ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2020м. ДніпроСправа № 904/2091/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма", м. Харків

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 111 180 грн. 00 коп. за договором про закупівлю товарів від 31.10.2019 № 927/13/297Е

та за зустрічним позовом Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма", м. Харків

про стягнення штрафних санкцій в сумі 20 502 грн. 00 коп.

Представники:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом): Заворотній А.В., ордер ВЕ № 1013069 від 13.04.2020, адвокат;

від відповідача (позивача за зустрічним позовом): не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованість в сумі 111 180 грн. 00 коп., з яких: 102 000 грн. 00 коп. - основний борг, 9 180 грн. 00 коп. - пеня, відповідно до умов договору про закупівлю товарів від 31.10.2019 № 927/13/297Е.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою господарського суду від 22.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

17.06.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає у повному обсязі, зазначає, що при нарахуванні пені позивач керувався положеннями абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, який не може застосовуватись за допущення прострочення виконання грошового зобовязання, яким є несвоєчасна оплата поставленого товару. Отже, відповідач не визнає пеню у розмірі 9 180 грн. 00 коп. Просив відмовити у задоволенні позову.

30.06.2020 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", в якій останнє просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" штрафні санкції за несвоєчасну поставку товару у загальній сумі 20 502 грн. 00 коп., з яких: 102 грн. 00 коп. - пеня, 20 400 грн. 00 коп. - штраф, відповідно до умов договору про закупівлю товарів від 31.10.2019 № 927/13/297Е.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначає, що відповідач за зустрічним позовом, в порушення умов укладеного між сторонами договору, несвоєчасно поставив товар за видатковою накладною № 2710 від 03.12.2019, стягнення заборгованості за якою є предметом первісного позову.

Ухвалою господарського суду від 06.07.2020 зустрічну позовну заяву Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою господарського суду від 06.07.2020 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження; справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 23.07.2019.

22.07.2020 на електронну адресу суду, а також 27.07.2020 до канцелярії суду надійшла відповідь позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) на відзив на первісний позов, в якій він зазначив, що сторони у договорі передбачили відповідальність за порушення строків оплати за поставлений товар, у свою чергу, щодо розміру штрафних санкцій сторони погодили відсилання до ст. 231 Господарського кодексу України. Позивач наголошує, що ст. 231 Господарського кодексу України застосована при розрахунку пені виключно в частині розміру штрафних санкцій, а не в частині визначення диспозиції відповідальності. Заперечення відповідача з цього приводу, на думку позивача, не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку не має значення, виконання якого зобов`язання (грошового/негрошового) порушено відповідачем, тому що посилання на ст. 231 Господарського кодексу України у п. 7.4 договору стосується виключно розміру, а не суті допущеного порушення. Таким чином, позивач визначив розмір пені на умовах п. 7.4. договору, відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України, у розмірі 0,1%. При цьому, позивач звертає увагу на той факт, що відповідач заперечує виключно щодо нарахованої пені, жодних пояснень, аргументів, заперечень щодо невиконання основного зобовязання з оплати поставленого товару відповідачем не наведено, що фактично свідчить про визнання позовних вимог в цій частині. Просив позов задовольнити.

Того ж дня на електронну адресу суду, а також 27.07.2020 до канцелярії суду надійшов відзив відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) на зустрічний позов, в якому він не визнає позовні вимоги у повному обсязі, зазначає, що позивачем неправильно визначений кінцевий строк поставки товару, оскільки, з урахуванням умов п. 5.1 договору, 30-й календарний день строку припадає на вихідний день, у зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, кінцевим строком поставки є 02.12.2019. Відповідач вважає, що в його діях відсутній склад господарського правопорушення, що виключає можливість застосування до нього відповідальності, передбаченої п. 7.2. договору. Частину товару відповідач отримав від контрагента 02.12.2019, що підтверджується видатковою накладною № 6 від 03.12.2019, при цьому фактично товар отримано ним 02.12.2019. Одразу після отримання товару 02.12.2019 відповідач надіслав позивачу товар, шляхом залучення перевізника ТОВ "Нова пошта". Отже, станом на 02.12.2019 відповідачем було вжито усіх залежних від нього дій, направлених на виконання договору. При цьому, відповідач неодноразово повідомляв позивача про затримку товару з боку контрагента відповідача. Відповідач вважає, що в його діях відсутня вина. Крім того, до періоду нарахування пені не включається день фактичної поставки товару (03.12.2019). Таким чином, відсутні правові підстави для нарахування та стягнення пені. Водночас, просить суд зменшити розмір штрафу у сумі 20 400 грн. 00 коп. на 70%, з огляду на такі обставини:

- зобов`язання з поставки товару відповідно до умов договору виконане у повному обсязі 03.12.2019;

- допущене прострочення, як вважає ДП "Східний ГЗК", поставки товару з боку ТОВ "Компані "Плазма" складає менше однієї доби, оскільки кінцевим строком поставки є 02.12.2019;

- ДП "Східний ГЗК" у зустрічній позовній заяві взагалі не зазначено про збитки, негативні для нього наслідки з огляду на нібито допущене прострочення поставки товару;

- розмір відповідальності постачальника за затримку поставки (п. 7.2. договору) значно перевищує відповідальність покупця за затримку оплати (п. 7.4. договору), що очевидно порушує принцип добросовісності і справедливості. Так, п. 7.2. договору передбачає штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно поставленого товару, тоді як п. 7.4. договору відсилає до ст. 231 Господарського кодексу України;

- розмір відповідальності постачальника, передбачений п. 7.2. договору (20 % штраф і пеня у розмірі 0,5 %), значно перевищує розмір відповідальності, передбачений ст. 231 Господарського кодексу України, яка встановляє розмір відповідальності (0,1 % пені та 7 % штраф) за порушення зобов`язань, в яких однією із сторін є державне підприємство, як в даному випадку;

- ДП "Східний ГЗК" з моменту поставки товару до моменту пред`явлення зустрічного позову жодного разу не було висловлено ТОВ "Компані "Плазма" претензії у зв`язку з порушенням строків поставки, що також свідчить про відсутність будь-яких негативних наслідків для покупця;

- самим ДП "Східний ГЗК" допущено порушення строку оплати поставленого товару майже на 7 календарних місяців, проте відповідальність за таке порушення є мінімальною і при цьому ДП "Східний ГЗК" продовжує ігнорувати виконання цих зобов`язань. У той же час, на думку ДП "Східний ГЗК", стягнення штрафу у розмірі 20 400 грн. 00 коп., що складає 20% від вартості товару за порушення строку поставки менше ніж на один день, є справедливою і співмірною санкцією. На думку ТОВ "Компані "Плазма", такі дії комбінату є інструментом отримання невиправданих додаткових прибутків за рахунок постачальника.

Просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 23.07.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів; підготовче засідання відкладено на 13.08.2020.

10.08.2020 позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) надав до суду відповідь на відзив на зустрічний позов, в якій зазначає, що при укладанні договору сторони домовились, що відлік строку поставки здійснюється саме в календарних днях, які включають в себе як робочі, так і неробочі дні. Договір був укладений за результатами процедури відкритих торгів. На виконання вимог тендерної документації, відповідачем, як переможцем процедури закупівлі, надано листа від 03.10.2019 за № КП19-ск-04, яким останній повідомив про свою згоду з усіма умовами, викладеними в проекті договору. Позивач наголошує, що зобовязання мало бути виконане у строк до 30.11.2019 включно, тобто, зобовязання мало бути виконане у будь-який момент, але не пізніше вказаної дати. Однак, відповідно до видаткової накладної № 2710 фактична дата поставки товару 03.12.2019, тобто наявна прострочка поставки, що, у свою чергу, передбачає відповідальність, визначену п. 7.2. договору. Невчасне виконання контрагентами відповідача своїх зобовязань перед ним жодним чином не стосується правовідносин, які склались між сторонами на підставі договору про закупівлю товарів від 31.10.2019 № 927/13/297Е. Також, виклав заперечення проти клопотання відповідача щодо зменшення нарахованого штрафу на 70%.

Ухвалою господарського суду від 13.08.2020 відкладено підготовче засідання на 29.09.2020.

26.08.2020 від відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на зустрічний позов, в яких він зазначає, що мав право поставити товар як у перший день, так і в останній день строку (30.11.2019). Однак, оскільки останній день строку припадає на вихідний день (субота), крім цього 01.12.2019 теж вихідний день (неділя), першим робочим днем, враховуючи положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, є 02.12.2019. Таким чином, днем закінчення строку виконання зобовязання з поставки товару є саме 02.12.2019. Поставка відбулась 03.12.2019, тому відсутні правові підстави для нарахування та стягнення пені. Відповідач категорично не погоджується з твердженням позивача щодо часткового визнання штрафу, оскільки у відзиві на зустрічну позовну заяву у повному обсязі заперечував щодо позовних вимог. З приводу зменшення розміру штрафних санкцій, то дана позиція обумовлена лише одним варіантом, а саме якщо суд дійде висновку про задоволення позовних вимог ДП "Східний ГЗК". Просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог повністю.

23.09.2020 від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) на електронну адресу суду, а також 28.09.2020 до канцелярії суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на первісний позов, в яких він не визнає пеню у розмірі 9 180 грн. 00 коп., а також зазначає, що до матеріалів справи не надано доказів надання позивачу адвокатських послуг (договір про надання правової допомоги, рахунок, платіжне доручення про сплату гонорару, акт виконаних послуг на суму 20 000 грн. 00 коп.). У зв"язку з непідтвердженою сумою витрат на професійну правничу допомогу відповідач вважає необгрунтованою вказану суму. Отже, відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні первісного позову.

У підготовчому засіданні 29.09.2020 представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надав до суду заяву в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України та зазначив, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані до суду протягом 5 днів після ухвалення рішення суду у справі.

Ухвалою господарського суду від 29.09.2020 закрито підготовче провадження; справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 21.10.2020 о 15:00год., із проведенням його у режимі відеоконференції за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма".

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) явку повноважного представника у призначене судове засідання не забезпечив, 21.10.2020 подав до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість представника ДП "Східний ГЗК" з"явитись у судове засідання, оскільки постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17.08.2020 накладено арешт на все його майно і рахунки.

Враховуючи положення ст.ст. 195, 202, 216 Господарського процесуального кодексу України, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) про відкладення розгляду справи та вважає можливим розглянути справу за відсутності його представника.

У судовому засіданні 21.10.2020 представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити; представник відповідача за зустрічним позовом просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом), оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору; строк поставки товару; факт поставки товару; наявність прострочення поставки товару; строк оплати товару; наявність прострочення оплати товару; наявність підстав для нарахування штрафних санкцій.

Так, судом встановлено, що 31.10.2019 між Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (покупець, ДП "Східний ГЗК") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" (постачальник, ТОВ "Компані "Плазма") укладено договір про закупівлю товарів № 927/13/297Е (далі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобовязується поставити покупцеві товари, зазначені в п. 1.2. договору, а покупець прийняти і оплатити такі товари.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що постачальник зобовязується поставити насоси та компресори. Код 4212 (насос дозувальний та хімічний) за найменуванням, кількістю і ціною відповідно до Специфікації № 1, яка є невідємною частиною договору.

За умовами п. 3.1. договору сума договору, відповідно до Специфікації № 1, становить 85 000,00 грн., крім того ПДВ 20% - 17 000 грн. 00 коп. Загальна сума становить 102 000 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ.

Згідно з п. 4.1. договору товари, які поставляються відповідно до цього договору, сплачуються покупцем за погодженими цінами в національній валюті України.

Відповідно до п. 4.2. договору покупець здійснює оплату отриманих товарів за фактом їх поставки протягом 30-ти календарних днів.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що поставка товарів здійснюється одноразово протягом 30-ти календарних днів після підписання договору.

За умовами п. 5.2. договору поставка товарів здійснюється на умовах DDP (склад покупця, вул. Першотравнева, 2д, м. Жовті Води, Дніпропетровська область) відповідно до Інкотермс-2010.

Згідно з п. 5.3. договору при поставці товарів постачальник надає технічний паспорт заводу виробника з гарантійними документами на кожну одиницю товару; інструкцію з експлуатації та технічного обслуговування, рахунок-фактуру, видаткову накладну, товарно-транспортні документи.

Датою поставки товарів та переходу права власності на товари буде вважатись дата фактичної поставки товарів на склад покупця (п. 5.4. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору покупець зобовязаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати за поставлені товари (6.1.1).

За умовами п. 6.3. договору постачальник зобовязаний забезпечувати поставку товарів у строки, встановлені договором (6.3.1).

Постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари (пп. 6.4.1 п. 6.4. договору).

Згідно з п. 7.2. договору у разі затримки поставки товару у строки, передбачені цим договором, покупець має право на стягнення з постачальника штрафу у розмірі 20% від суми непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару та пені у розмірі 0,5% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 7.4. договору за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобовязань (п. 11.1. договору).

Пунктом 11.3. договору передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Специфікацією № 1 до договору сторони узгодили найменування товару, його кількість, ціну, вартість. Зокрема, загальна вартість складає 102 000 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ.

На виконання умов договору ТОВ "Компані "Плазма" поставило ДП "Східний ГЗК" товар на загальну суму 102 000 грн. 00 коп., що підтверджується підписаною сторонами без будь-яких зауважень видатковою накладною № 2710 від 03.12.2019 (т. 1, а.с. 17-19).

ТОВ "Компані "Плазма" зазначає, що ДП "Східний ГЗК", в порушення умов договору, свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару не виконало, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед ТОВ "Компані "Плазма" у розмірі 102 000 грн. 00 коп.

Доказів оплати ДП "Східний ГЗК" вказаної заборгованості сторонами до матеріалів справи не надано.

На підставі умов п. 7.4. договору та положень ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України ТОВ "Компані "Плазма" нарахувало та просить суд стягнути з ДП "Східний ГЗК" пеню у розмірі 9 180 грн. 00 коп., за період з 03.01.2020 по 01.04.2020.

У свою чергу, ДП "Східний ГЗК" звернулось до суду із зустрічною позовною заявою, в якій, на підставі п. 7.2. договору, просить стягнути з ТОВ "Компані "Плазма" штрафні санкції за несвоєчасну поставку товару у загальній сумі 20 502 грн. 00 коп., з яких: пеня у розмірі 102 грн. 00 коп., за період з 01.12.2019 по 02.12.2019, та штраф у розмірі 20 400 грн. 00 коп.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом), оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів, з огляду на нижченаведене.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

За приписами ст. 650 Цивільного кодексу України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про публічні закупівлі" (далі Закон) відкриті торги є основною процедурою закупівлі.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Частиною 1 статті 36 Закону передбачено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших законодавчих актів, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов"язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов"язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов"язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов"язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За приписами ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Враховуючи умови п. 4.2. договору, ДП "Східний ГЗК" повинно було здійснити оплату за отриманий товар у строк до 02.01.2020 включно.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ДП "Східний ГЗК" не розрахувалось за поставлений товар, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед ТОВ "Компані "Плазма" у розмірі 102 000 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, заборгованість за поставлений товар у розмірі 102 000 грн. 00 коп. підлягає стягненню з ДП "Східний ГЗК".

Позовні вимоги ТОВ "Компані "Плазма" про стягнення з ДП "Східний ГЗК" пені у розмірі 9 180 грн. 00 коп., за період з 03.01.2020 по 01.04.2020, не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається (ч. 1).

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах (ч. 2):

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті (ч. 3).

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу (ч. 5).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6).

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією (ч. 7).

Суд зазначає, що чинне законодавство поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого неустойка стягується і конкретний її розмір.

Відповідно до п. 7.4. договору за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України.

ТОВ "Компані "Плазма" нарахувало ДП "Східний ГЗК" пеню за ст. 231 Господарського кодексу України, тобто застосувало договірну неустойку, передбачену п. 7.4. договору.

Однак, у п. 7.4. договору сторони не визначили, яка саме частина ст. 231 Господарського кодексу України є підставою для сплати відповідачем штрафних санкцій та не встановили конкретного розміру (відсотку) штрафної санкції (пені), яка в силу ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України підлягає обчисленню саме у відсотках.

Суд доходить висновку про те, що договір, який і є підставою для застосування договірної неустойки, містить не її розмір, а лише відсилання до норми законодавства, якою передбачені різні підстави стягнення та обчислення штрафних санкцій, зокрема ч.ч. 2, 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Суд констатує, що в тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

З тексту позовної заяви та розрахунку вбачається, що позивач при нарахуванні штрафних санкцій керувався абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України (0,1 % пені).

Водночас, відповідно до п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Із матеріалів справи вбачається, що у ДП "Східний ГЗК" перед ТОВ "Компані "Плазма" виникло грошове зобов`язання, а відтак абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України не може бути застосований у даному випадку.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією постанови Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 04.02.2014 у справі № 3-1гс14, в якій зроблено висновок про те, що положення абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України не можуть застосовуватись до грошових зобов`язань. Аналогічна правова позиція висловлена також у постановах Верховного Суду України від 06.12.2010 у справі № 3-4гс10, від 20.12.2010 у справі № 3-41гс10, від 28.02.2011 у справі № 3-11гс11, від 04.02.2014 у справі № 3-14гс14, від 05.04.2017 у справі № 910/18894/16, постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 904/5922/17.

Отже, суд доходить висновку, що умовами договору не встановлено розміру пені за порушення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ "Компані "Плазма" про стягнення пені у розмірі 9 180 грн. 00 коп. не підлягають задоволенню.

Щодо зустрічних позовних вимог ДП "Східний ГЗК" про стягнення з ТОВ "Компані "Плазма" пені у розмірі 102 грн. 00 коп., за період з 01.12.2019 по 02.12.2019, та штрафу у розмірі 20 400 грн. 00 коп. суд зазначає таке.

За приписами ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що поставка товарів здійснюється одноразово протягом 30-ти календарних днів після підписання договору.

Враховуючи умови п. 5.1. договору, тридцятий календарний день строку припадає на 30.11.2019 суботу.

Водночас, сторони підтверджують, що поставка товару на склад покупця не здійснюється у вихідні дні (субота, неділя).

Отже, на підставі положень ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України кінцевим строком поставки є 02.12.2019.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 7.2. договору у разі затримки поставки товару у строки, передбачені цим договором, покупець має право на стягнення з постачальника штрафу у розмірі 20% від суми непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару та пені у розмірі 0,5% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару за кожен день прострочення.

ДП "Східний ГЗК" просить стягнути з ТОВ "Компані "Плазма" пеню у розмірі 102 грн. 00 коп., за період з 01.12.2019 по 02.12.2019.

Однак, оскільки кінцевим строком поставки є 02.12.2019, заявлений ДП "Східний ГЗК" період нарахування пені є безпідставним.

Таким чином, позовні вимоги ДП "Східний ГЗК" про стягнення пені у розмірі 102 грн. 00 коп. не підлягають задоволенню.

Перевіркою виконаного ДП "Східний ГЗК" розрахунку штрафу порушень чинного законодавства і умов договору судом не встановлено.

Водночас, ТОВ "Компані "Плазма" просить суд зменшити розмір штрафу у сумі 20 400 грн. 00 коп. на 70%, з огляду на такі обставини:

- зобов`язання з поставки товару відповідно до умов договору виконане у повному обсязі 03.12.2019;

- допущене прострочення, як вважає ДП "Східний ГЗК", поставки товару з боку ТОВ "Компані "Плазма" складає менше однієї доби, оскільки кінцевим строком поставки є 02.12.2019;

- ДП "Східний ГЗК" у зустрічній позовній заяві взагалі не зазначено про збитки, негативні для нього наслідки з огляду на нібито допущене прострочення поставки товару;

- розмір відповідальності постачальника за затримку поставки (п. 7.2. договору) значно перевищує відповідальність покупця за затримку оплати (п. 7.4. договору), що очевидно порушує принцип добросовісності і справедливості. Так, п. 7.2. договору передбачає штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно поставленого товару, тоді як п. 7.4. договору відсилає до ст. 231 Господарського кодексу України;

- розмір відповідальності постачальника, передбачений п. 7.2. договору (20 % штраф і пеня у розмірі 0,5 %), значно перевищує розмір відповідальності, передбачений ст. 231 Господарського кодексу України, яка встановляє розмір відповідальності (0,1 % пені та 7 % штраф) за порушення зобов`язань, в яких однією із сторін є державне підприємство, як в даному випадку;

- ДП "Східний ГЗК" з моменту поставки товару до моменту пред`явлення зустрічного позову жодного разу не було висловлено ТОВ "Компані "Плазма" претензії у зв`язку з порушенням строків поставки, що також свідчить про відсутність будь-яких негативних наслідків для покупця;

- самим ДП "Східний ГЗК" допущено порушення строку оплати поставленого товару майже на 7 календарних місяців, проте відповідальність за таке порушення є мінімальною і при цьому ДП "Східний ГЗК" продовжує ігнорувати виконання цих зобов`язань. У той же час, на думку ДП "Східний ГЗК", стягнення штрафу у розмірі 20 400 грн. 00 коп., що складає 20% від вартості товару за порушення строку поставки менше ніж на один день, є справедливою і співмірною санкцією. На думку ТОВ "Компані "Плазма", такі дії комбінату є інструментом отримання невиправданих додаткових прибутків за рахунок постачальника.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача, суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема із розміром збитків кредитора, а також чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) і захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Суд наголошує, що вказане питання вирішується з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги повне виконання ТОВ "Компані "Плазма" зобовязань щодо поставки товару, допущене прострочення за якою складає менше доби, а також неподання ДП "Східний ГЗК" будь-яких доказів понесення ним збитків чи додаткових витрат внаслідок допущеного ТОВ "Компані "Плазма" порушення, суд дійшов висновку про необхідність застосування приписів ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин та вважає за можливе зменшити суму штрафу, який підлягає до стягнення з ТОВ "Компані "Плазма" на 50%, а саме: до 10 200 грн. 00 коп.

Таке зменшення розміру штрафних санкцій суд вважає розумним і оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для ДП "Східний ГЗК", так і для ТОВ "Компані "Плазма".

Крім того, суд зазначає, що штрафні санкції спрямовані на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача за первісним позовом зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених первісних позовних вимог; судові витрати позивача за зустрічним позовом зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості в сумі 111 180 грн. 00 коп. за договором про закупівлю товарів від 31.10.2019 № 927/13/297Е задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" (61108, м. Харків, пр. Академіка Курчатова, 12, кв. 132, ) 102 000 грн. 00 коп. (сто дві тисячі грн. 00 коп.) основного боргу та 1 928 грн. 44 коп. (одна тисяча девятсот двадцять вісім грн. 44 коп.) витрат зі сплати судового збору.

У решті первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення пені у розмірі 9 180 грн. 00 коп. відмовити.

Зустрічний позов Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" про стягнення штрафних санкцій в сумі 20 502 грн. 00 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" (61108, м. Харків, пр. Академіка Курчатова, 12, кв. 132, ) на користь Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, 2, ) 10 200 грн. 00 коп. (десять тисяч двісті грн. 00 коп.) штрафу та 2 091 грн. 54 коп. (дві тисячі девяносто одна грн. 54 коп.) витрат зі сплати судового збору.

У решті зустрічного позову Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" про стягнення пені у розмірі 102 грн. 00 коп., штрафу у розмірі 10 200 грн. 00 коп. відмовити.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 30.10.2020

Суддя І.А. Рудь