ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2020 справа № 914/1734/20

За позовною заявою: Фермерського господарства Рисовський, с. Зубра, Пустомитівський район, Львівська область

до відповідача: Львівської міської ради, м. Львів

про стягнення 542140,00грн завданої шкоди

Суддя У.І.Ділай

Секретар В.Д.Андрусик

За участю представників:

Від позивача: Рисовський Іван Григорович - голова

Від відповідача: Синьовський Богдан Васильович - спеціаліст

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Фермерського господарства Рисовський, до відповідача: Львівської міської ради, про стягнення 542140,00грн завданої шкоди.

Ухвалою від 21.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 03.09.2020.

У судовому засіданні 03.09.2020 оголошено перерву до 15.09.2020.

У судових засідання від 01.10.2020 та від 06.10.2020 оголошено перерву.

Ухвалою від 06.10.2020 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.10.2020.

Представник позивача в судовому засіданні 22.10.2020 підтримав позов, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

У судовому засіданні 22.10.2020 представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні, а також долучив до матеріалів справи копію постанови ВП№60510048 про закінчення виконавчого провадження від 28.09.2020.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідно до розпорядження представника Президента України в Пустомитівському районі від 12.03.1993 Рисовського Івана Григоровича визнано одноосібним фермером з 4га землі, яку було по-рейдерськи захоплено й не повернуто. Тому ф/господарство вирішило зосередити свою діяльність відповідно до п.3 затвердженого статуту на виробництві троянд закритого ґрунту в зв`язку з чим для виробничої діяльності виникла потреба організувати приміщення для торгівлі власної вирощеною продукцією, відтак збудовано тепличне господарство загальною площею 450 кв.м. для вирощування троянд закритого ґрунту.

27.07.2001 позивач звернувся погодити проектні пропозиції, а 15.10.2001 розглянути заяву про надання земельної ділянки в користування по погодженому проекту відповідачем.

Як зазначив позивач подана заява тривалий час не розглядалася, а згодом стало відомо, що погоджену земельну ділянку надано іншій особі. Тому позивач звернувся до голови Сихівської райдержадміністрації п.Рудницького І. надати хоч десяту частину обіцяної площі, так як було затрачено на погоджений проект велику суму грошей.

Оскільки земельну ділянку відповідачем не надано позивач звернувся до арбітражного суду з позовною заявою на неправомірні дії, де в процесі арбітрування між сторонами в суд викликалися начальник юридичного відділу та залучався заступник голови Львівської міської ради і в кінцевому результаті було досягнуто згоди в тому, що взамін відкликання апеляційної скарги відповідач зобов`язався погодити та надати земельну ділянку в оренду площею 38кв.м в іншому місці і в зв`язку з тим апеляційним судом винесена ухвала про припинення провадження у справі від 14.09.2005 №3/243-13/433. В подальшому юридичним управлінням Львівської міської ради був підготовлений проект ухвали на розгляд сесії та подано із заявою позивача на розгляд, яка протягом 2005-2012р. безпідставно не розглядалася і досі не розглянута, ігноруючи рішення господарського суду Львівської області у справі №515/6840/11 від 17.01.2012, яким визнано порушеним право на розгляд заяви позивача про надання земельної ділянки в оренду площею 38кв. м.

29.02.2012 позивач звернувся до відповідача із заявою надати в оренду земельну ділянку площею 38кв. м погоджену та раніше обіцяну для встановлення приміщення для торгівлі квітковою продукцією по погодженому проекту для ведення фермерського господарства, проте заява знову не розглядалася, відтак позивач звернувся до адміністративного суду.

Постановою ІІустомитівського районного суду по справі №450/4743/13 від 25.12.2014 задоволено адміністративний позов позивача до Львівської міської ради, яким визнано бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви та зобов`язано розглянути заяву.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 у справі №914/340/15 стягнено з Львівської міської ради моральної шкоди на користь відповідача 6090 грн в зв`язку з нерозгядом заяви та невиконання судових рішень.

За твердженням позивача рішенням господарського суду Львівської області від 13.06.2019 у справі №914/263/19 повторно присуджено відшкодування за невиконання судового рішення.

Як повідомив позивач державний виконавець 17.02.2020 черговий раз звернувся з вимогою виконати рішення суду і розглянути заяву на найближчій сесії, але зобов`язання виконавця залишилося поза увагою відповідачем.

Позивач наголосив, що незважаючи на судові рішення, відповідач продовжує не розглядати заяву та не виконувати рішення суду, внаслідок чого права позивача на розгляд заяв і гарантію прав підприємців право на землю не поновлено і тому позивач одноосібний власник продовжує нести моральні та матеріальні збитки- неотримані доходи в зв`язку з неможливістю реалізації виробленої власної продукції, а тому залишається неможливою виробнича діяльність фермерського господарства-виробництво та реалізація квіткової продукції, оскільки вулична торгівля Львівською міською радою заборонена.

Позивач вважає, що завдана моральна шкода полягає в глибоких переживаннях в зв`язку з невиконанням судових рішень, порушення відповідачем принципу «належного урядування», порушенн гарантії загальних прав підприємців, порушенні гарантій права на землю, несправедливим незаконним позбавленням реалізації своїх прав та життєвих планів, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, невиправданих затрачених матеріальних ресурсів, порушення і втручання у право власності вчинення дій спрямованих на зниження престижу та довіри до діяльності позивача та інших немайнових прав позивача.

Відповідно до поданого позову позивач просить стягнути з відповідача 542 140,00 грн завданої шкоди, з яких 94460,00грн моральної шкоди та 447780,00грн матеріальної шкоди.

Відповідач заперечив проти позову з огляду на таке.

Позивач просить стягнути кошти, зокрема маральну шкоду, за період з листопада 2018 по червень 2020 року, проте відповідач вважає, що така вимога не підлягає до задоволення оскільки рішення адміністративного суду було виконано ще у вересні 2018 року.

Виконавче провадження за заявою ОСОБА_1 відкрито у 2019 році після того як вступило в силу (після апеляційного перегляду) рішення Господарського суду Львівської області від 13.06.2019 у справі № 914/263/19, яким встановлено факт виконання спірного рішення. На думку відповідача позивач втратив підстави для стягнення коштів з Львівської міської ради.

За твердженням відповідача матеріальна шкода позивача є теоретична та не ґрунтується на фактичних обставинах справи, оскільки останнім не ведеться заявлена підприємницька діяльність.

Крім того, представник відповідача до матеріалів справи долучив копію постанови ВП№60510048 про закінчення виконавчого провадження від 28.09.2020 по виконанню виконавчого листа №450/4743/13-а, виданого 23.11.2016 про зобов`язання Львівської міської ради розглянути заяви ОСОБА_1 щодо передачі в оренду: земельної ділянки площею 38 м2 на АДРЕСА_1 по представленому погодженому проекту та земельної ділянки площею 15 м2 під реконструкцію частини галереї торгового центру на АДРЕСА_1 по договору суперфіцію, згідно представленого проекту.

При прийнятті рішення суд виходить і такого:

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно із заявленими позовними вимогами позивач просив: скасувати стягнути з відповідача 542140,00 грн завданої моральної та матеріальної шкоди.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Для вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення завданої моральної та матеріальної шкоди суду необхідно встановити їх відповідність вимогам чинного законодавства.

Також обов`язковою умовою стягнення заявлених вимог є порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) дано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Тобто, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного Рішення Конституційного Суду України.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає й обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Як встановлено судом та не заперечено сторонами спору, 13.06.2019 Господарським судом Львівської області прийнято рішення у справі №914/263/19 за позовом Фермерського господарства Рисовський до Львівської міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди на суму 1 528 344,00 грн. відповідно до вказаного рішення позов задоволено частково. Стягнуто з Львівської міської ради на користь Фермерського господарства Рисовський 90435грн.80 коп. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.10.2019 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.02.2020 рішення Господарського суду Львівської області від 13.06.2019 у справі № 914/263/19 залишено без змін.

У рішенні Господарського суду Львівської області від 13.06.2019 №914/263/19 зазначено, що 29.02.2012 ФГ "Рисовський" звернувся до Ради із заявою № 3-Р-5954 про надання земельної ділянки на проспекті Червоної Калини у місті Львові площею 38 м2 для встановлення приміщення торгівлі квітковою продукцією. Однак вказана заява не розглядалася Радою, тому ФГ "Рисовський" звернувся до суду.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 у справі № 876/4359/15, та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.09.2017 у справі № К/800/30683/15, визнано неправомірною бездіяльність Ради щодо розгляду заяв ОСОБА_1 про надання йому земельної ділянки площею 38 м2 на АДРЕСА_1 по представленому погодженому проекту та земельної ділянки площею 15 м2 під реконструкцію частини галереї торгового центру на АДРЕСА_1 по договору суперфіцію, згідно представленого проекту. Зобов`язано Раду розглянути заяви ОСОБА_1 щодо передачі в оренду: земельної ділянки площею 38 м2 на АДРЕСА_1 по представленому погодженому проекту та земельної ділянки площею 15 м2 під реконструкцію частини галереї торгового центру на АДРЕСА_1 по договору суперфіцію, згідно представленого проекту.

Факт порушення прав позивача в формі бездіяльності Ради, що виявилася у ненаданні відповіді на заяву від 29.02.2012 № 3-Р-5940 встановлено судовими рішеннями у справах № 914/977/18, № 914/1633/17 та № 914/340/15, і ці обставини відповідно частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи.

Постанова Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а щодо розгляду заяв ОСОБА_1 виконана Радою лише 18.09.2018.

Задовольняючи частково позовні вимоги ФГ "Рисовський" про стягнення моральної шкоди, суди виходили з того, що постанова Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а щодо розгляду заяв ОСОБА_1 є виконаною Львівською міською радою 18.09.2018, тому розмір моральної шкоди підлягає визначенню виходячи з однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди, за період з листопада 2015 року по 18.09.2018.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, суди зазначили про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача щодо не розгляду заяви позивача та завданою позивачу матеріальною шкодою. Суди акцентували, що сам по собі розгляд заяви про надання земельної ділянки не гарантує рішення про її надання, а тому твердження позивача про те, що лише бездіяльність Ради щодо розгляду заяви призвела до понесення позивачем матеріальних збитків, є передчасним. Крім того, матеріали справи не містять документів, які свідчать про ведення позивачем господарської діяльності, позивач перебуває у стані припинення ще з 2008 року, що підтверджується отриманим судом Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відтак, можливість одержання доходів є теоретичною та не може бути підставою для її стягнення.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).

Стосовно покликання позивача в цій справі про необхідність стягнення понесеної моральної та матеріальної шкоди за період з листопада 2018 року по червень 2020 року суд звертає увагу, що завдання шкоди Радою позивачу тривало та було припинено лише 18.09.2018 про, що зазначено у вищенаведених судових рішеннях.

За вказаних обставин Господарський суд Львівської області приходить до висновку, що заявлені вимоги є не обґрунтованими, а позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів порушення відповідачем суб`єктивного права ФГ "Рисовський" щодо невиконання постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а після 18.09.2018. Також позивачем не доведено, що об`єктом захисту є його охоронюваний законом інтерес. Відтак у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки є відсутнім порушення суб`єктивного права позивача, що підлягає судовому захисту у даному спорі.

Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 30.10.2020.

Суддя У.І. Ділай