ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"04" листопада 2020 р. Справа№ 910/10784/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

Розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Гурман 2014», адвоката Васильєва М.О. про відвід колегії суддів

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 у справі № 910/10784/16 (суддя Чебикіна С.О., м. Київ, повний текст рішення складено 02.12.2019)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» Пантіної Л.О., м. Київ

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс», м. Київ

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Гурман 2014», м. Київ

треті особи:

1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

2) Національний Банк України, м. Київ

3) Товариство з додатковою відповідальністю «Меблевий комбінат «Стрий», м. Стрий, Львівська обл.

4) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, м. Київ

5) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова Олена Ярославівна, м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», м. Київ

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 у справі № 910/10784/16 (суддя Чебикіна С.О., м. Київ, повний текст рішення складено 02.12.2019) в позові відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 у справі № 910/10784/16 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 у справі № 910/10784/16 залишено без руху.

04.02.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярію) від Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги відповідно ухвали від 20.01.2020, до якої зокрема додано оригінал платіжного доручення № 807284 (#) від 28.01.2020 про сплату судового збору у розмірі 8 268,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 у справі № 910/10784/16 відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 у справі № 910/10784/16 призначено на 03.03.2020.

Розгляд справи неодноразово було знято з розгляду та відкладено, востаннє, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 у справі № 910/10784/16 відкладено розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 у справі № 910/10784/16 на 25.11.2020; запропоновано учасникам справи завчасно, а саме до 20.11.2020 надати через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярію суду) питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Однак, після судового засідання 04.11.2020 о 12 год. 59 хв. представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Гурман 2014», адвокатом Васильєвим М.О. через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду подано заяву б/н від 04.11.2020 про відвід колегії суддів, згідно якої представник відповідача-2 просить суд:

1) задовольнити заяву про відвід колегії суддів у складі: головуючого Разіної Т.І., суддів: Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.;

2) розгляд справи здійснювати колегією суддів в іншому складі.

Доводи вищевказаної заяви фактично зводяться до того, що представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Гурман 2014», адвокат Васильєв М.О. не погоджується із тим, що колегія суддів апеляційної інстанції у складі головуючого судді Разіної Т.І., суддів: Михальської Ю.Б., Тищенко А.І. з власної ініціативи поставила питання щодо призначення у даній справі судової експертизи.

Представник відповідача-2 посилається на п. 2 ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України відповідно до якого, суд може призначити експертизу, якщо жодною із сторін не надано висновку експерта та зазначає, що в матеріалах справи наявний висновок експерта №/01/1901-03 від 07.02.2019, яким вже було проведено експертизу вартості відступлених прав вимоги.

Також, у заяві про відвід колегії суддів, заявник вказує про відсутність підстав для призначення експертизи у даній справі. Учасники справи не заявляли відповідного клопотання, а отже, на переконання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Гурман 2014», адвоката Васильєва М.О., такі дії суду вказують на нехтування базовими нормами права, затягуванню розгляду справи та надання переваг позивачу, оскільки наявний у матеріалах справи висновок експерта є на користь відповідачів та підтверджує безпідставність позовних вимог.

Розглянувши зазначену вище заяву про відвід колегії суддів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її необґрунтованість, виходячи з наступного.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Відвід судді в господарському процесі як правова категорія - це висловлена в письмовій формі недовіра колегії господарського суду на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі внаслідок виявлення будь-якої особистої прихильності чи упередженості, заявлена учасником розгляду конкретної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначалось вище, доводи заяви про відвід колегії суддів зводяться до того, що представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Гурман 2014», адвокат Васильєв М.О. не погоджується із тим, що колегія суддів апеляційної інстанції у складі головуючого судді Разіної Т.І., суддів: Михальської Ю.Б., Тищенко А.І. з власної ініціативи поставила питання щодо призначення у даній справі судової експертизи.

Проте, вищенаведені заявником доводи в розумінні ст. 35 ГПК України не можуть бути підставою для відводу зазначених суддів Північного апеляційного господарського суду.

Крім того, посилання представника відповідача-2 на п. 2 ч. 1 ст. 99 ГПК України є недоцільним, адже відповідно до вищевказаної норми, суд може призначити експертизу з власної ініціативи якщо, жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Разом з тим, наданий відповідачем-2 висновок експерта № SE/01/1901-03 від 07.02.2019, який міститься в матеріалах справи № 910/10784/16 викликає у колегії суддів апеляційної інстанції сумніви щодо правильності, а відтак, наявна необхідність призначення судової експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Щодо доводів представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Гурман 2014», адвоката Васильєва М.О. про надання переваги позивачу, оскільки наявний у матеріалах справи висновок експерта підтверджує безпідставність позовних вимог, слід зазначити наступне.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України» (Заява №7577/02) від 03.05.2007 суд нагадує, що «безсторонність», в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

В рішенні у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 зазначено наступне. Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії», від 24.02.1993, Series A N 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії», заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) ( рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру», заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-XIII). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства», п. 32, Reports 1996-III). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення від 26.10.1984 у справі «Де Куббер проти Бельгії», Series A, № 86). Насамкінець, концепції незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою та залежно від обставин можуть вимагати спільного розгляду (рішення у справі «Сасілор-Лормін проти Франції», заява № 65411/01, п. 62, ECHR 2006-XIII).

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи (ч.ч. 1, 2 ст. 99 ГПК України) призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 98 ГПК України).

Так, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01.06.2006, яке відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судом як джерело права, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строки для їх отримання.

В той же час, слід зауважити, що висновок судового експерта для господарського суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється господарським судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 86 цього Кодексу (ст. 104 ГПК України).

Отже, висновок експерта №/01/1901-03 від 07.02.2019, який міститься у матеріалами справи № 910/10784/16 не підтверджує правової позиції Товариства з обмеженою відповідальністю «Гурман 2014» у даній справі та не має заздалегідь встановленої сили, а відтак, твердження представника відповідача-2 про те, що суд апеляційної інстанції надає перевагу позивачу є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість заявленого відводу головуючому судді Разіній Т.І., суддям Михальській Ю.Б. та Тищенко А.І., оскільки наведені заявником доводи у її обґрунтування, а саме - незгода сторони з процесуальними рішеннями колегії суддів у даній справі, в розумінні ст. 35 ГПК України, не може бути підставою для відводу зазначених суддів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 39 ГПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Таким чином, оскільки колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про необґрунтованість заявленого головуючому судді Разіній Т.І., суддям Михальській Ю.Б. та Тищенко А.І. відводу, справа підлягає передачі на здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою для вирішення питання про відвід відповідно до положень ст. 32 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 32, 35, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Гурман 2014», адвоката Васильєва М.О. про відвід колегії суддів визнати необґрунтованою.

3. Матеріали справи № 910/10784/16 передати на здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою для вирішення питання про відвід відповідно до положень ст. 32 ГПК України.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко