ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2020м. ДніпроСправа № 904/3922/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Нова Лінія", смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у сумі 275 261 грн. 84 коп.

Представники:

від позивача: Остапенко К. І., довіреність №171 від 14.08.2020, адвокат;

від відповідача: Мовчан А.В., довіреність №ДнЕП 201026001 від 06.10.2020, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Нова Лінія" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом від 10.07.2020 № б/н, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" заборгованість у сумі 275 261 грн. 84 коп., з яких: 272 855 грн. 34 коп. - безпідставно набуті грошові кошти, 818 грн. 57 коп. - інфляційні втрати, 1 587 грн. 93 коп. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання умов договору про постачання електричної енергії від 29.12.2018 № 00094-00, укладеного із відповідачем, сплатив на користь останнього передплату в сумі 272 855 грн. 34 коп. У зв`язку зі зміною електропостачальника з 01.05.2020, відповідно до вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії, сторони шляхом листування підтвердили розірвання вказаного договору з 30.04.2020. Крім того, відповідач підтвердив наявність переплати у спірній сумі та зобов`язався повернути вказані кошти позивачу. У зв`язку із тим, що станом на 08.07.2020 спірні кошти позивачу не повернуті, останній нарахував на суму боргу інфляційні та 3% річних та просить суд стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 275 261 грн. 84 коп.

Ухвалою господарського суду від 27.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 18.08.2020.

13.08.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву від 13.08.2020, в якому повідомив, що кошти у сумі 272 855 грн. 34 коп. повернуті позивачу до відкриття провадження у справі. Крім того, зазначає, що вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними. Просив у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних та 3% річних відмовити, в частині стягнення 272 855 грн. 34 коп. основного боргу провадження у справі закрити.

Ухвалою господарського суду від 18.08.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів за клопотанням сторін, у підготовчому засідання оголошено перерву до 13.10.2020.

10.09.2020 позивач подав до суду заперечення на відповідь на відзив від 03.09.2020, в яких зазначив про помилковість тверджень відповідача щодо безпідставності нарахованих відсотків та інфляційних із посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17. Просив суд задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Того ж дня позивач надав до суду клопотання від 03.09.2020, в якому просив закрити провадження в частині стягнення з відповідача основної суми заборгованості у розмірі 272 855 грн. 34 коп., у зв`язку із відсутністю предмету спору. Із посиланням на приписи ч. 3 ст. 130 ГПК України просив суд витрати позивача зі сплати судового збору покласти на відповідача у повному обсязі.

У підготовчому засіданні 13.10.2020 оголошено перерву до 27.10.2020.

У підготовчому засіданні 27.10.2020 за згодою сторін закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 27.10.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням поданого клопотання про закриття провадження в частині основного боргу; представник відповідачів просив закрити провадження в частині основного боргу, у решті позову відмовити, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Нова Лінія" (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 00094-00 (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору визначено, що договір про постачання електричної енергії споживачу встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником.

Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України Про ринок електричної енергії та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (п. 1.2. договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з п. 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.5 договору).

Відповідно до п. 5.6 договору розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок постачальника.

Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

За умовами п. 5.7 договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його споживачем або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Відповідно до пп. 3 та пп. 4 п. 5.14 договору комерційна пропозиція, яка є додатком 2 до договору, має містити наступну інформацію, зокрема спосіб оплати та термін (строк) виставлення рахунку за спожиту електричну енергію та термін (строк) його оплати.

Згідно із п. 4.1. додатку 2 до Договору «Комерційна пропозиція постачальника електричної енергії ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» визначено, що 100% попередня оплата заявлених обсягів споживання електричної енергії здійснюється не пізніше ніж за 5 календарних днів до дати початку розрахункового періоду з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію.

Відповідно до п. 10.1 договору споживач має право в будь-який час змінити електропостачальника шляхом укладання нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником та повідомити постачальника про свій намір не менше ніж за 21 календарний день до закінчення розрахункового періоду, вказавши дату або строки, в які буде відбуватися така зміна (початок дії нового договору про постачання електричної енергії), якщо інше не передбачено в комерційній пропозиції.

Листом від 07.05.2020 № 19/2 позивач повідомив відповідача про зміну електропостачальника з 01.05.2020 та просив повернути сплачену суму передплати, внесену за активну електроенергію, у розмірі 272 855 грн. 34 коп. (а.с. 23).

У відповідь на звернення позивача листом від 12.05.2020 № 4035/ДЕП відповідач повідомив про повернення грошових коштів найближчим часом (а.с. 25).

Крім того, листом від 18.05.2020 № 4136/ДЕП відповідач підтвердив, що договір про постачання електричної енергії від 29.12.2018 № 00094-00 розірвано з 30.04.2020 (а.с. 26).

Наявність передплати у розмірі 272 855 грн. 34 коп. підтверджується також двостороннім актом звірки між сторонами станом на 08.07.2020, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 6851 позивача (контрагент ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги) тощо (а.с. 27, 28).

Отже, як стверджує позивач, спірний договір розірвано сторонами з 30.04.2020, у зв`язку із чим з 01.05.2020 у відповідача виник обов`язок повернути позивачу суму коштів у розмірі 272 855 грн. 34 коп. як безпідставно набуте майно.

У зв`язку із тим, що відповідачем після розірвання спірного договору вказані кошти повернуті не були, із посиланням на норми ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховані до сплати відповідачу 3% річних у сумі 1 587 грн. 93 коп. за період з 01.05.2020 по 10.07.2020 та інфляційні втрати в сумі 818 грн. 57 коп. за травень 2020.

Водночас, сторони під час розгляду справи просили закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 272 855 грн. 24 коп., у зв`язку із відсутністю предмету спору, оскільки 20.07.2020 відповідач перерахував грошові кошти у вказаній сумі на рахунок позивача із призначенням платежу: «повернення коштів за ел. енергію ц зв`язку із розірванням договору, згідно звернення № 2077/DNEP від 25.03.2020» (а.с. 45).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 272 855 грн. 34 коп. підлягає закриттю, в іншій частині позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Застосування статті 1212 Цивільного кодексу України має відбуватись за наявності певних умов і відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, договір про постачання електричної енергії від 29.12.2018 № 00094-00 розірвано з 30.04.2020 розірвано сторонами 30.04.2020. Отже, підстава, на якій відповідач набув грошові кошти в сумі 272 855 грн. 34 коп. є такою, що відпала.

Таким чином, сума грошових коштів у розмірі 272 855 грн. 34 коп., сплачена позивачем, є такою, що набута відповідачем без достатніх правових підстав, та з 01.05.2020 підлягала поверненню на користь позивача в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Водночас, сторони під час розгляду справи просили закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 272 855 грн. 24 коп., у зв`язку із відсутністю предмету спору, оскільки 20.07.2020 відповідач перерахував грошові кошти у вказаній сумі на рахунок позивача із призначенням платежу: «повернення коштів за ел. енергію ц зв`язку із розірванням договору, згідно звернення № 2077/DNEP від 25.03.2020» (а.с. 45).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 272 855 грн. 24 коп., за відсутністю предмету спору.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтю 625 Цивільного кодексу України розміщено у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України. Отже, положення розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України).

Таким чином, дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15, від 01.10.2014 № 6-113цс14 (зобов`язання з відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням) та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18, де суд відступив від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15, про те, що положення статті 625 Цивільного кодексу України щодо 3% річних застосовується лише до договірних, а не деліктних правовідносин.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат судом не встановлено порушення норм чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищевикладене, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 272 855 грн. 34 коп. підлягає закриттю за відсутністю предмету спору, в іншій частині позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

За приписами ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У клопотанні від 03.09.2020 позивач з посиланням на ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України просить суд покласти судові витрати позивача на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 4 128 грн. 93 коп. покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 130, 231, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" основного боргу в сумі 272 855 грн. 34 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (49074, м. Дніпро, пр.. Слобожанський, буд. 127 Б, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Нова Лінія" (08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, Одеське шосе, буд. 8, ) 1 587 грн. 93 коп. (одну тисячу п`ятсот вісімдесят сім грн. 93 коп.) 3% річних, 818 грн. 57 коп. (вісімсот вісімнадцять грн. 57 коп.) інфляційних втрат, 4 128 грн. 93 коп. (чотири тисячі сто двадцять вісім грн. 93 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 03.11.2020

Суддя І.А. Рудь