ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"04" листопада 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3149/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро Гюбі+ про забезпечення позову від 03.11.2020р. вх. № ГСОО 2-4001/20 у справі №916/3149/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро Гюбі+ (65026, м. Одеса, вул. Катерининська, 26; )

До відповідача: Державного підприємства „Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№111) (66850, Одеська обл., Ширяєвський район, с. Армашівка; )

Про стягнення 3581108,81 грн.

Заява Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро Гюбі+ про забезпечення позову від 03.11.2020р. вх. № ГСОО 2-3258/20 у справі №916/3149/20 розглядається судом відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України без повідомлення учасників справи.

Встановив: Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро Гюбі+ звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства „Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№111) про стягнення 3581108,81 грн. боргу.

Одночасно з поданням позовної заяви до суду, Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро Гюбі+ було подано заву про забезпечення вх. № ГСОО 2-4001/20, відповідно до якої заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на посіви соняшника 2020 року на площі 2073,69 га, які знаходяться на полях, що перебувають у використанні відповідача в районі с. Армашівка Ширяєвського району Одеської області та належать Державному підприємству „Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№111), та накладенням арешту на розрахункові рахунки Державного підприємства „Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№111) в межах суми заявленого позову, зокрема але не виключно на розрахунковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , відкритий в Южне ГРУ ПАТ КБ „Приватбанк м. Одеса, МФО 328704.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову вх. № ГСОО 2-4001/20 від 03.11.2020р., Товариством з обмеженою відповідальністю „Агро Гюбі+ було зазначено суду наступне.

Предметом позову є стягнення з Державного підприємства „Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№,81 грн. боргу за Договором реалізації №01061/20-р від 01.06.2020р.

Позивачем за текстом поданого позову було зазначено суду, що відповідно Договору реалізації №01061/20-р від 01.06.2020р. позивачем було передано відповідачу посівний матеріал сільськогосподарських культур відповідно до Специфікації №1.

Також, як зазначає позивач, відповідно до видаткової накладної №91 від 11 червня 2020р. відповідачу було поставлено товар насіння соняшнику Шенон (стандарт) та насіння соняшника Р64LE119 на загальну суму 2941771,80 грн. та виставлено рахунок на оплату №95 від 11 червня 2020р., який, на порушення умов договору, не було сплачено.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивачем було вказано суду, що відповідач є державним сільськогосподарським підприємством, яке не підлягає приватизації, та, відповідно, на майно якого не може бути звернено стягнення. Стягнення може бути звернено виключно на врожай або на кошти на розрахункових рахунках. Невжиття заходів з забезпечення позову приведе до неможливості виконання судового рішення, оскільки надасть змогу відповідачу здійснити збір врожаю з полів га реалізувати цей врожай, а отримані кошти використати на поточні потреби.

Як зазначає позивач, ця загроза є реальною, оскільки з 24 вересня 2020р. на підставі наказу Міністра юстиції України від 21.09.2020р. №2804/к у відповідача змінився керівник, та новий керівник, за поясненням позивача, заявив, що він не збирається відповідати по зобов`язанням, які приймало на підприємство попереднє керівництво.

За посиланням позивача, за наявними даними, у відповідача є в наявності посіви соняшника 2020р. на площі 2073,69 га, які можуть бути заарештовані для забезпечення позову.

Такий захід забезпечення позову як накладення арешту на посіви соняшника 2020 року є співмірним з заявленими позовними вимогами, оскільки забезпечить неможливість для відповідача самостійно розпоряджатись зібраним врожаєм поза контролем судового виконавця в межах позовним вимог.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро Гюбі+ про забезпечення позову від 03.11.2020р. вх. № ГСОО 2-4001/20 у справі №916/3149/20, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; виключено; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; виключено; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Положеннями абз. 1 ч. 6 ст. 140 ГПК України визначено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.138 ГПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16).

Судом встановлено, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро Гюбі+ обґрунтовано неналежним виконанням з боку Державного підприємства „Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№111) прийнятих на себе зобов`язань за Договором реалізації №01061/20-р від 01.06.2020р. та направлено на стягнення заборгованості у розмірі 3581108,81 грн.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Між тим, на переконання суду, у заяві позивача про забезпечення позову відсутні посилання на наявність будь-яких доказів задля встановлення усіх обставин, з якими позивачем пов`язується необхідність застосування певних видів забезпечення його позову.

Крім цього, суд зазнає, що позивачем не здійснено забезпечення надання будь-яких доказів або інформації, яка б свідчила, що наразі відповідачем вчиняються жодні дії, направлені на уникнення договірних зобов`язань.

При цьому, господарський суд зазначає, що підстави, що визначені позивачем у поданій ним позовні заяві до Державного підприємства „Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№111) про стягнення 3581108,81 грн. не можна розглядати як безспірні та такі, що не ще потребують доведення та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення поданого позову.

Згідно з ст. 140 ГПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.78 ГПК України, Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, господарський суд зазначає, що така підстава, як факт ухилення відповідача від виконання зобов`язань за спірним договором, не може бути безумовною підставою для забезпечення позову, а невиконання зобов`язань відповідачем ще потребує доведення, тому не можна розглядати твердження позивача, як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення поданого позову.

Між тим, на переконання суду, у заяві позивача про забезпечення позову відсутні посилання на наявність будь-яких доказів задля встановлення обставин, з якими позивачем пов`язується необхідність застосування певного виду забезпечення позову.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю „Агро Гюбі+ у задоволенні заяви про забезпечення позову, у зв`язку з недоведеністю обставин, з якими позивач пов`язує та обґрунтовує необхідність забезпечення поданого ним позову.

Керуючись ст.ст.136-138, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю „Агро Гюбі+ у задоволенні заяви про забезпечення позову від 03.11.2020р. вх. № ГСОО 2-3258/20.

Ухвала набирає чинності 04.11.2020р. та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя Т.Г. Д`яченко