УХВАЛА

20 жовтня 2020 року

м. Київ

Справа № 914/2140/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пількова К. М., суддів: Мачульського Г.М., Чумака Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання - Жураховської Т. О.,

учасники справи:

позивач - Державне підприємство "Енергоринок"

представник позивача - Гордій Р. А., адвокат; Саква Д. Ю., адвокат

відповідач-1 - Приватне акціонерне товариство "Львівобленерго"

представник відповідача-1 - Горбунов С. О., адвокат

відповідач-2 - Акціонерне товариство "Українська залізниця"

представник відповідача-2 - Кулініч А. П., адвокат; Шафранський Р. Г., адвокат

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2020 (суддя Манюк П. Т.) та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 (головуючий суддя Якімець Г. Г., судді Бонк Т. Б., Матущак О. І.) у справі за позовом Державного підприємства "Енергоринок" до Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості у розмірі 38 552 631, 35 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. У жовтні 2019 року Державне підприємство "Енергоринок" (далі - Позивач, Підприємство) звернулося до Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" (далі - Відповідач-1, Товариство) та Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Відповідач-2, Залізниця) з позовом про стягнення з Товариства 25 050 770, 10 грн суми основного боргу за придбану у червні 2019 року електроенергію; стягнення з Залізниці вартості електричної енергії в обсязі 7 392 502 кВт. год в сумі 13 501 861, 25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу електричної енергії від 21.03.2007 № 3949/02 (далі - Договір-1), внаслідок чого у останнього виникла заборгованість, яка станом на 31.07.2020 складає 25 050 770, 10 грн.

З урахуванням обставин, встановлених у постанові Західного апеляційного господарського суду від 26.03.2018 у справі № 914/1329/18, а саме, що протягом спірного періоду травень 2013 року - серпень 2017 року електрична енергія передавалась від Відповідача-1 до Відповідача-2, отже останній додатково придбав електроенергію, не враховану в актах купівлі-продажу в обсязі 7 392 502 кВт.год, внаслідок чого виникла заборгованість.

2. 28.01.2020 Господарський суд Львівської області рішенням, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.07.2020, позовні вимоги задовольнив частково; стягнув з Залізниці на користь Підприємства вартість електричної енергії в обсязі 7 392 502 кВт.год в сумі 13 501 861, 25 грн; в задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що, враховуючи обставини, встановлені судовими рішеннями у справі № 914/1329/18, зокрема, безпідставне отримання Залізницею в період з травня 2013 року до серпня 2017 року електричної енергії в обсязі 7 392 502 кВт.год, внаслідок неправильного обліку електричної енергії, в силу положень статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Відповідач-2 зобов`язаний сплатити Позивачу вартість такої енергії за відсутності можливості повернення електроенергії в натурі. Також суди вказали, що Позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки саме судовим рішенням у вказаній справі встановлено, що фактично у спірний період по точці комерційного обліку № 63 ТП-1137 (електричний лічильник № 53118527) Залізниця додатково спожила електроенергію в обсязі 7 392 502 кВт.год.

3. Відповідач-2 (Скаржник) подав касаційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 скасувати частково, ухвалити нове рішення, яким відмовити Підприємству у задоволенні позову до Залізниці.

4. Ухвалою Верховного Суду від 25.09.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Відповідача-2 та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 20.10.2020.

5. 09.10.2020 Відповідач-1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить прийняті у справі судові рішення в частині відмови у позові до Відповідача-1 залишити без змін.

Вважає, що питання, поставлене Скаржником в касаційній скарзі як підстава касаційного оскарження, є питанням встановлення обставин справи, а тому не може бути предметом розгляду у суді касаційної інстанції.

Вказує, що зменшення обсягів надходження електричної енергії в мережі Товариства на величину 3 696 251 кВт.год і відповідне збільшення віддачі електричної енергії з мереж Товариства призводить до зарахування на його користь електричної енергії в обсязі 7 392 502 кВт.год, отже посилання Скаржника на подвійне врахування обсягу електричної енергії за судовим рішенням у справі № 914/1329/18 є безпідставним.

На думку Товариства оскаржувані судові рішення в частині вирішення заявлених до нього позовних вимог відповідають вимогам матеріального та процесуального права, є законними, тому не підлягають скасуванню.

6. 09.10.2020 Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а прийняті судові рішення залишити без змін.

Вказує на те, що факт споживання Залізницею електроенергії у період з травня 2013 року до серпня 2017 року в обсязі 7 392 502 кВт.год є доведеним, оскільки встановлений у справі № 914/2140/19, і не потребував повторного доказування, отже суди дійшли правомірних висновків про існування підстав для задоволення позову в цій частині.

Вважає, що, оскільки Скаржник у судах першої та апеляційної інстанцій не заперечував факт споживання Залізницею електроенергії в обсязі 7 392 502 кВт.год, його доводи про неповне з`ясування кількісного споживання електроенергії є безпідставними.

Також зазначає, що у вказаних Скаржником постановах Верховного Суду не викладено жодних висновків про застосування положень статей 240, 283 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо проголошення судового рішення, які, на думку Скаржника, не були враховані судами. Скаржник не наводить конкретних норм матеріального та процесуального права, які суд апеляційної інстанції застосував без урахування висновку щодо застосування норм у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у справах № 922/643/19 та № 910/6356/19. На думку Позивача суд апеляційної інстанції дотримався висновків Суду, викладених у вказаних справах, стосовно преюдиції.

7. Дослідивши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі з огляду на таке.

8. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

9. Подану касаційну скаргу, з посиланням на частину другу статті 287 ГПК України, Скаржник мотивує тим, що суди попередніх інстанцій не врахували під час розгляду справи висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26.11.2019 у справі № 922/643/19 та від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19 щодо обов`язковості фактів, установлених у прийнятих раніше судових рішеннях, які набрали законної сили.

10. Відповідно до частин першої-четвертої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

11. Поряд з цим, частиною четвертою статті 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

12. У постанові від 26.11.2019 у справі № 922/643/19 Верховний Суд з посиланням на наведену норму вказав, що факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ.

13. У постанові від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19, на аналогічний висновок у якій також послався скаржник, Суд зазначив, що преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного і того самого питання між тими ж сторонами.

14. Аналогічні висновки також викладені у постановах Верховного Суду від 28.05.2019 у справі № 922/1545/18, від 07.07.2020 у справі № 927/513/19, від 05.08.2020 у справі № 906/282/16, від 11.08.2020 у справі № 910/14279/18, від 11.08.2020 у справі № 910/4919/19, від 06.10.2020 у справі № 5026/1089/2012.

15. Поряд з цим, у постанові від 23.07.2020 у справі № 910/5315/19 Верховний Суд вказав, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

16. У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що у справі № 914/1329/18 постановою Західного апеляційного господарського суду від 26.03.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 17.07.2019, встановлено обов`язок ДП «Енергоринок» вчинити дії шляхом внесення змін в облікові дані обсягів перетікання електроенергії по точці надходження електроенергії між ПрАТ «Львівобленерго» і ПАТ «Укрзалізниця» (ТКО №63, КЛ 6кВ ТП-1137 - ТП-779): зменшення обсягів надходження електричної енергії в мережі ПрАТ «Львівобленерго» на величину 3 696 251 кВт.год. і відповідного збільшення обсягів віддачі електричної енергії з мереж ПрАТ «Львівобленерго» на величину 3 696 251 кВт.год.

З огляду на наведені обставини суди у даній справі дійшли висновку про те, що Відповідачем-2 безпідставно отримано в період з травня 2013 року до серпня 2017 року електричної енергії в обсязі 7 392 502 кВт.год, внаслідок неправильного обліку електричної енергії, тому в силу положень статей 1212, 1213 ЦК України Відповідач-2 зобов`язаний сплатити Позивачу вартість такої енергії, за відсутності можливості повернення електроенергії в натурі.

17. Враховуючи викладене, Суд вважає, що оскаржувані рішення та постанова судів попередніх інстанцій прийняті відповідно до наведених висновків, викладених у постановах Верховного Суду щодо застосування норми процесуального права - частини четвертої статті 75 ГПК України, оскільки суди попередніх інстанцій під час розгляду даної справи врахували преюдиціальні обставини, встановлені у іншій справі.

18. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанцій закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).

19. З огляду на викладене, враховуючи, що визначена підстава касаційного оскарження прийнятих у справі судових рішень, на яку послався Скаржник, не знайшла свого підтвердження, а судові рішення прийняті відповідно до висновків, викладених Верховним Судом щодо застосування норми процесуального права, Суд вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою Залізниці на рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 підлягає закриттю.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 у справі № 914/2140/19 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Пільков

Судді Г. М. Мачульський

Ю. Я. Чумак