ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" жовтня 2020 р. Cправа № 902/696/20

Суддя Господарського суду Вінницької області Колбасов Ф.Ф., розглянувши в судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" (вул. Писарєва, 3/83, м. Вінниця, 21036)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК-Гарант" (вул. Хмельницьке шосе, буд. 13, оф. 315, м. Вінниця, 21036)

про стягнення 22056,00 грн., -

За участю секретаря судового засідання Вознюк К.В.,

Представники сторін в судове засідання не з"явилися.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Глорія - В" звернулося в Господарський суд Вінницької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК-Гарант" про стягнення 22056,00 грн. - заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань щодо проведення розрахунків за отриманий товар та виконані роботи.

Ухвалою від 17.07.2020 року відкрито провадження у справі № 902/696/20 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 11.08.2020 року.

В зв`язку із неявкою сторін в підготовче засідання 11.08.2020 року та ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалою суду від 11.08.2020 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання до 06.10.2020 року.

В судовому засіданні - 06.10.2020 року представник позивача підтримав позовні вимоги.

Ухвалою від 06.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 902/696/20 для судового розгляду по суті на 27.10.2020 р.

На визначену судом дату - 27.10.2020 року представники сторін не з"явилися.

Про час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, шляхом направлення копій ухвали від 06.10.2020 року рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень. Сторони копії ухвали суду від 06.10.2020 року отримали - 16.10.2020 року, що підтверджується поштовим повідомленнями вх. № 12538 від 20.10.2020 року, вх. № 12539 від 20.10.2020 року.

Окрім того, суд враховує, що 27.10.2020 року від представника позивача до суду надійшла заява від 27.10.2020 року про здійснення судового розгляду без участі представника позивача за наявними матеріалами, в зв"язку з неявкою відповідача та неподанням ним відзиву. У вказаній заяві представник позивача позов підтримав та просив його задоволити.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про дату, час та місце судового слухання, але останні не скористалися своїм правом на участь своїх представників у судовому засіданні.

Відзиву, будь - яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

При цьому статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Положеннями ст. 178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи те, що норми статей 182, 183 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно із ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У зв`язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст.165, ч. 2 ст.78 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Між сторонами у спрощений спосіб укладено договір, у якому містяться елементи поставки та підряду.

Так, ТОВ "Глорія - В", як Постачальник здійснило поставку товару ТОВ "ЖК - Гарант", як Покупцю, а останній отримав товар, такий як: кут алюм. перфорований з сіткою - 550 пог.м.; шпаклівка Старт 30 кг. в кількості 80 шт.; шпаклівка Фініш 25 кг. в кількості 44 шт.; кутник перфор. (алюм.) - 550 пог.м. на суму 17602,30 грн. (в тому рахунку 2933, 72 грн. ПДВ).

Вказане підтверджується видатковою накладною № ТВ - 0000047 від 18.10.2018 року, підписаною сторонами та скріпленою їх печатками.

Відтиск печатки на видатковій накладні є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цією накладною.

До такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 20.12.2018 року у справі № 910/19702/17.

На підтвердження вище викладеного позивач також надав суду податкові декларації з податку на додану вартість від 19.11.2018 року, від 19.02.2019 року, квитанції про реєстрацію податкових накладних від 14.11.2018 року, від 14.02.2019 року, податкові накладні № 4 від 18.10.2018 року, № 2 від 21.01.2019 року.

Позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № ТВ-0000043 від 18.10.2020 року на суму 17602, 30 грн. (в тому рахунку 2933,72 грн. ПДВ).

Проте, відповідач за отриманий товар не розрахувався з позивачем.

Окрім того, позивач виставив відповідачу рахунок - фактуру № ТВ - 0000040 від 01.10.2018 року на загальну суму 4453,90 грн. (в тому рахунку ПДВ 742,32 грн.) та здійснив ремонт дверей відповідачу. Загальна вартість робіт склала - 4453, 90 грн. (в тому рахунку, ПДВ 20% - 742, 32 грн.), що підтверджується актом № ТВ - 0000001 здачі - приймання робіт (надання послуг) від 21.01.2019 року.

Як стверджує позивач в позовній заяві, відповідач відмовився підписувати акт здачі - прийняття робіт, тому вказаний акт надсилався на адресу відповідача та був отриманий останнім 28.05.2020 року, що підтверджується описом вкладення, поштовим повідомленням (а.с.17).

В силу ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Про відступлення позивачем від умов усної домовленості або інших недоліків в частині виконаних робіт, що підтверджені актом здачі - приймання від 21.01.2019 року на суму 4453,90 грн., як це передбачено ст. 853 ЦК України, відповідач не заявив.

Відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Відмова замовника від підписання акта виконаних робіт за договором підряду за відсутності своєчасно наданих зауважень до виконаних робіт не звільняє замовника від обов`язку щодо їх оплати.

Вказану правову позицію висловив Вищий господарський суд України у п. 6 Оглядового листа від 18.02.2013 року № 01-06/374/2013 "Про практику вирішення спорів, пов`язаних із виконанням договорів підряду", постанові ВГСУ від 11.05.2012 року №21/5005/14068/2011.

Відповідно до приписів ст. 882 ЦК України відповідач не подав доказів того, що ним було заявлено про недоліки у виконані позивачем роботі та доказів в обґрунтування відмови від підписання акту здачі - приймання робіт на суму 4453,90 грн. За змістом вказаної правової норми відсутність своєчасно висловлених зауважень до виконаних робіт свідчить про прийняття робіт, а відмова замовника від підписання акта виконаних робіт за договором підряду за відсутності своєчасно наданих зауважень до виконаних робіт не звільняє від обов`язку їх оплати.

Дана правова позиція висловлена у постанові ВГСУ від 16.07.2014 року по справі №920/135/14, у перегляді якої ВСУ відмовлено.

Такого ж висновку дійшов Північно-західний апеляційний господарський суд у постанові від 10.06.2019 у справі №922/3141/18.

Отримання відповідачем акту здачі - приймання виконаних робіт від 21.01.2019 рок на суму 4453, 90 грн. - 28.05.2020 року підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.17).

Як вбачається із матеріалів справи позивач надіслав відповідачу претензію № 1 (вих. № 001 від 26.05.2020 року), у якій просив відповідача добровільно перерахувати суму претензії - 22056 грн. на рахунок постачальника. Вказану претензію відповідач отримав 25.06.2020 року, що стверджується поштовим повідомленням (а.с.28).

Матеріали справи не містять відповіді на претензію та добровільного перерахування суми претензії - 22056 грн. на рахунок постачальника.

У зв`язку із несплатою відповідачем за поставлений товар та виконані роботи, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши і оцінивши надані докази суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Розглядаючи позовні вимоги, господарський суд враховує положення ст. 67 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до якої відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Загальний порядок укладення господарських договорів, тобто договорів між суб`єктами господарювання, визначено ст. 181 ГК України.

Частина 1 наведеної вище норми передбачає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч.1. ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст. 205 ЦК України).

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 2 ст. 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За приписами ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Оскільки сторони в підписаних документах (рахунки-фактури, видаткова накладна, Акт здачі - прийняття робіт) узгодили як поставку товарів так і виконання робіт, господарський суд дійшов висновку, що між сторонами укладено у спрощений спосіб договір, який має елементи договору поставки та договору підряду.

Згідно з ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 даної норми передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ч. 1 ст. 853 ЦК України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими (ст. 882 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, принципами господарського судочинства, є зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи.

За умовами частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статей 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на те, що відповідачем позовні вимоги не спростовано, доказів належного виконання зобов`язання щодо оплати за отриманий товар та виконану роботу не надано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд зважає на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Слід звернути увагу, що при прийнятті рішення суд керувався і таким.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що законним є рішення, ухвалене господарським судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно із ч.4 ст.4 ГПК України суд, зокрема, застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як визначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України", яке 10.05.2011 року набрало статусу остаточного, одним із критеріїв обґрунтованості судового рішення є те, щоб продемонструвати сторонами, що вони почуті.

В рішеннях Європейського суду з прав людини наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" від 26.10.1984 року та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" від 28.10.1998 року).

З огляду на те, що судом детально досліджено усі наявні у справі матеріали, не залишено поза увагою жодний аргумент, у суду наявні правові підстави вважати прийняте рішення законним та обґрунтованим, з огляду на що у сторін не повинно виникнути сумнівів, що вони почуті.

Таким чином, рішення господарського суду відповідає завданням господарського судочинства, що цілком узгоджується із положеннями ст. 2 та ч. 3 ст.236 ГПК України.

Судовий збір відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. 73 - 74, 76 - 77, 123, 129, 233, 236 - 241, 247, 251 - 252, 326 - 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК-Гарант", (вул. Хмельницьке шосе, буд. 13, оф. 315, м. Вінниця, 21036) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Глорія-В", (вул. Писарєва, 3/83, м. Вінниця, 21036) 22056, 00 грн. - заборгованості та витрат на судовий збір в сумі 2102,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 30 жовтня 2020 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Писарєва, 3/83, м. Вінниця, 21036)

3 - відповідачу (вул. Хмельницьке шосе, буд.13, оф.315, м. Вінниця, 21036)