ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.10.2020 Справа № 920/612/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., за участю секретаря судового засідання Осокіної А.М., розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Нотехс»

до - Комунального підприємства «Шляхрембуд» Сумської міської ради,

про стягнення 500130 грн 42 коп.

За участю представників сторін:

від позивача не прибув;

від відповідача - не прибув.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач 17.06.2020 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача 442222 грн 96 коп. основного боргу, 21299 грн 40 коп. 3% річних, 36608 грн 06 коп. інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами договору підряду № 17/09-18-01-НП від 17.09.2018 (надалі Договір).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що між сторонами було укладено Договір. Позивач виконав умови Договору виконав будівельні роботи, відповідачем роботи були прийняті, що підтверджується відповідним актом приймання виконаних будівельних робіт. В той же час, відповідачем роботи не було оплачено, чим порушено умови Договору. Тому зазначене є підставою для стягнення з відповідача боргу, 3% річних та інфляційних втрат (а.с.1-2).

Ухвалою суду від 22.06.2020 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 04.08.2020 було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

11.09.2020 відповідачем до суду було надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог в частині стягнення 311449 грн 80 коп. основного боргу, інфляційних втрат та 3 % річних.

Відповідач обґрунтовує заперечення тим, що між сторонами 02.10.2018 було складено акт приймання-передачі будівельних матеріалів, згідно вказаного акту відповідачем передано позивачу матеріально-технічні ресурси на суму 311449 грн 80 коп. Тому сума основного боргу складає 130773 грн 16 коп., так як згідно п. 1.4 Договору роботи виконуються з використанням матеріально-технічних ресурсів відповідача та позивача (а.с.54).

Позивач 14.09.2020 надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.55-56). Суд залучив відповідь на відзив до матеріалів справи.

14.09.2020 відповідач надав заяву про проведення підготовчого засідання без участі представника відповідача.

22.09.2020 відповідач надав до суду заперечення на відзив (а.с.87). Суд залучив заперечення до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 22.09.2020 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.10.2020.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

17 вересня 2018 року між сторонами було укладено договір підряду № 17/09-18-01-НП. Вищезазначений факт підтверджується копією вказаного Договору (а.с.17-19). Також, між сторонами була підписана договірна ціна до Договору (а.с.20).

Сторонами суду не надано доказів, що Договір визнавався недійсним у судовому порядку, а тому Договір підлягає обов`язковому виконанню сторонами.

Відповідно до п.1.1, п.1.4 Договору відповідач доручає, а позивач зобов`язується на свій ризик виконати в порядку та на умовах, визначених цим Договором будівельні роботи на об`єкті: Нове будівництво адміністративно-побутового будинку з виробничими приміщеннями за адресою: проспект Курський, 6 у місті Суми», а позивач зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи. Роботи виконуються з використанням матеріально-технічних ресурсів відповідача та позивача.

Позивач виконав роботи по Договору, про що між сторонами було складено та підписано 31.10.2018 акт приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3) за жовтень 2018 року на суму 442222 грн 96 коп. Вищезазначений факт підтверджується копією вказаного акту та довідки (а.с.23-29).

Згідно з ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Оскільки факт укладення Договору, підписання зазначеного акту та довідки визнаються сторонами у заявах по суті, то вони є такими, що встановлені судом.

Відповідно до п. 1.3 Договору фактична вартість виконаних робіт по Договору визначається за актом приймання виконаних будівельних робіт та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат.

Згідно з п. 4.2 Договору розрахунок за виконані роботи проводиться протягом 5 робочих днів з моменту підписання сторонами акта приймання виконаних будівельних робіт.

Оскільки відповідач кошти не сплатив, позивач звернувся до відповідача з претензією від 17.04.2020. Вищезазначений факт підтверджується копією претензії та доказів її направлення фіскальним чеком та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.30). Відповідач на претензію не відреагував кошти не сплатив, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивачем до матеріалів справи було надано розрахунок ціни позову (а.с.7).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всі вищезазначені факти належними та допустимими доказами не спростовано. Тому вказані вище обставини є такими, що встановлені судом на підставі належних та допустимих доказів, які надані позивачем.

В той же час, відповідач у відзиві стверджує, що між сторонами 02.10.2018 було складено акт приймання-передачі будівельних матеріалів. Згідно вказаного акту відповідачем передано позивачу матеріально-технічні ресурси на суму 311449 грн 80 коп. Тому сума основного боргу складає 130773 грн 16 коп.

Суд не погоджується з вказаними доводами відповідача. Суд дійшов висновку, що між сторонами виникли господарські правовідносини укладено Договір. Договір є дійсним і підлягає обов`язковому виконанню сторонами. Сторони у Договорі чітко встановили, що вартість робіт визначається сторонами в акті приймання виконаних будівельних робіт. Між сторонами без заперечень було підписано акт від 31.10.2018 та скріплено його печатками сторін, а також складено довідку про вартість будівельних робіт. Тобто, сторони самостійно визначили та затвердили вартість виконаних робіт та витрат, а тому відповідачем повинна бути сплачена саме та сума, яка визначена сторонами у вказаному акті, як це передбачено п. 4.2. Договору.

Позивач стверджує, що зазначені в акті від 02.10.2018 матеріали не використовувались ним в роботах за жовтень 2018 року. Відповідачем, всупереч ст. 74 ГПК України, не надано суду належних та допустимих доказів, що зазначені у акті від 02.10.2018 матеріали використовувались позивачем при здійсненні робіт у жовтні 2018 року.

Суд проаналізувавши зміст вказаного акту та акту про приймання виконаних будівельних робіт від 31.10.2018, погоджується з зазначеним твердженням позивача. Тому відповідач безпідставно просить врахувати вартість будівельних матеріалів, про які зазначено у акті від 02.10.2018, при розрахунках за жовтень 2018 року.

В той же час, позивач стверджує, що матеріали були використані ним в подальшому при завершенні будівництва відповідно до акту, який знаходиться на розгляді відповідача. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано відповідний акт (а.с.57-74).

Суд не приймає зазначених доказів позивача, оскільки зазначені обставини не є предметом доказування по даній справі, а надані документи не підписані відповідачем. В той же час, підписавши акт від 31.10.2018 відповідач фактично підтвердив ту обставину, що вказані матеріали позивачем в роботах за жовтень 2018 року не використовувались.

Також, на думку суду, пасивна бездіяльність відповідача в частині відсутності жодного реагування на те, що, на думку відповідача, вартість матеріалів (акт від 02.10.2018) позивачем не врахована при складанні акту від 31.10.2018, а в подальшому посилання на цю обставину в суді, не є добросовісною поведінкою суб`єкта господарювання та відповідно жодним чином не зумовлює відсутність у нього обов`язку із оплати виконаних позивачем робіт.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Щодо суми основного боргу.

Між сторонами виникли господарські правовідносини, а саме відносини підряду, які регулюються Главою 61 ЦК України, з урахуванням особливостей, які встановлені ГК України.

Згідно з ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі N 1-26/2011 та Рішенням Конституційного суду України від 1 грудня 2004 року по справі N 1-10/2004 сторони при виконання договорів повинні діяти добросовісно і справедливо по відношенню до іншої сторони договору, повинні фактично виконувати умови Договору, а не ухилятись від виконання обов`язків з формальних причин.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, про які було зазначено вище, суд дійшов висновку, що відповідачем порушені права позивача, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 442222 грн 96 коп. боргу є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем наданий до матеріалів справи розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (а.с.7).

Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 21299 грн 40 коп. 3% річних, 36608 грн 06 коп. інфляційних втрат (період з 08.11.2018 по 15.06.2020) є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 7501,96 грн. судового збору та 15000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом позовні вимоги позивача до відповідача задоволені повністю, то на відповідача покладаються витрати позивача із сплати судового збору в розмірі 7501,96грн.

Щодо стягнення з відповідача 15000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, то як доказ надання таких послуг до відповіді на відзив від 14.09.2020 (вх № 8112/20), в якій було викладено клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача додав копію попереднього розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, копію договору про надання правової допомоги від 09.09.2020, а також до заяви від 01.10.2020 (вх№8753/20) про долучення доказів додав копію платіжного доручення №7040 від 25.09.2020 про сплату витрат на правову допомогу в розмірі 15000,00грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до положень чч. 5, 6 ст. 126 ГПК у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Таким чином, враховуючи що відповідачем не подано клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (докази надсилання відповідачу відповіді на відзив та заяви про долучення доказів понесення витрат на правову допомогу містяться в матеріалах справи), суд відшкодовує позивачу витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі - в розмірі 15000,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.123, 129, 130,185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Нотехс» до Комунального підприємства «Шляхрембуд» Сумської міської ради про стягнення 500130 грн 42 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Шляхрембуд» Сумської міської ради (вул. Лебединська, 3, м.Суми, 40021, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Нотехс» (вул. Реміснича, 35-2, м. Суми, 40004, ) 442222 грн 96 коп. основного боргу, 21299 грн 40 коп. 3% річних, 36608 грн 06 коп. інфляційних втрат, 7501 грн 96 коп. витрат по сплаті судового збору, 15000грн 00коп витрат на правову допомогу.

3. Видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Нотехс» наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.10.2020.

Суддя В.Л. Котельницька