини щодо збільшення кредитного ліміту без погодження з поручителем. Апеляційним господарським судом встановлено, що на підставі договору поруки №6914Р19 від 18.06.2014 поручитель ОСОБА_1 зобов`язалася перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником Генеральної кредитної угоди №6914N8 від 18.06.2014 р. з усіма чинними кредитними договорами, які укладаються в рамках цієї угоди, в тому числі зобов`язань за кредитним договором від 28.12.2017 №69117К50.

Вказане виключає подібність правовідносин у справі, що переглядається з правовідносинами у справі, на яку посилається скаржник.

6. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі №910/13109/18 та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі №923/708/19, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.07.2020р. у справі №923/708/19 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 234, 235, п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.07.2020р. у справі №923/708/19 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді О. М. Баранець

В. І. Студенець