РІШЕННЯ

30 вересня 2020 року м. ТернопільСправа № 921/384/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі: судді Хоми С.О.

за участю секретаря судового засідання: Бурда З.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", пр. Перемоги, 65, м.Київ, 03062

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича комерційна фірма "БМ ЛТД", пров. Галицький, 3, м.Тернопіль, Тернопільська область,46000

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .

про: стягнення 23 395 грн. 53 коп. страхового відшкодування та судового збору в сумі 2102 грн. 00 коп.

За участю представників:

позивача: Сечко Сергій Володимирович, адвокат, довіреність № ГО-19/143 від 05.12.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 002003.

відповідача: Нужда Федір Тарасович, адвокат, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ТР №000134 від 03.07.20.

третя особа: не з`явився

Суть справи.

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС", пр. Перемоги, 65, м.Київ, 03062, звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича комерційна фірма "БМ ЛТД", пров. Галицький, 3, м.Тернопіль, Тернопільська область,46000 про стягнення 23 395 грн. 53 коп. страхового відшкодування та судового збору в сумі 2102 грн. 00 коп.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі регресної заяви ПАТ «СК «Українська страхова група» №11/16292 від 14.07.2017, складеного страхового акту №17222Р/28/2017 від 17.08.2017 з розрахунком суми страхового відшкодування ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до умов Полісу №АК/5980877 в межах ліміту здійснила виплату страхового відшкодування ПАТ «СК «Українська страхова група» у розмірі 23 395 грн.53 коп., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування.

Оскільки страхувальником ТЗ «DAF 95XF430», державний номер НОМЕР_1 відповідно до Полісу №АК/5980877 є відповідач, то позивач має право звернутися з позовом до нього про відшкодування сплаченої суми страхового відшкодування.

При цьому позивач посилається на ст.1166, ч.1 ст.1172, ч.2 ст.1187, ст.1191 Цивільного кодексу України, ст.38.1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.04.2004 року.

Ухвалою суду від 12.06.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 08.07.2020 на 10 год. 00 хв.

Крім того, ухвалою суду від 08.07.2020 з ініціативи суду продовжено строк підготовчого провадження у справі до 12.09.2020 включно.

Ухвалою суду (протокольна) від 08.07.2020 повідомлено учасників справи про відкладення підготовчого засідання на 31.08.2020 на 11 год.00 хв.

Ухвалою від 31.08.2020 відкладено підготовче засідання на 14.09.2020 на 11 год. 00 хв., залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 14.09.2020 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.09.2020 на 14 год. 30 хв.

Ухвалою від 15.09.2020 відкладено розгляд справи на 30.09.2020 на 10 год. 00 хв.

Ухвалою від 28.09.2020 розгляд справи призначений ухвалою суду від 15.09.2020 на 30.09.2020 на 10 год. 00 хв. ухвалено провести в режимі відеоконференції.

В судове засідання представник позивача з`явився (в режимі відеоконференції), позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в заявах по суті позову, зокрема, у наданій Відповіді на відзив та посилаючись на долучені до матеріалів справи докази, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

30.07.2020 через канцелярію суду від позивача поступила Відповідь на відзив (вх.№4949), в якій позивач не погоджуться із твердженнями відповідача та зазначає,зокрема про те, що невідповідність технічного стану транспортного засобу - автомобіля марки DAF 95 XF 430 державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «Kogelsvkt 24», д.р.н. НОМЕР_2 , встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили; на момент завдання шкоди (ДТП) між позивачем - Приватним акціонерним товариством « Страхова група «ТАС» та ТОВ ВКФ «БМ ЛТД» був укладений та діяв договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ від 14.03.2017 року №АК/5980877, за яким позивач застрахував майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу - легкового автомобіля DAF 95 XF 430 державний номер НОМЕР_1 ; страхове відшкодування потерпілому (особі, до якої перейшло право вимоги від потерпілого), було сплачено саме на виконання полісу №АК/5980877; оскільки страхувальником ТЗ DAF 95 XF 430 державний номер НОМЕР_1 відповідно до Полісу №АК/5980877 є відповідач, то позивач має право звернутися з позовом до нього про відшкодування сплаченої суми страхового відшкодування.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, заперечив проти позову з підстав, зокрема, викладених у Відзиві на позов.

08.07.2020 через канцелярію суду до матеріалів справи від відповідача поступив Відзив на позов № без номера від 05.07.2020 (вх.№4351), в якому, зокрема, посилається на те, шо на момент ДТП власником автомобіля була ОСОБА_2 (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу додається) і водій ОСОБА_1 безпідставно пред`явив працівникам поліції тимчасове свідоцтво на реєстрацію автомобіля за ТОВ ВКФ «БМ ЛТД», яке втратило свою силу, а також сам ОСОБА_1 ніколи водієм в ТОВ ВКФ «БМ ЛТД» не працював, трудовий договір з ним не укладався. А відтак зазначає про те, що позов є необґрунтованим та безпідставним, в зв`язку з чим до задоволення не підлягає.

21.08.2020 через канцелярію суду до матеріалів справи від відповідача поступили Заперечення (супровідний лист № без номера від 11.08.2020, вх.№5662), в яких зазначає, зокрема, про те, що відповідь на відзив не спростовує тверджень ТОВ ВКФ «БМ ЛТД» як відповідача про безпідставність і необґрунтованість позову, як такого, що до задоволення не підлягає.

Третя особа, а також його представник, в судове засідання не з`явився.

Днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення ( пп. 3 п. 6 ст. 242 ГПК України).

Третя особа ухвалу суду від 31.08.2020 якою відкладено підготовче засідання на 14.09.2020 на 11 год. 00 хв. отримано 04.09.2020, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, що знаходиться в матеріалах справи.

У п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 №01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Враховуючи наведене, господарський суд вважає, що третю особу було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи на 14.09.2020 на 11 год.00 хв., проте своїм правом приймати участь в судовому засіданні третя особа не скористалась. А відтак, третя особа проінформована про розгляд справи в Господарському суді Тернопільської області.

Суд розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши доводи та аргументи представників позивача і відповідача, встановив наступні фактичні обставини.

Згідно Довідки про дорожньо-транспорту пригоду №465741 Управління патрульної поліції в м.Львові 09.06.2017 о 16:15 було скоєно ДТП. Місцескоєння ДТП: Львівська обл., м.Львів, вул.Шевченка, перехрестя вул.О.Ковча. ДТП сталася за участю транспортних засобів: 1) «DAF 95XF430» державний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Kogelsvkt 24», д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ; 2) «Volkswagen Passat» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 ., водій ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 .

Постановою від 31.07.2017 Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 340 грн. Також судом встановлено, що ОСОБА_1 09 червня 2017 року о 16-ій годині 15 хвилин на перехресті вулиць Шевченка-О.Ковча в м.Львові, в порушення вимог п.п.1.5, 2.3 «а», «б» ПДР України, керуючи транспортним засобом марки «DAF 95XF430» державний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Kogelsvkt 24», д.р.н. НОМЕР_2 , перед виїздом та під час руху не забезпечив та не контролював технічний стан транспортного засобу, внаслідок чого відбувся розрив шини, що спричинило пошкодження автомобіля марки «Volkswagen Passat» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків їх власникам, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Також як зазначено в постанові, матеріали, які надійшли від Шепетівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого водієм ТОВ виробничо-комерційна фірма «БМ ЛТД» за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнав.

На момент ДТП між позивачем - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» та ТОВ ВКФ «БМ ЛТД» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ від 14.03.2017 №АК/5980877 (поліс), за яким позивач застрахував майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу легкового автомобіля «DAF 95XF430» державний номер НОМЕР_1 .

26.05.2017 між страховиком - ПАТ «СК «Українська страхова група», Україна, м.Київ, вул.Івана Федорова, 32-А, та страхувальником - ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , вигодонабувач: ОСОБА_3 укладено Договір №28-0199-17-00264 добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасних випадків з водієм та пасажирами на транспорті; транспортний засіб Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_5 , номер кузова/шасі НОМЕР_6 , загальна страхова премія за договором 51 481, 90, термін сплати(включно) 26.05.2017, за період страхування: 29.05.2017 по 28.05.2018.

ПАТ «СК «Українська страхова група» 14.06.2017 від потерпілої ОСОБА_3 поступила Заява про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування на рахунок СТО для здійснення ремонту.

14 червня 2017 року ПАТ «СК «Українська страхова група» складено АКТ огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_5 , номер кузова/шасі НОМЕР_6 , який належить страхувальнику ОСОБА_3 .

Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекс со» виставлено ОСОБА_3 рахунок № НОМЕР_7 від 15.06.2017 на суму 29 003 грн 58 коп.

26 червня 2017 року ПАТ «СК «Українська страхова група» складено Розрахунок страхового відшкодування на суму 23 395 грн. 53 коп. та складено Страховий акт №ЗСКА-6766, в якому визначено страхове відшкодування в сумі 23 395 грн 53 коп.

Згідно платіжного доручення №12383 від 27 червня 2017 року (проведено банком 29.06.2017) ПАТ «СК «Українська страхова група» перерахувало отримувачу: Алекс СО ТзОВ 23 395 грн. 53 коп. (призначення платежу: страх.відшк. 28-0199-17-00261 в 26.05.17 стр. Акт ЗСКА-6766 в 23.06.17. ОСОБА_3 ІАН: НОМЕР_8 . Без ПДВ).

21.07.2017 на адресу ПАТ «Страхова компанія «ТАС» від представника ПАТ «СК «УСГ» Ю.В.Гедз поступила Заява на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу вих.№11/16292 від 14.07.2017, в якій зазначається дата ДТП: 9 червня 2017 року, учасники ДТП: потерпілий - водій: ОСОБА_4 , ТЗ: «Фольксваген» державний № НОМЕР_5 , Страховик: ПАТ «СК» Українська страхова група», договір: 28-0199-17-00261 від 26.05.2017; винна особа: водій - ОСОБА_1 , ТЗ: «ДАФ» державний № НОМЕР_9 , Страховик: ПАТ «СК «ТАС», договір: АК/5980877; підстава для виплати: рахунок № А117506 від 16 червня 2017 року; сума страхового відшкодування: 23 395 грн. 53 коп., посилаючись на ст.993,1191 Цивільного кодексу України, ст.ст.20,27 Закону України «Про страхування» просить сплатити суму в розмірі 23 395 грн. 53 коп. на користь ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (р/р НОМЕР_10 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478, код за ).

17.08.2017 АТ СГ ТАС (Тернопільська філія) складено Страховий Акт №17222Р/28/2017, згідно якого сума страхового відшкодування становить 23 395 грн. 53 коп., страхувальник - ТОВ «БМ ЛТД» на підставі договору страхування АК 5980877 від 14.03.2017, строк дії договору - 14.03.2017 по 13.03.2018, особа відповідальна за настання страхового випадку - ОСОБА_1 .

Також до Страхового Акту складено Додаток 1 «Розрахунок суми страхового відшкодування» з розміром 23 395 грн. 53 коп.

30.08.2017 АТ «СГ ТАС» (приватне) перерахувало УСГ 23 395 грн. 53 коп про що свідчить платіжне доручення №33305 від 30 серпня 2017 року з призначенням платежу: страх.відшкод. зг. Пол №АК/5980877 від 14.03.2017. Регресна вимога №11/16292 від 14.07.2017 р., ПАТ «УСГ» , без ПДВ.

Оцінивши подані сторонами докази на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності, суд дійшов до висновку про відмову у позові, при цьому виходячи із наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" №85/96-ВР від 07.03.1996 страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За приписами ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування) (ст. 980 ЦК України).

Як встановлено ч. 1 ст. 8 Закону "Про страхування" страховим ризиком визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону "Про страхування" страховим випадком є подія, що передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

В силу ст. 988 ЦК України встановлено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Дана норма узгоджується з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону "Про страхування".

Статтею 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст. 25 Закону "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Судом взято до уваги висновки Верховного Суду з питань застосування статті 1194 ЦК України. Так, в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №911/2589/17 від 29.03.2018 суд дійшов висновку, що: особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Таким чином, потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15,від 23.12.2015 у справі № 6-2587цс15 та від 14.09.2016 у справі № 6-725цс16 .

Потерпілий вправі одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки.

Згідно ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання, утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст.38.1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

г)якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , не був працівником Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича комерційна фірма "БМ ЛТД" на момент вчинення ДТП. Жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 працював водієм у відповідача позивачем не подано до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із Постанови від 31.07.2017 Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області розгляд матеріалів справи про адміністративне правопорушення №688/2063/17 відбувався щодо ОСОБА_1 , працюючого водієм ТОВ виробничо-комерційна фірма «БМ ЛТД».

Позивач стверджує у Відповіді на відзив, що обставини щодо того, що ОСОБА_1 в порушення вимог п.п.1.5 та 2.3 «А», «Б» ПДР України керуючи транспортним засобом DAF 95 XF 430 реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «Kogelsvkt 24», д.р.н. НОМЕР_2 , перед виїздом та під час руху не забезпечив та не контролював технічний стан транспортного засобу, внаслідок чого відбувся розрив шини, що спричинило пошкодження автомобіля марки «Фольксваген Пассат», державний реєстраційний номер НОМЕР_11 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався у зустрічному напрямку, а відтак, і невідповідність технічного стану транспортного засобу - автомобіля марки DAF 95 XF 430 реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «Kogelsvkt 24», д.р.н. НОМЕР_2 , встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, за результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення №688/2063/17 Шепетівським районним судом Хмельницької області.

Враховуючи те, що у адміністративній справі відповідач не брав участі, стосовно відповідача не встановлювались обставини щодо того, що ОСОБА_1 є працівником Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича комерційна фірма "БМ ЛТД", а тому судом не приймаються до уваги зазначені твердження позивача.

В своєму Відзиві на позов відповідач зазначає про те, що товариство ВКФ «БМ ЛТД» ніколи не було власником вантажного автомобіля DAF 95 XF 430 д/н НОМЕР_1 та причепа.Даний транспортний засіб використовувався товариством з 15 березня 2016 року по 15 березня 2017 року на умовах оренди, для чого було складено тимчасове свідоцтво про реєстрацію автомобіля за ТОВ «ВКФ «БМ ЛТД».Таким чином, на момент ДТП власником автомобіля була ОСОБА_2 (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу додається) і водій ОСОБА_1 безпідставно пред`явив працівникам поліції тимчасове свідоцтво про реєстрацію автомобіля за ТОВ «ВКФ «БМ ЛТД», яке втратило свою силу. Сам ОСОБА_1 ніколи водієм в ТОВ ВКФ «БМ ЛТД» не працював, трудовий договір з ним не укладався.

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 (копія) власником автомобіля DAF 95 XF 430 реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_13 ТОВ Виробничо-комерційна фірма «БМ ЛТД» не є власником транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_1 (дата реєстрації - 15.03.2016; дійсне до - 15.03.2017).

На адвокатський запит №б-н від 21.07.2020 Нужда Ф. Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС) надано відповідь від 24.07.2020 №31/19-Н-33 а.з., в якій підтверджується, що згідно ЄДР МВС станом на 24.07.2020 за гр. ОСОБА_2 з 23.02.2016 по даний час зареєстрований автомобіль DAF 95 XF- 430, 204 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 12580 см.куб., свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_12 .

15.03.2016 проведена операція «видача свідоцтво про реєстрацію для поїздки за кордон» на ТОВ «Виробничо комерційна фірма «БМ ЛТД» (з правом користування на підставі договору оренди), свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_13 .

14.03.2017 вищевказаний автомобіль знятий з обліку при повернення із поїздки за кордон по дорученні.

15.03.2017 проведена операція «видача свідоцтво про реєстрацію для поїздкти за кордон» на ТОВ «Виробничо комерційна фірма «БМ ЛТД» (з правом користування на підставі договору оренди), свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_14 .

12.10.2017 вищевказаний транспортний засіб знятий з обліку при поверненні з-за кордону.

15.03.2017 між ОСОБА_2 (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «БМ ЛТД» (орендар) укладено договір оренди транспортних засобів, згідно п.1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування (оренду) належні їй на праві власності:

-транспортний засіб марки DAF 95 XF 430 реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

-транспортний засіб марки Kogel модель svkt 24», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Цей договір укладено сторонами строком на 3 роки з дня передачі орендарю (п.2.1. договору).

Розділом 3 договору передбачена плата за користування транспортними засобами.

Згідно п.4.1. договору оренди транспортних засобів підписання цього договору сторонами розцінюється як передання транспортних засобів.

Згідно п.4.2. договору повернення транспортних засобів після закінчення строку дії договору оренди Орендарем здійснюється на першу вимогу орендодавця (з урахуванням вимог п.2.1. цього договору), заявлену у письмовій формі, що оформлюється актом, скріпленим підписами учасників правочину.

Відповідач надав до матеріалів справи Довідку підписану директором ТОВ ВКФ «БМ ЛТД» ОСОБА_5 і головним бухгалтером ОСОБА_8 та засвідчену печаткою товариства, згідно якої автомобіль DAF 95 XF -430 д/н НОМЕР_1 (свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_12 на прізвище ОСОБА_2 , тимчасове свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_15 на ТОВ ВКФ «БМ ЛТД» для виїзду за кордон, що діяло з 15.03.2017 року по 12.10.2017 року) у користуванні товариства відповідно до договору оренди від 15 травняч 2017 року не перебував, його передача в оренду відповідно до договору не відбулась, як не складався і акт про повернення транспортного засобу. Даний автомобіль ТОВ ВКФ «БМ ЛТД» ні для міжнародних перевезень, ні для перевезень на території України протягом дії тимчасового свідоцтва про реєстрацію не використовувався, передбачена договором орендна плата не здійснювалась. Враховуючи наведене, укладений на три роки договір оренди даного транспортного засобу був достроково припинений 12.10.2017, як і дія тимчасового свідоцтва про реєстрацію Т/З.

Ухвалою від 31.08.2020 було запропонувано подати: позивачу - докази перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з відповідачем; відповідачу: наказ на ОСОБА_1 (прийняття на роботу та звільнення з роботи) (за наявності), витяг з трудової книжки про прийняття на роботу ОСОБА_1 водієм транспортного засобу; податкова звітність: звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ТзОВ виробнича комерційна фірма «БМ ЛТД» за червень 2017 року з доказами направлення в органи ДПС.

Такі докази не подані позивачем.

Відповідач надав до матеріалів справи, зокрема, Таблиця 5.Відомості про трудові відносини осіб та Таблиця 6.ідомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам до Звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за червень 2017 року, в яких ОСОБА_1 не значиться.

Також ухвалою суду від 31.08.2020 року було зобов`язано Головне управління ДПС у Тернопільській області, 46021, м.Тернопіль, вул.Білецька, 1 в строк до 11 вересня 2020 року (включно) надати суду необхідні документи: копію Звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича комерційна фірма "БМ ЛТД", ідентифікаційний код 14049984 за червень 2017 року; письмові відомості щодо того чи наявні в поданому ТзОВ виробнича комерційна фірма "БМ ЛТД" (ідентифікаційний код 14049984) Звіті щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за червень 2017 року відомості про сплату ЄСВ та ПДФО щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; письмові відомості про дату прийняття ТзОВ виробнича комерційна фірма "БМ ЛТД" (ідентифікаційний код 14049984) на роботу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 та дату звільнення ТзОВ виробнича комерційна фірма "БМ ЛТД" (ідентифікаційний код 14049984) з роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 (якщо звільнено), які відображені у Звітах щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ТзОВ виробнича комерційна фірма "БМ ЛТД" за червень 2017 року і попередні (до червня 2017 року) та наступні періоди (після червня 2017 року).

Головне управління ДПС у Тернопільській області на виконання вимог ухвали суду від 31.08.2020 надало належним чином завірену копію звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 4 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ТОВ «ВКФ «БМ ЛТД» () за червень 2017 року. Одночасно повідомило, що згідно поданої звітності за червень 2017 року та період з жовтня 2013 року по липень 2020 року, інформація щодо сплати єдиного внеску і податку на доходи з фізичних осіб та про перебування в трудових відносинах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з ТОВ «ВКФ «БМ ЛТД» відсутня.

Також відповідач надав до своїх Заперечень № без номера від 11.08.2020 лист Головного управління ДПС у Тернопільській області від 07.04.2020 №14-00-33-04-16/8566 (а.с.114), в якому зазначено про те, що управлінням за результатами поточного моніторингу й аналізу та податкової інформації, зібраної у відповідності до ст.72 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI встановлено, що за даними Міграційної служби України, для здійснення міжнародних перевезень у 2017 році ТОВ ВКФ "БМ ЛТД" залучались водії, зокрема, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_16 , паспорт НОМЕР_17 , транспортний засіб НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , тип митної декларації ЕК, митний режим 10, №ВМД120966, дата оформлення 07.06.2017.

На даний лист ТОВ ВКФ "БМ ЛТД" надало відповідь від 20.04.2020 №90/04-20, в якій зазначається про те, що за вказаними у запиті Головного управління ДПС у Тернопільській області РНОКПП НОМЕР_16 у єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься фізична особа-підприємець Шилич Семен Андрійович (вид діяльності КВЕД 52.27.2 роздрібна торгівля непродовольчими товарами, Н.В.Ш.Г.; КВЕД 55.30.2 діяльність кафе (сновний);КВЕД 36.63.0 виробництво іншої продукції, Н.В.Ш.Г.; КВЕД 55.51.0 діяльність їдалень; КВЕД 74.87.0 надання інших комерціних послуг).

Тобто, факт перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з відповідачем не підтвердився з огляду на те, що він використовувався РНОКПП іншої особи.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним зас обом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Правове визначення регресного позову у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не наведено, разом з тим, за приписами статті 1191 Цивільного кодексу України регресом визнається право зворотної вимоги до винної особи;

- із наданих позивачем документів, що наявні в матеріалах справи, вбачається, що винною у заподіянні майнової шкоди особою є не відповідач, оскільки водій ОСОБА_1 , який перебував за кермом автомобіля, не перебував на момент вчинення ДТП в трудових відносинах з відповідачем;

-за положеннями частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Між тим, положення цієї норми не змінюють прав та обов`язків із регресних зобов`язань. Отже, право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, який у даних правовідносинах не є винною особою, за приписами статті 1191 Цивільного кодексу України не виникає.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (п.4) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання,оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

Суд звертає увагу, що якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відповідальність покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, тобто першочерговим у визначенні особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду є власник такого джерела.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича комерційна фірма "БМ ЛТД" про стягнення 23 395 грн. 53 коп. страхового відшкодування є такими, що не підлягають до задоволення, як безпідставно заявлені. А відтак, суд вважає, що в позові слід відмовити.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Судовий збір.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на позивача.

Керуючись статями 13, 43, 73, 74 76-79, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.В позові відмовити.

2.Копію рішення направити учасникам справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В зв`язку з перебуванням судді у відпустці повне рішення складено: 28.10.2020.

Суддя С.О. Хома