РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.10.2020Справа № 910/12775/20
За позовом Акціонерного товариства "РВС Банк"

до Приватного підприємства "Електрофарфор 2000"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 235 298,24 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з Відповідача, як з принципала, суми коштів за гарантією №4002-17Г від 01.08.2017, оскільки Відповідач неправомірно не здійснює регресної виплати Позивачу, як банку, який виплатив за гарантією.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2020 відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне підприємство "Національну енергетичну компанію "Укренерго" (нова назва Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго"), вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Від третьої особи 17.09.2020 надійшли пояснення в яких зазначено, що Позивачем було добровільно виконано рішення суду №910/18199/19 від 10.03.2020 на підставі якого на користь ПрАТ "Національної енергетичної компанії "Укренерго" було стягнуто кошти за гарантією №4002-17Г від 01.08.2017 у сумі 200640 грн, 3% річних у сумі 11065, 43 грн., інфляційних втрат у сумі 23592, 81 грн. та судові витрати у сумі 3529, 47 грн., на підтвердження цього надано копію платіжного доручення №484 від 06.07.2020.

Позивачем 21.09.2020 було подано заяву до якої додано копію конверту з довідкою про причини повернення регресної вимоги надісланої на адресу Відповідача та довідка про підтвердження оплати Позивачем коштів на виконання вимог рішення суду у справі №910/18199/19 від 10.03.2020. Також, Позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та підтвердив, що Відповідачем не було сплачено спірної суми коштів.

Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі надсилалася Відповідачу на юридичну адресу згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: м. Київ, вул. Залізничне Шосе, 47, офіс 18.

Однак ухвала повернулася в конверті не врученою з відміткою «організації немає».

В матеріалах справи відсутні відомості про інші наявні у Відповідача поштові адреси.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання конверту з ухвалою суду Відповідачем та повернення її до суду є наслідками діяння (бездіяльності) самого Відповідача щодо її належного отримання, тобто, його власною волею, оскільки відомості, зокрема, про адресу місцезнаходження у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань подає сам Відповідач.

За відсутності відзиву суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

01.08.2017 між Акціонерним товариством "РВС Банк" (Банком) та ПП "Електрофарфор 2000" (принципал) був укладений договір про надання гарантії №Д-4002-17Г (Договір про надання гарантії), відповідно до умов п. 1.1 якого за заявою принципала Банк надає на користь бенефіціара (Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго", Третя особа) гарантію, за якою зобов`язується сплатити бенефіціару на його письмову вимогу грошову суму у разі гарантійного випадку та дотримання умов гарантії та цього договору.

Пунктом 1.2 Договору про надання гарантії передбачено, що сума гарантії складає 200640 грн.

За змістом п. 1.4 Договору про надання гарантії в редакції додаткової угоди №1 від 11.08.2017 гарантія вступає в силу з моменту видачі та діє по 29.01.2018 включно за якою зобов`язується сплатити бенефіціару на його письмову вимогу грошову суму у разі гарантійного випадку та дотримання умов гарантії та цього договору.

07.08.2017 між Третьою особою, як покупцем, та Відповідачем, як постачальником, укладено Договір поставки №04-1/2189-17, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю продукцію, за ціною, з характеристиками (якістю), у порядку та строки, що визначаються у додатку 1 до договору, в інших умовах договору, а також надати на свій ризик послуги шеф-монтажу за переліком, в обсягах згідно з Додатком 1 до Договору поставки, а покупець зобов`язується здійснити оплату належно поставленої продукції, належно наданої послуги на умовах договору.

Оскільки постачальником порушено умови Договору поставки в частині поставки товару у строки погоджені сторонами, Третя особа звернулася до Позивача із Вимогою № 01/3330 від 25.01.2018 про сплату коштів за гарантією в розмірі 200640 грн.

Позивач листом від 13.02.2018 вих. № 195/18-БГ відмовив у виплаті банківської гарантії у сумі 200640 грн., у зв`язку з несуттєвим порушенням Відповідачем строків поставки, в зв`язку з чим, Третя особа звернулася до суду з позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 у справі №910/18198/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2020, стягнуто з Банку на користь ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" 200640 грн. грошових коштів за гарантією, 3% річних в сумі 11065,43 грн., інфляційні втрати в сумі 23592,81 грн. та судові витрати у сумі 3529,47 грн.

06.07.2020 за платіжним дорученням №484 Позивачем було сплачено на користь ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" 238827,71 грн. грошових коштів згідно рішення суду у справі №910/18198/19.

Регресною вимогою №891/20-БТ від 06.07.2020 Позивач звернувся до Відповідача, в якій просив сплатити на його користь грошові кошти у розмірі 238827,71 грн., в тому числі: 200640 грн. за банківською гарантією, 3% річних в сумі 11065,43 грн., інфляційні втрати в сумі 23592,81 грн. та судові витрати у сумі 3529,47 грн.

Регресну вимогу Позивач направив на адресу Відповідача рекомендованим повідомлення з описом вкладення, однак конверт повернувся не врученим з відміткою «за закінченням терміну зберігання», докази чого Позивачем було надано суду.

На підставі викладеного та у зв`язку із невиконанням Відповідачем вимог відшкодувати витрати за банківською гарантією №4002-17Г Позивач звернувся до суду із відповідною позовною заявою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.

Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Відповідно до ст. 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Відповідно до ст. 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Таким чином, зобов`язання гаранта здійснити його виконання відповідно до умов гарантії виникає лише після порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. При цьому, для пред`явлення гаранту вимоги кредиторові достатньо лише факту порушення боржником виконання основного зобов`язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 у справі №910/18198/19 встановлено, що постачальник (ПП "Електрофарфор 2000") порушив виконання зобов`язань за договором поставки №04-1/2189-17 від 07.08.2017 в частині поставки товару у строки, встановлені таким договором.

За таких обставин, оскільки Відповідач порушив свої зобов`язання за договором поставки №04-1/2189-17 від 07.08.2017, а виконання Відповідачем зобов`язання було забезпечено банківською гарантією №4002-17Г від 31.07.2017, наданою Банком, враховуючи положення ч. 1 ст. 563 Господарського процесуального кодексу України, у гаранта виник обов`язок сплатити кредитору грошову суму відповідно до умов гарантії.

Разом з тим, після звернення Третьою особою до Позивача з вимогою від 25.01.2018 про сплату коштів за гарантією в сумі 200640 грн. Позивач листом від 13.02.2018 відмовив у виплаті банківської гарантії в сумі 200640 грн. у зв`язку із несуттєвим порушенням Відповідачем строків поставки.

На підставі викладеного Третя особа звернулася до суду з позовом до Позивача з вимогою стягнення коштів за гарантією, а також штрафними санкціями у вигляді нарахування 3 % річних та інфляційних втрат у зв`язку із порушенням грошового зобов`язання зі сплати гарантії Банком.

Господарський суд міста Києва у справі №910/18198/19 встановив, що Банк зобов`язаний був сплатити кошти за гарантією у строк до 19.02.2018 (включно), а відтак з 20.02.2018 він є таким, що порушив зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 569 Цивільного кодексу України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Також у договорі про надання гарантії сторони домовились, що у разі виплати банком на вимогу бенефіціара коштів за гарантією, принципал зобов`язаний протягом 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення від банку, але не пізніше дня закінчення строку гарантії, повністю відшкодувати банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати банку у валюті гарантії (п. 4.2 Договору про надання гарантії).

Отже, суд дійшов висновку, що у Відповідача виник обов`язок відшкодувати Банку сплачену банківську гарантію, а у Банку виникло відповідне право регресної вимоги до ПП "Електрофарфор 2000".

Із матеріалів справи вбачається, що регресною вимогою №891/20-БТ від 06.07.2020 Позивач звернувся до Відповідача, в якій просив сплатити на його користь грошові кошти у розмірі 238827,71 грн., з яких: 200640 грн. за банківською гарантією, 11065,43 грн. 3% річних, 23592,81 грн. інфляційних втрат та 3529,47 грн. витрат по сплаті судового збору.

Тобто, Позивач окрім суми банківської гарантії заявив до стягнення з Відповідача ті штрафні санкції які Третя особа нарахувала Позивачу за невиконання ним умов вчасно оплатити банківську гарантію, а також судові витрати покладені за рішенням суду у справі №910/18198/19.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки доказів відшкодування суми банківської гарантії Відповідач не надав, доводів Позивача не спростував, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з ПП "Електрофарфор 2000" суми гарантії у розмірі 200640 грн. є правомірними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Що ж стосується вимог заявлених Позивачем у позові щодо стягнення 11065,43 грн. 3% річних та 23592,81 грн. інфляційних втрат, які за рішенням суду у справі №910/18198/19 було стягнуто з Акціонерного товариства "РВС Банк" у зв`язку із встановленням факту порушення ним зобов`язання сплатити гарантію №4002-17Г від 01.08.2017 Приватному акціонерному товариству "Національну енергетичну компанію "Укренерго" суд зазначає наступне.

Як зазначено у пункті 4.4 Договору про надання гарантії Банк має нічим не обмежене право на зворотну вимогу до принципала (регрес) у розмірі суми гарантії, процентів та будь яких витрат (збитків).

Принципал зобов`язаний відшкодувати Банку витрати за гарантією, враховуючи комісії, повязані з відправкою повідомлень засобами телекомунікаційного зв`язку (SWIFT, TELEX), комісії авіазуючого Банка та Банк бенефіціара, а також комісії пов`язані з переказом платежів за гарантією (п.4.5 Договору про надання гарантії).

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України).

Зі змісту ст. 22 Цивільного кодексу України вбачається, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Судом встановлено, що заявлені Позивачем до стягнення понесені витрати у вигляді штрафних санкцій за рішенням суду у справі №910/18198/19 виникли у зв`язку з порушенням самим же Позивачем обов`язків щодо оплати гарантії, що у свою чергу не має причинно наслідкового зв`язку між тими збитками які Банк поніс чи міг понести у зв`язку із невиконанням Відповідачем вимог щодо регресного відшкодування суми гарантії перед Банком.

Тобто витрати (3% річних, інфляційні втрати) понесені Позивачем за рішенням суду у справі №910/18198/19 не є збитками, які завдані через порушення його цивільного права з боку Відповідача, а тому підстав для стягнення 34658,24 грн., з яких: 11065,43 грн. 3% річних, 23592,81 грн. інфляційних втрат з Відповідача суд не вбачає.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ПП "Електрофарфор 2000" на користь Банку відшкодування гарантії у розмірі 200640 грн., та відмови у задоволенні щодо стягнення 34658,24 грн.

Відповідно до вимог п.3, ч. 4, ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Акціонерного товариства "РВС Банк" задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного підприємства "Електрофарфор 2000" (01103, м. Київ, Залізничне шосе, 47, оф. 18; ідентифікаційний код 34729004) на користь Акціонерного товариства "РВС Банк" (04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58; ідентифікаційний код 39849797) грошові кошти за гарантією у сумі 200640 (двісті тисяч шістсот сорок) грн. та судовий збір у сумі 3009 (три тисячі дев`ять) грн. 60 коп.

3.У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків