ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2020 р. Справа№ 910/5976/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2020

у справі №910/5976/20 (суддя Щербаков С.О.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "ДЕСНА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО"

про стягнення 397 345, 19 грн., -

В С Т А Н О В И В :

У 2019 році Товариство з обмеженою відповідальністю Кондитерська фабрика "ДЕСНА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" про стягнення 397 345, 19 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "ДЕСНА" 382 487 грн. 66 коп. - заборгованості, 12 801 грн 67 коп. - пені, 2 055 грн. 86 коп. - 3 % річних та 5 960 грн. 18 коп. - судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 280919-01/1г від 28.09.2019.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІППО" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 року в частині стягнення заборгованості в сумі 9 120 грн. 60 коп. та прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 9 120 грн. 60 коп.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що при прийняті рішення місцевим господарським судом не було враховано, що відповідач повернув позивачу товар, поставлений останнім за договором поставки на суму 9 120 грн. 60 коп. Одночасно, апелянт просить зменшити розмір пені на 50%.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 року у справі №910/5976/20, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

03.09.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "ДЕСНА", позивача у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

09.10.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "ДЕСНА", позивача у справі надійшло клопотання про прискорення розгляду апеляційної скарги.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "ДЕСНА" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГІППО" укладено договір поставки № 280919-01/1г, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату на умовах даного договору.

Поставка товару здійснюється на підставі накладної (их) згідно замовлень покупця, яка (і) є невід`ємною частиною договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 1.3. договору, загальна вартість даного договору становить суму всіх накладних на відпуск товару, виписаних протягом терміну дії даного договору.

Згідно п. 5.4. договору, оплата за поставлений товар здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок протягом 45 календарних днів з дати поставки товару.

Датою поставки товару вважається дата, зазначена представником покупця у видатковій накладній на поставку вказаного товару в момент його отримання (п. 5.4.1. договору).

За умовами п. 8.2.1. договору, за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4. даного договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день протермінування.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на один рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору (п. 9.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 604 220, 76 грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0007443 від 03.12.2019 на суму 69 414, 72 грн, №РН-0007627 від 10.12.2019 на суму 2 033, 64 грн, №РН-0007810 від 17.12.2019 на суму 31 635, 12 грн, №РН-0007811 від 17.12.2019 на суму 87 939, 96 грн, №РН-0007988 від 24.12.2019 на суму 15 009, 12 грн, №РН-0000203 від 14.01.2020 на суму 18 121, 44 грн, №РН-0000359 від 21.01.2020 на суму 22 206, 60 грн, №РН-0000536 від 28.01.2020 на суму 17 005, 44 грн, №РН-0000537 від 28.01.2020 на суму 12 835, 20 грн, №РН-0000720 від 04.02.2020 на суму 19 799, 40 грн, №РН-0000901 від 11.02.2020 на суму 25 148, 40 грн, №РН-0001093 від 18.02.2020 на суму 19 440, 00 грн, №РН-0001284 від 25.02.2020 на суму 20 352, 84 грн., №РН-0001441 від 03.03.2020 на суму 27 370, 80 грн, №РН-0001545 від 09.03.2020 на суму 28 612, 08 грн, №РН-0001584 від 16.03.2020 на суму 29 224, 20 грн, №РН-0001613 від 24.03.2020 на суму 74 852, 04 грн, №РН-0001658 від 07.04.2020 на суму 59 645, 64 грн, №РН-0001673 від 14.04.2020 на суму 23 574, 12 грн, які підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін, а також товарно-транспортними накладними.

В свою чергу відповідач за поставлений товар розрахувався частково у сумі 75 000, 00 грн, що підтверджується банківськими виписками, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "ГІППО" утворилась заборгованість у розмірі 529 220, 76 грн.

Також, 28.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "ДЕСНА" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГІППО укладено договір про надання послуг № 280919-01/2г, відповідно до якого сторони декларують, що діяльність виконавця не обмежується лише придбанням продукції у замовника, але й, зокрема, полягає і у наданні послуг на користь продавця.

Відповідно до п. 1.1. договору, під терміном продукція сторони домовились розуміти товари, які закуповуються виконавцем у відповідності до договору поставки № 280919-01/1г від 28.09.2019.

Під терміном послуги сторони домовились розуміти створення виконавцем умов, спрямованих на збільшення обсягів закупівлі та подальшої реалізації продукції кінцевим споживачем в торгівельних закладах (п. 1.2. договору).

Згідно п. 4.5. договору, у випадку існування між сторонами взаємної заборгованості (замовника - по сплаті вартості наданих послуг згідно даного договору, а виконавцем - за отриманий товар, згідно договору поставки № 280919-01/1г від 28.09.2019) виконавець вправі застосувати залік зустрічних однорідних (платіжних) вимог, тобто одноособово зменшити суму, що належить до сплати замовнику за товар на суму вартості наданих замовнику послуг. Замовник і виконавець узгодили, що зарахування проводиться виконавцем одноособово протягом 10 календарних днів з моменту виникнення такої заборгованості, про що він повідомляє замовника через надсилання заяви про зарахування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на виконання умов договору про надання послуг № 280919-01/2г від 28.09.2019 були надані послуги на загальну суму 146 733, 10 грн., а позивачем прийняті надані послуги, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 19671 від 31.12.2019 на суму 12 000, 00 грн., № 18782 від 31.12.2019 на суму 10 301,63 грн, № 18783 від 31.12.2019 на суму 4 120, 65 грн, № 18784 від 31.12.2019 на суму 16 482, 60 грн, № 365 від 31.01.2020 на суму 20 650, 00 грн, № 884 від 31.01.2020 на суму 3 508, 43 грн, № 885 від 31.01.2020 на суму 1 403, 37 грн, № 886 від 31.01.2020 на суму 5 613, 49 грн, № 366 від 29.02.2020 на суму 20 650, 00 грн, № 2253 від 29.02.2020 на суму 2 800, 00 грн, № 2876 від 29.02.2020 на суму 4 237, 03 грн, № 2877 від 29.02.2020 на суму 1 694, 81 грн, № 2878 від 29.02.2020 на суму 6 779, 26 грн, № 4165 від 31.03.2020 на суму 12 804, 73 грн, № 4163 від 31.03.2020 на суму 8 002, 95 грн, № 4164 від 31.03.2020 на суму 3 201, 19 грн, № 6502 від 30.04.2020 на суму 4 160, 98 грн, № 5603 від 30.04.2020 на суму 1 664, 40 грн, № 5604 від 30.04.2020 на суму 6 657, 58 грн, які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств (копія у матеріалах справи). (а.с. 118-136).

Тож, з урахуванням п. 4.5 договору про надання послуг № 280919-01/2г від 29.09.2019 відповідно до приписів ст. 601 Цивільного кодексу України між сторонами проведено залік зустрічних однорідних вимог на суму 146 733, 10 грн на підставі заяви позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме:

- № ГП000000159 від 20.01.2020 на суму 42 904, 88 грн в оплату наданих послуг для ТОВ "КФ "ДЕСНА" протягом грудня 2019 року;

- № ГП000000649 від 25.02.2019 на суму 31 175, 29 грн в оплату наданих послуг для ТОВ "КФ "ДЕСНА" протягом січня 2020 року;

- № ГП000000947 від 26.03.2020 на суму 36 161, 10 грн в оплату наданих послуг для ТОВ "КФ "ДЕСНА" протягом лютого 2020 року;

- № ГП000001122 від 21.04.2020 на суму 24 008, 87 грн в оплату наданих послуг для ТОВ "КФ "ДЕСНА" протягом березня 2020 року;

- № ГП000001640 від 29.05.2020 на суму 12 482, 96 грн в оплату наданих послуг для ТОВ "КФ "ДЕСНА" протягом квітня 2019 року.

Таким чином, як зазначає позивач, станом на 02.06.2020 сума основного боргу відповідача за поставлений товар згідно договору № 280919-01/1г від 28.09.2019 з урахуванням сплачених коштів у сумі 75 000, 00 грн та проведених заліків зустрічних однорідних вимог у розмірі 146 733, 10 грн становить 382 487, 66 грн.

В результаті не виконання відповідачем умов договору щодо поставки товару та з метою досудового врегулювання спору, позивач направив відповідачу вимогу №1/15 від 15.04.2020 (а.с. 137), в якій просив погасити заборгованість за поставлений товар на підставі договору № 280919-01/1г від 28.09.2019, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 16.04.2020. (а.с. 138; 140).

Відповідач вищезазначену вимогу відповіді не надав, заборгованість не погасив.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача борг у сумі 382 487, 66 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 12 801, 67 грн - пені за загальний період з 18.01.2020 по 01.06.2020 окремо по кожній видатковій накладній та 2 055, 86 грн - 3 % річних за період з 18.01.2020 по 01.06.2020.

Вирішуючи спір, місцевий господарський суд правильно визначив правову природу правовідносин, які склалися між сторонами, вказавши, що такі відносини мають ознаки договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Таким чином, враховуючи п. 5.4. договору та приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач зобов`язаний був здійснити оплату поставленого товару протягом 45 календарних днів з дати поставки товару, тож:

- за видатковою накладною №РН-0007443 від 03.12.2019 строк оплати настав 17.01.2020 та починаючи з 18.01.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №РН-0007627 від 10.12.2019 строк оплати настав 24.01.2020 та починаючи з 25.01.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №РН-0007810 від 17.12.2019 строк оплати настав 31.01.2020 та починаючи з 01.02.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №РН-0007811 від 17.12.2019 строк оплати настав 31.01.2020 та починаючи з 01.02.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №РН-0007988 від 24.12.2019 строк оплати настав 07.02.2020 та починаючи з 08.02.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №РН-0000203 від 14.01.2020 строк оплати настав 28.02.2020 та починаючи з 29.02.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №РН-0000359 від 21.01.2020 строк оплати настав 06.03.2020 та починаючи з 07.03.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №РН-0000536 від 28.01.2020 строк оплати настав 13.03.2020 та починаючи з 14.03.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №РН-0000537 від 28.01.2020 строк оплати настав 13.03.2020 та починаючи з 14.03.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №РН-0000720 від 04.02.2020 строк оплати настав 20.03.2020 та починаючи з 21.03.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №РН-0000901 від 11.02.2020 строк оплати настав 27.03.2020 та починаючи з 28.03.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №РН-0001093 від 18.02.2020 строк оплати настав 03.04.2020 та починаючи з 04.03.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №РН-0001284 від 25.02.2020 строк оплати настав 11.04.2020 та починаючи з 12.04.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №РН-0001441 від 03.03.2020 строк оплати настав 17.04.2020 та починаючи з 18.04.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №РН-0001545 від 09.03.2020 строк оплати настав 23.04.2020 та починаючи з 24.04.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №РН-0001584 від 16.03.2020 строк оплати настав 30.04.2020 та починаючи з 01.05.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №РН-0001613 від 24.03.2020 строк оплати настав 07.05.2020 та починаючи з 08.05.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №РН-0001658 від 07.04.2020 строк оплати настав 22.05.2020 та починаючи з 23.05.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №РН-0001673 від 14.04.2020 строк оплати настав 29.05.2020 та починаючи з 01.06.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з мотивів наявності у відповідача обов`язку погашення заборгованості за поставлений товар.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як слідує з тексту апеляційної скарги у цій справі, рішення суду першої інстанції відповідачем оскаржується лише в частині стягнення заборгованості в сумі 9 120 грн. 60 коп., а відтак, враховуючи, що рішення в частині задоволенні вимог про стягнення основного боргу не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому, під час апеляційного перегляду оспорюваного рішення колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині задоволенні вимог про стягнення основного боргу.

Оскаржуючи зазначене рішення відповідач вважає, що суд дійшов невірного висновку так як при прийняті рішення місцевим господарським судом не було враховано, що відповідач повернув позивачу товар, поставлений останнім за договором поставки на суму 5 424, 25 грн. на підставі накладної №1575813 від 24.07.2020 року та на суму 3 696,35 грн. на підставі накладної №1574970 від 27.07.2020 року, копії яких долучено до апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає зазначені доводи не обґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами з огляду на наступне.

Щодо вимог про стягнення заборгованості в сумі 9 120 грн. 60 коп. колегія суддів зазначає таке.

Як зазначалося вище, в матеріалах справи наявні видаткові накладні: №РН-0007443 від 03.12.2019; №РН-0007627 від 10.12.2019; №РН-0007810 від 17.12.2019; №РН-0007811 від 17.12.2019; №РН-0007988 від 24.12.2019; №РН-0000203 від 14.01.2020; №РН-0000359 від 21.01.2020; №РН-0000536 від 28.01.2020; №РН-0000537 від 28.01.2020; №РН-0000720 від 04.02.2020; №РН-0000901 від 11.02.2020; №РН-0001093 від 18.02.2020; №РН-0001284 від 25.02.2020; №РН-0001441 від 03.03.2020; №РН-0001545 від 09.03.2020; №РН-0001584 від 16.03.2020; №РН-0001613 від 24.03.2020; №РН-0001658 від 07.04.2020; №РН-0001673 від 14.04.2020, з яких вбачається, що позивачем, відповідно до договору поставки, було поставлено відповідачу кондитерські вироби.

Однак з накладних №1575813 від 24.07.2020 та №1574970 від 27.07.2020 на повернення товару долучених відповідачем до апеляційної скарги вбачається, що останній повернув позивачу спиртні напої, зокрема вино. При цьому вказані накладні не містять відомостей, що повернення товару здійснюється на підставі договору поставки № 280919-01/1г.

Також апелянтом не надано доказів отримання вказаного в накладних товару позивачем, оскільки з зазначених накладних не вбачається хто саме отримав товар, відсутня печатка товариства.

Щодо клопотання про зменшення штрафних санкцій, в якій відповідач просить зменшити суму нарахованої пені на 50%.

Заява мотивована тим, що позивач знаходиться в скрутному фінансовому становищі, яке спричинене внаслідок дії карантинних обмежень, запроваджених урядом на території України, яке негативно відобразилось на результатах діяльності відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Відповідний правовий висновок викладено також в постанові Верховного Суду України №6-100цс14 від 03.09.2014.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафу, враховуючи що відповідачем в обґрунтування своїх вимог та заперечень не надано суду належних доказів щодо поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, а також не надано доказів намагання уникнути або мінімізувати випадки порушення термінів з оплати поставленого товару.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду мітса Києва від 09.07.2020 у справі №910/5976/20 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 року у справі №910/5976/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 у справі №910/5976/20 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5976/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко