ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року Справа № 916/397/20
м.Одеса, проспект Шевченка,29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А. Мишкіної,

суддів Л.В. Поліщук, С.В. Таран

Розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Фермерського господарства «З відокремленою садибою «Садовських»

на рішення Господарського суду Одеської області від 03 серпня 2020 року

у справі №916/397/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг»

до Фермерського господарства «З відокремленою садибою «Садовських»

про стягнення 151442,88грн.

суддя суду першої інстанції: Ю.І. Мостепаненко

час і місце ухвалення рішення: 03.08.2020р., 11:40год., м. Одеса, господарський суд Одеської області, зала судових засідань №15

повне рішення складене 03.08.2020р.

встановив:

13.02.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (надалі - позивач, ТОВ «Хімагромаркетинг») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Фермерського господарства «З відокремленою садибою «Садовських» (надалі - відповідач, ФГ «З відокремленою садибою «Садовських», Фермерське господарство), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь 151442,88 грн. - заборгованості, у тому числі: 98400грн. - суму основного боргу, 8481,01грн. - пені, 29700грн. - штрафу, 14861,87грн. - відсотків річних, а також 2271,64грн. витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ним (Продавець) та відповідачем (Покупець) 05.09.2018р. було укладено договір поставки №АП-09-0153 (надалі - Договір від 05.09.2018р.), відповідно до умов якого п.1.1 якого позивач поставив відповідачу насінневий матеріал на загальну суму 198000грн. Відповідач оплатив отриманий товар частково - лише в сумі 99600грн., внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 98400грн., на яку позивачем нараховані пеня, штраф та річні у зазначених у позові сумах, які підлягають стягненню з відповідача у судовому порядку.

З посиланням на норми ст.ст.509, 525, 526, 530, 549, 551(ч.2), 625(ч.2), ст.629 ЦК України позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

24.03.2020р. відповідач подав місцевому господарському суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що відповідно до п. 2.1. Договору від 05.09.2018р., покупець зобов`язаний сплатити продавцю вартість товару у наступні строки: не пізніше 10.09.2018р. - 39600грн.; не пізніше 20.10.2019р. - 158400 грн. та відповідно до п.3.3 Договору від 05.09.2018р., продавець зобов`язаний поставити покупцю товар у строк до 14.09.2018р. Відповідач, виконав свій обов`язок щодо оплати частини вартості товару, що не заперечується позивачем, проте після цього позивач зобов`язаний був поставити до 14.09.2018р. відповідачу товар, однак, вказаний обов`язок позивачем не було виконано. Крім того, після отримання товару відповідач зобов`язаний був оплати його у строк до 20.10.0219р., що свідчить про виникнення зустрічних зобов`язань. Позивач посилається на те, що він поставив Фермерському господарству насіннєвий матеріал на загальну суму 198000грн., що підтверджується видатковою накладною №АП-09-0181 від 17.09.2018р., проте у наданій позивачем видатковій накладній в графі "отримав" міститься підпис особи, без зазначення прізвища, ім`я та по батькові такої особи, при цьому, єдиною посадовою особою, яка має право підписувати документи від імені відповідача без довіреності, є його голова ОСОБА_1, але він не підписував надану позивачем видаткову накладну, з огляду на що, на думку відповідача, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт виконання своїх зобов`язань щодо поставки товару. У зв`язку з невиконанням позивачем свого обов`язку за договором поставки щодо передачі товару ФГ «З відокремленою садибою «Садовських", відповідач скористався своїм правом відмовитись від виконання обов`язку щодо оплати вартості товару у сумі 98400грн. згідно норм ст.ст.525, 538, 615 ЦК України, та відповідач не є таким, що прострочив виконання зобов`язання, отже відсутні підстави як для стягнення з нього 98400грн. та і пені, штрафу, відсотків річних.

08.04.2020р. позивач подав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що оскільки видаткова накладна скріплена печаткою відповідача, то можна дійти висновку, що вона підписана уповноваженою на те особою; за господарською операцією за вказаною видатковою накладною ним зареєстровано податкове зобов`язання та сплачено податок на додану вартість; у листі №4 від 28.01.2020р. відповідач визнав факт існування боргу та жодним чином не зазначив про факт неотримання товару та непідписання видаткової накладної.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.08.2020р. (суддя Ю.І. Мостепаненко) позов задоволено частково - стягнуто з ФГ «З відокремленою садибою «Садовських» на користь ТОВ «Хімагромаркетинг» 98400грн. - суму основного боргу, 8481,01грн. пені, 29700грн. штрафу, 14861,87грн. відсотків річних та 2271,64грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст.ст.509, 549, 551, 611, 626, 628, 612,625 ЦК України, ст.265, ч.2 ст.218, ч.1 ст.230, ч.6 ст.232 ГК України, ст.1, ч.2 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та вмотивоване наступним:

- на виконання умов Договору від 05.09.2018р. позивачем було поставлено відповідачу товар за видатковою накладною №АП-09-0188 від 17.09.2018р. на загальну суму 198000грн. та виставлено відповідний рахунок на оплату товару;

- відповідач за отриманий товар розрахувався частково на загальну суму 99600 грн., решта заборгованості у сумі 98400грн. залишилась не сплаченою.

- дослідивши Договір від 05.09.2018р. та видаткову накладну №АП-09-0188 від 17.09.2018р., суд вважає, що підпис, який міститься на зазначеній видатковій накладній від імені ФГ «З відокремленою Садибою «Садовських» є ідентичним підпису ОСОБА_1 , наявному на Договорі від 05.09.2018р., отже видаткову накладну №АП-09-0188 від 17.09.2018р. підписано від ФГ "З відокремленою садибою "Садовських" - уповноваженою особою відповідача - Садовським Ю.В., який має право підпису від імені господарства без довіреності, за умови ще й того, що Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не містить обмежень стосовно підписанта - Садовського Ю.В.;

- з огляду на положення ч.2 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відсутність у видатковій накладній від 17.09.2018р. зазначення прізвища, ім`я та по батькові отримувача товару, не є підставою для відповідача не визнавати господарську операцію, за умови наявності у зазначеній накладній відомостей про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, а також печатки - ФГ "З відокремленою садибою "Садовських";

- відповідач отримав товар за договором; своїми конклюдентними діями у вигляді здійснення часткових оплат (платіжні доручення № 32 від 21.12.2018р. та №9 від 16.01.2019р.) вже після дати поставки товару - зазначеної у видатковій накладній №АП-09-0149 від 05.09.2018р., відповідач додатково підтвердив факт отримання зазначеного товару

- наявність заборгованості у сумі 98400грн. відповідач не спростував, докази, які б підтверджували факт повної сплати відповідачем за отриманий товар в матеріалах справи відсутні, отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 98400грн. підлягають задоволенню;

- приймаючи до уваги несплату відповідачем коштів у повному обсязі за отриманий товар в строки, узгоджені сторонами у п.2.1 Договору від 05.09.2018р., з відповідача підлягає стягненню пеня за період з 21.10.2019р. по 07.02.2020р., у сумі 8481,01грн. (розрахунок пені перевірений судом, його складено вірно);

- розрахунок позивача щодо нарахування відсотків річних: за ставкою 40% річних, за період з 21.10.2019р. по 18.01.2020р. у сумі 9699,90грн. та за ставкою 96 % річних, за період з 19.01.2020р. по 07.02.2020р. у сумі 5161,97 грн., є вірним та здійснений відповідно до умов договору та законодавства, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі;

- розрахунок позивача щодо сплати відповідачем штрафу у сумі 29700 грн., є вірним та здійсненим відповідно до умов договору, з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення штрафу підлягають задоволенню у повному обсязі.

25.08.2020р. до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області надійшла апеляційна скарга ФГ «З відокремленою садибою «Садовських» (подана скаржником 19.08.2020р.) на рішення від 03.08.2020р., в якій скаржник просить суд скасувати оскаржене рішення повністю та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог скарги відповідач зазначає наступне:

- у рішенні зазначено, що суд з власної ініціативи зробив витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тобто, самостійно збирав докази, яким в подальшому надав оцінку; відповідно до ч.4 ст.74. ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи;

- суд почав порівнювати підписи на первинних документах, визначати кому саме вони належать та встановив їх візуальну ідентичність. Проте встановлення факту належності підпису на документах певній особі потребує спеціальних досліджень та знань у відповідній сфері, які відсутні у суду;

- у наданій позивачем видатковій накладній в графі «отримав» міститься підпис особи, без зазначення посади, прізвища, ім`я та по батькові такої особи, що виключає можливість ідентифікувати особу, яка підписала вказаний документ у якості отримувача. У видатковій накладній відсутня інформація про те, що приймання товару здійснювалось за довіреністю, відсутні будь-які реквізити такої довіреності (номер та дата довіреності) та посилання на те, що товарно-матеріальні цінності було отримано за довіреністю;

- єдиною посадовою особою, яка має право підписувати документи від імені Фермерського господарства без довіреності є його голова ОСОБА_1, однак він не підписував надані позивачем первинні документи;

- наявність на копії документу відтиску печатки схожої на печатку відповідача не є належним та допустимим доказом отримання товару уповноваженою особою;

- позивачем не було надано до суду товарно-транспортної накладної, яка є основним документом на перевезення вантажів;

- з клопотання № 4 від 28.01.2020р. не вбачається, що поставку було здійснено та що клопотання стосується поставки саме за вказаним договором, оскільки між сторонами було укладено ще три договори поставки;

- складання позивачем односторонніх документів, таких як рахунок-фактура, податкові накладні не є підтвердженням поставки товару за договором;

- у зв`язку з невиконанням позивачем свого обов`язку за договором поставки щодо передачі товару відповідачу, у останнього виникло передбачене законом право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Відповідач скористався своїм правом відмовитись від виконання обов`язку щодо оплати вартості товару у розмірі 98400грн., через що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.08.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «З відокремленою садибою «Садовських» на рішення Господарського суду Одеської області від 03 серпня 2020 року у справі №916/397/20; постановлено розгляд апеляційної скарги ФГ «З відокремленою садибою «Садовських» на рішення Господарського суду Одеської області від 03.08.2020р. у справі №916/397/20 здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено іншим учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких клопотань з процесуальних питань до 25.09.2020р.

07.09.2020р. позивач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, та зазначив, що:

- у матеріалах даної справи наявний лист-клопотання відповідача №4 від відстрочення платежів до збору врожаю 2020 року; у листі не зазначено реквізитів Договору від 05.09.2018р., проте сума основної заборгованості за господарськими операціями на підставі наявних доказів у матеріалах по справі 916/393/20 складає 55552грн, за справою 916/394/20 - 27грн, за справою 916/395/20 - 207648грн, за справою 916/396/20 - 21225,60грн. та за справою 916/397/20 - 98400грн., що в сукупності за усіма справами в цілому становить суму основного боргу у розмірі 410041,60грн, яка і вказана у листі-клопотанні;

- суд не допускав порушення норм ч.4 ст.74 ГПК України, оскільки Витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не є документом, який є обмеженим у користуванні чи таким, що несе певну конфіденційну інформацію, а також може бути отриманий будь-якою фізичною чи юридичною особою публічного чи приватного права у порядку, встановленому чинним законодавством, у тому числі й судом на підставі відповідного нормативного акту;

- твердження скаржника про те, що у нього виникло право на зупинення виконання свого обов`язку за Договором від 05.09.2018р. не відповідає дійсності, оскільки вартість товару становить 198000грн. - апелянт частково здійснив оплату вартості товару, про що свідчать наявні у справі копії платіжних доручень №1300 від 14.09.2018р. на суму 39600 грн., №32 від 21.12.2018р. на суму 5000грн.; №9 від 16.01.2019р. на суму 55000грн., № 19 від 12.03.2019р. Таким чином, у випадку непоставки та неодержання товару відповідачем не є логічним та послідовним наслідком подальша часткова сплата його вартості.

- 05.09.2018р. ОСОБА_1 , що був підписантом від імені господарства станом на 05.09.2018р., правомірно підписав від свого імені Договір 05.09.2018р.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Судом першої інстанції встановлені, не оспорені учасниками справи, а також підтверджені при апеляційному розгляді справи такі обставини.

05.09.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» в особі директора Марцинкевича Руслана Леонідовича, що діє на підставі статуту, з однієї сторони (Продавець) та Фермерським господарством «З відокремленою садибою «Садовських» в особі директора Садовського Юрія Володимировича, що діє на підставі Статуту, з іншої сторони (Покупець) укладено договір поставки №АП-09-0153, відповідно до умов п.1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити насіннєвий матеріал, а саме: насіння соняшника «Тамара» у кількості 100кг. на загальну суму 198000грн.

Відповідно до п.1.2 Договору від 05.09.2018р. загальна кількість товару (ціна договору) на дату укладання цього договору становить 198000грн. у тому числі ПДВ 20%.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцю вартість товару, зазначену в п.1.2. даного договору у наступні строки: не пізніше 10.09.2018р. - 39600грн., не пізніше 20.10.2019р. - 158400 грн. (п.2.1 Договору від 05.09.2018р.).

Згідно із п.2.4 Договору від 05.09.2018р., оплата вартості товару, що залишилася, здійснюється не пізніше кінцевого строку, визначеного у пункті 2.1 даного договору.

Поставка товару здійснюється в строки, які передбачені п.3.3 договору, або раніше за заявкою покупця (Договору від 05.09.2018р.). Право власності на товар виникає у покупця з дня передачі товару, відповідно до розділу 3.4 даного договору (п.3.2 Договору від 05.09.2018р.). Постачання товару здійснюється продавцем на умовах CPT (перевезення до місця призначення за рахунок продавця, до наступних базисів (отримувачів): насіння соняшника "Тамара" посівна одиниця у кількості 100 кг., строк поставки 14.09.2018р. За згодою сторін поставка товару може бути здійснена на умовах EXW (склад продавця) (п. 3.3 Договору від 05.09.2018р.).

Згідно із п.5.2 Договору від 05.09.2018р. покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару (порушення розділу 2 даного договору) й сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені.

Відповідно до п. 5.4 Договору від 05.09.2018р. у випадку прострочення виконання зобов`язань, передбачених розділом 2 даного договору, більше ніж 10 днів, винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даним договором штраф у розмірі п`ятнадцяти відсотків від ціни договору.

У п.5.5 Договору від 05.09.2018р. сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 (дев`яносто) календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шість відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених п.2.1. договору, вважається, що продавцем пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу продавець має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошима та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а покупець зобов`язаний оплатити його в строк не більше 3 (трьох) банківських днів.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01 січня 2020р., а в частині розрахунків - до повного виконання покупцем своїх зобов`язань за цим договором (п. 7.1 Договору від 05.09.2018р.).

Відповідно до п.7.6 Договору від 05.09.2018р. всі зміни та доповнення до даного договору дійсні, якщо вони зроблені в письмовій формі, підписані уповноваженими на це особами й завірені відбитками мастичних печаток сторін.

Договір від 05.09.2018р. підписано від імені ТОВ «Хімагромаркетинг» - директором ОСОБА_2 та від імені ФГ "З відокремленою садибою "Садовських" - директором Садовським Ю.В, скріплено печатками сторін.

Як стверджує позивач, на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №АП-09-0188 від 17.09.2018р. на загальну суму 198000грн. (а.с.14) та виставив рахунок-фактуру №АП-09-0149 на оплату товару від 05.09.2018р. (а.с.105).

ТОВ «Хімагромаркетинг» подало до фіскальної служби відповідні податкові накладні на здійснення зазначеної господарської операції, а саме: №410 від 14.09.2018р. на суму 39600грн., №454 від 17.09.2018р. на суму 158400грн. (а.с.65-69).

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково на загальну суму 99600грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №1300 від 14.08.2018р. на суму 39600грн., №32 від 21.12.2018р. на суму 5000грн., №9 від 16.01.2019р. на суму 55000грн. (а.с.44-46).

Призначення платежу: Ч.о. насіння соняшника Тамара зг. рахунку №АП-09-0149 від 05.09.2018р.

Решта заборгованості за Договором від 05.09.2018р. у сумі 98400грн. залишилась не сплаченою.

28.01.2020р. ФГ «З відокремленою садибою «Садовських» направило позивачу клопотання вих.№4, в якому просило позивача відстрочити платежі після збору урожаю 2020р. до 20.08.2020р., та зазначило, що в 2019р. склалися важкі кліматичні умови, у зв`язку з чим було недоотримано запланованого урожаю та на кінець 2019 року між ТОВ «Хімагромаркетинг» та ФГ «З відокремленою садибою «Садовських» виникла заборгованість у сумі 410041,60грн.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути з відповідача суму основної заборгованості 98400грн. та нараховані на цю суму річні, пеню та штраф у зазначених у позові сумах.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, з огляду наступного.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов?язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов?язки; підставами виникнення цивільних прав та обов?язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст.509 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу насіння соняшника Тамара на загальну суму 198000грн. (видаткова накладна №АП-09-0188 від 17.09.2018р.)

Вищезазначена видаткова накладна скріплена печатками сторін, проте підписана від ФГ «З відокремленою садибою «Садовських» особою без зазначення П.І.Б та посади.

Суд першої інстанції дослідивши Договір поставки від 05.09.2018р. та видаткову накладну №АП-09-0188 від 17.09.2018р., зазначив, що підпис, який міститься на зазначеній видатковій накладній від імені ФГ «З відокремленою Садибою "Садовських» є ідентичним підпису ОСОБА_1 , наявному на договорі поставки № АП-09-0153 від 05.09.2018р.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Колегія суддів зазначає, що для встановлення ідентичності підписів необхідні спеціальні знання, якими суд не володіє; відповідна(почеркознавча) експертиза судом не призначалась.

Отже висновок суду щодо ідентичності підписів без наявності відповідного висновку експерта є припущенням місцевого господарського суду.

Разом з цим колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно із ч.2 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

У постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 Верховний Суд зазначив, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Отже огляду на норми ч.2 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відсутність у видатковій накладній №АП-09-0188 від 17.09.2018р., (яка є первинним документом, що підтверджує господарську операцію з поставки товару позивачем відповідачу), зазначення прізвища, ім`я та по батькові отримувача товару, не є підставою для відповідача не визнавати господарську операцію, за умови наявності у зазначеній накладній відомостей про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, а також печатки - ФГ «З відокремленою садибою «Садовських».

За таких обставин (враховуючи також здійснення відповідачем часткових оплат на виконання умов Договору від 05.09.2018р. протягом вересня 2018 року - січня 2019 року із посиланням на виставлений позивачем рахунок від 05.09.2018р.) місцевий господарський суд дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення основного боргу 98400грн.

Колегія суддів констатує, що непереконливими є твердження відповідача щодо відсутності належних доказів поставки насіння за договором з огляду також змісту листа-клопотання від 28.01.2020р. (а.с.70), відсутності будь-яких намагань та вимог до позивача отримати товар після здійснення його оплати частково ще у період вересень 2018 року - січень 2019 року або повернути оплачені кошти.

Такий стан речей мав місце до моменту, коли ТОВ «Хімагромаркетинг» заявило свої вимоги в суді, після чого відповідач зайняв позицію щодо не отримання товару за накладною від 17.09.2018р.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення пені, штрафу та відсотків річних колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ч.2 ст.218 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас, вимогами п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За невиконання умов Договору від 05.09.2018р. позивач нарахував відповідачу пеню за період часу з 21.10.2019р. по 07.02.2020р., у сумі 8481,01грн., які підлягають стягненню з ФГ «З відокремленою садибою «Садовських» разом із основним боргом та суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення пені.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що відповідно до умов п.п.5.4, 5.5 Договору від 05.09.2018р. стягненню з відповідача підлягають: - відсотки річних: за ставкою 40% річних, за період з 21.10.2019р. по 18.01.2020р. у сумі 9699,90 грн. та за ставкою 96% річних, за період з 19.01.2020р. по 07.02.2020р. у сумі 5161,97грн.;

- штраф у сумі 29700 грн.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди із здійсненими як позивачем, так і судом розрахунками річних, пені та штрафу колегія суддів не досліджує правильність цих розрахунків (ч.1 ст.269 ГПК України), констатуючи їх відповідність умовам укладеного договору.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє з огляду наступного.

Незважаючи на те, що видаткова накладна №АП-09-0188 від 17.09.2018р. складена з певним недоліком (відсутнє ПІБ особи, яка підписала накладну від імені відповідача), за переконанням колегії суддів цей документ є належним та допустимим доказом підтвердження обставини передачі відповідачем товару за Договором від 05.09.2018р., про що зазначено вище у тексті даної постанови.

Посилання скаржника на те, що позивачем не було надано до суду товарно-транспортної накладної, яка є основним документом на перевезення вантажів колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до умов п.3.3 Договору від 05.09.2018р. за згодою сторін поставка Товару може бути здійснена на умовах EXW (склад Продавця). Отже у даному випадку відсутність товарно-транспортної накладної жодним чином не свідчить про непередачу відповідачу товару.

У видатковій накладній від 17.09.2018р. вказано місце її складання - м.Київ, що є місцезнаходженням Продавця (позивача), отже передача товару Покупцю відбулася згідно п.3.3 Договору на умовах EXW (склад Продавця) з подальшим вивезенням вже відповідачем зі складу позивача.

На думку колегії суддів поведінка відповідача є суперечливою: стверджуючи про неотримання товару за Договором від 05.09.2018р., ФГ «З відокремленою садибою «Садовських» протягом вересня 2018 року - січня 2019 року здійснювало сплату грошових коштів на виконання умом договору (у відповідних платіжних дорученнях призначення платежу зазначено як «ч.о. за насіння соняшнику Тамара зг.рах «АП-09-0149 від 05.09.2018р.») не з`ясовуючи питання, чому товар не поставлений (доказів зворотнього матеріали справи не містять).

Відсутність у вищезазначеному листі посилання саме на Договір від 05.09.2018р. не спростовує факту визнання відповідачем заборгованості перед ТОВом «Хімагромаркетинг» станом на 28.01.2020р. у листі клопотанні, відповідач не надав доказів того, що цей борг не стосується предмету спору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Колегія суддів вважає, що позивачем доведена обставина передачі відповідачу товару за Договором від 05.09.2018р. належними та допустимими доказами (видаткова накладна від 17.09.2018р., податкові накладні, в яких відображена господарська операція з відповідачем, лист-клопотання відповідача від 228.01.2020р.) виходячи з положень ст.79 ГПК України, якими встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване рішення від 03.08.2020р. ухвалено судом першої інстанції відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування чи зміни відсутні.

За таких обставин рішення Господарського суду Одеської області від 03.08.2020р. залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України,

колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 03.08.2020р. у справі №916/397/20 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ФГ «З відокремленою садибою «Садовських».

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286,287 ГПК України.

Повна постанова складена та підписана 02.11.2020р. у зв`язку із перебуванням головуючого судді М.А. Мишкіної та судді С.В. Таран 30.10.2020р. у відпустках.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В. Таран