ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2020 р. Справа№ 910/18774/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Яценко І.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 10.09.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017

у справі №910/18774/15 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка

до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України

про стягнення коштів

за участю Офісу Генерального прокурора

В судовому засіданні 10.09.2020 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Військовий прокурор Запорізького гарнізону Південного регіону України звернувся в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г. Івченка (далі - ДП "Івченко - Прогрес") до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про стягнення 34 000 000,00 грн. заборгованості.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між позивачем - 2 та відповідачем Договору № 41 на виконання науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт за державні кошти від 06.12.2012 (далі - Договір № 41) в частині зобов`язань щодо своєчасної та повної плати за виконані роботи, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 34 000 000,00 грн.

Короткий зміст рішень місцевого господарського суду та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.12.2016 у справі №910/18774/15 позов задоволено.

Стягнуто з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка 34 000 000,00 грн. заборгованості за договором від 06.12.2012 №41.

Стягнуто з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь Держаного бюджету України 680 000,00 грн. судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, зазначаючи, що позивач-2 взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу послуги за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь позивача-2 вартість отриманих послуг, та має перед позивачем заборгованість з їх сплати в розмірі 34 000 000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду м. Києва від 26.01.2017 у справі №910/18774/15 заяву Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка про ухвалення додаткового рішення задоволено повністю.

Стягнуто з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка 2 532 307,09 грн. пені, 2 711 228,31 грн. 3% річних, 25 434 213,56 грн. інфляційних втрат.

Додаткове рішення обґрунтовано тим, що Господарським судом міста Києва при прийнятті рішення від 07.12.2016 у справі № 910/18774/15 не було вирішено питання про стягнення з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 2 532 307,09 грн. пені, 2 711 228,31 грн. 3% річних та 25 434 213,56 грн. інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з винесеним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального (ст.ст. 4-7, ч. 1 ст. 41 ГПК України, п.п. 1, 2, 6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6) права.

Апелянт вважає, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань про призначення економічної експертизи у справі, за наявності правових підстав для її призначення, оскільки:

- документально підтвердити цільове використання коштів на виконання державної програми ДП «Прогрес» за договором № 41 можливо буде при дослідженні певних документів та облікових регістрів ДП «Прогрес», за умови призначення судової економічної експертизи;

- зафіксована в документах первинної звітності господарська операція не відповідає фактичним розрахункам та вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки відображена з суттєвими порушеннями;

- згідно з п. 6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 чинне законодавство не надає право господарському суду відмовляти у призначенні судової експертизи.

Апелянт вказує, що твердження позивача про те, що відповідачем підписано акт звірки взаєморозрахунків не дає підстав визнавати вказану кредиторську заборгованість.

На переконання відповідача, судом не враховано специфіку бюджетного законодавства, а саме: вимог п.п. 3, 7 ч. 5 ст. 22, ч. 4 ст. 48, ч. 5 ст. 51, ч. 20 ст. 116 Бюджетного кодексу України, оскільки видатки на неіснуючу державну програму за спірним договором Законами України про Державний бюджет на 2013 - 2016 роки не передбачались.

Звертає увагу на наступне:

- забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері державного та фінансового контролю, казначейського обслуговування бюджетних коштів відповідно до Положення про Міністерство фінансів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №375 здійснює Мінфін;

- рішення стосовно внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» приймається єдиним органом законодавчої влади - Верховною Радою України;

- пунктом 2.2 Порядку обліку зобов`язань розпорядників бюджетних коштів в органах Державного казначейства України, затвердженого наказом Держказначейства України від 09.08.2004 №136, зареєстрованого в Мінюсті від 30.08.2004 №1068/9667 передбачено, що за подібними зобов`язаннями суми в реєстрі проставляються в межах планових показників поточного бюджетного року на підставі даних календарного плану до довгострокового договору.

Таким чином, апелянт стверджує, що судом не враховано норми бюджетного законодавства, а позовні вимоги ДП «Прогрес» є необґрунтованими та не підтвердженими належним чином, оскільки у Мінекономрозвитку відсутні правові підстави проводити оплату за Договором в інший спосіб, ніж передбачено його умовами, з якими погодились обидві сторони, а саме: з моменту надходження коштів з Держбюджету. У Мінекономрозвитку відсутні повноваження щодо проведення казначейських операцій з оплати заборгованості, яка виникла у зв`язку з не передбаченням бюджетних коштів Мінфіном.

Скаржник вважає, що позивач не врахував специфіку бюджетного законодавства, оскільки Мінекономрозвитку зобов`язане дотримувались вимог п. 3, ч. 5 ст. 22, ч. 4 ст. 48, ч. 5 ст. 51, ч. 20 ст. 116 Бюджетного кодексу України, п. 22 Порядку обліку зобов`язань розпорядників бюджетних коштів в органах Державного казначейства України, затвердженого наказом Держказначейства України від 09.08.2004 №136.

На переконання скаржника, судом не застосовано вимоги п. 2 ч. 1 ст. 893 ЦК України, всупереч якого укладено договір з Державним підприємством «Міжнародний центр електронно - променевих технологій Інституту електрозварювання» ім. Є.О. Патона НАН України від 12.12.2012 №90/12-НИО на суму 150 000,00 грн. без згоди замовника послуг.

Апелянт зазначає, що інформацію стосовно впровадження виконаних дослідно - конструкторських робіт за вказаним договором відповідачем до Агентства держмайна України, Мінпромполітики, Мінекономрозвитку не надавалось, також відсутні звіти, акти про обсяги та ефективність впровадження ДКР, що свідчить про невідповідність ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Вказує, що суд не дослідив та безпідставно відмовив Мінекономрозвитку у задоволенні клопотання щодо витребування у ДП «Прогрес» доказів на підтвердження виконання п. 6.3.3 договору, що є порушенням ст. 38 ГПК України.

Відповідач переконаний, що п. 1.2 договору суперечить Розпорядженню КМУ від 07.11.2012 №874-р та вказує, що перелік видів продукції, які підлягали розробленню і впровадженню у виробництво та експлуатацію визначено не у відповідності до державного замовлення, та розпочато передчасно.

У доповненнях до апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом, в порушення вимог ст.ст. 49, 57 ГПК України, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в резолютивній частині рішення безпідставно стягнуто з Мінекономрозвитку на користь Державного бюджету України 680 000, 00 грн. судового збору.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи щодо апеляційної скарги Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016

У відзиві на апеляційну скаргу представник ДП "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка заперечує проти доводів апеляційної скарги, зазначаючи, що договір укладено з додержанням ст.ст. 22, 51 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 530, 628 ЦК України.

Вказує, що судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що договір № 41 від 06.12.2012 недійсним не визнано, акти виконаних робіт підписано без зауважень, роботи прийнято в повному обсязі, результати робіт відповідають технічному завданню.

Щодо призначення економічної експертизи вказує, що судом ґрунтовно вивчено обставини справи та доводи сторін щодо дійсної необхідності призначення економічної експертизи та правомірно відмовлено в її призначенні.

Щодо визнання кредиторського боргу вказує, що судом розглянуті всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, які є підтвердженням наявності заборгованості за договором, зокрема, договір та акти приймання - передачі виконаних робіт.

Зазначає про необґрунтованість твердження відповідача про недотримання під час укладання договору приписів ст. 893 ЦК України.

На його думку, звіти та акти про обсяги та ефективність впровадження результатів ДКР, які відповідач вважає за потрібне витребувати у ДП "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка жодним чином не спростовують обов`язок відповідача здійснити розрахунок по спірному договору, оскільки роботи за договором були фактично виконані та прийняті замовником в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу та доповненнях до апеляційної скарги Державний концерн "Укроборонпром" зазначає наступне:

- в абз. 6, 7 на стор. 5 рішення Господарського суду Запорізької області у справі №910/10595/16 встановлено, що програмою «Державна підтримка виробництва авіаційної техніки і вертольотів та двигунів до них, в тому числі через механізм здешевлення кредитів» (КПКВК 2601170) передбачено фінансування видатків у розмірі 34 108, 9 тис. грн.;

- ціна договору була визначена сторонами у відповідності із законом, роботи апелянтом були прийняті саме за ціною 34 000 000, 00 грн., а документи, наявні в матеріалах справи є належними та допустимими доказами, що підтверджують як розмір заборгованості апелянта перед ДП "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка, так і підстави її виникнення, а призначення судової економічної експертизи для перевірки правильності здійснення витрат ДП "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка є недоцільним, оскільки ціна договору була визначена сторонами у спосіб, встановлений законодавством;

- твердження апелянта щодо невірності складання ДП "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка кошторису вартості робіт не стосуються предмета спору;

- враховуючи, що апелянт є правонаступником Агентства та Міністерства промислової політики України, твердження відповідача про те, що сплата на користь ДП "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка коштів за договором належить до компетенції Міністерства фінансів України та Верховної Ради України є необґрунтованими;

- твердження апелянта, що ДП "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка не виконувало вимоги п. 6.3.3 договору щодо забезпечення використання та/або впровадження ДКР у виробництво, правомірно не були взяті до уваги судом;

- позивачі не є правонаступниками військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України.

У додаткових поясненнях у справі представник Державного концерну "Укроборонпром" зазначає щодо виконання ДП "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка своїх обов`язків за договором та вартості робіт, щодо відсутності порушення положень Закону України «Про державні закупівлі» та правомірності встановлення Фондом державного майна України та ДП "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка вартості робіт, щодо відсутності порушення положень бюджетного законодавства, та щодо відсутності порушень ДП "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка приписів ст. 893 ЦК України та правомірності укладання договору з Інститутом електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з додатковим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального (ст.ст. 32-34, 43, 82, 84 ГПК України) права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт вказує, що судом не застосовано вимоги ст. 223 ГК України, ст.ст. 257, 264, 267, ЦК України, п. 4.2 пп. 4.4.1 п. 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 №10 у зв`язку зі спливом строків позовної давності та безпідставно стягнуто з Мінекономрозвитку 2 532 307,09 грн. пені.

Апелянт вказує, що позивачем невірно здійснено обрахунки, зазначені ним в заяві про уточнення позовних вимог від 31.08.2015 № 3770.

Апелянт вважає, що додаткове рішення було винесено судом не у спосіб, визначений чинним законодавством, є безпідставним та таким, що суперечить нормам законодавства.

Крім того, вказує щодо порушення судом норм ст. 49 ГПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи щодо апеляційної скарги Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017

Заперечуючи проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017, Державний концерн "Укроборонпром" вказує, що стягнення судом 2 532 307, 09 грн. пені у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати послуг за договором, є обґрунтованим та відповідає положенням ч. 6 ст. 231 ГК України, пеня була розрахована за період, передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, а її стягнення було заявлене в межах строків позовної давності, встановлених п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Стверджуючи про неправильність розрахунку пені за договором, апелянт не надає альтернативного розрахунку, який би він вважав правильним, що свідчить про порушенням ст.ст. 32, 33 ГПК України.

Зазначає, що суд при прийнятті додаткового рішення у справі діяв у спосіб, визначений законом та в межах ст.ст. 83, 88, ГПК України, належним чином дослідив всі обставини справи та подані сторонами докази.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ДП "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка вказує, що суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2 711 228,31 грн. 3 % річних та 25 434 213,56 грн. інфляційних втрат, нормативно та документально доведені та розраховані відповідно до вимог діючого законодавства, а саме ст. 625 ЦК України, а не ст.ст. 236, 1214 ЦК України, як вказує відповідач.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті

В провадженні колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Смірнової Л.Г. (суддя-доповідач), суддів Дідиченко М.А., Кропивної Л.В. перебувала справа №910/18774/15 за апеляційними скаргами Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017.

Розпорядженням №09-52/264/17 від 03.04.2017 у зв`язку з перебуванням головуючого судді Смірнової Л.Г. на лікарняному та відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/18774/15.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційні скарги Міністерства економічного розвитку і торгівлі України передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Разіної Т.І., Отрюха Б.В.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 у складі колегії суддів: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Отрюха Б.В. та Разіної Т.І. прийнято апеляційні скарги до провадження та розгляд справи №910/18774/15 призначено на 11.05.2017.

Розпорядженням №09-53/1773/17 від 10.05.2017 у зв`язку з перебуванням суддів Отрюха Б.В. та Разіної Т.І. у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/18774/15.

У зв`язку з перебуванням суддів Отрюха Б.В. та Разіної Т.І. у відпустці, 10.05.2017 було здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів, за наслідком якої сформовано склад колегії: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Коротун О.М., Чорна Л.В.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 у складі колегії суддів: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Коротун О.М., Чорної Л.В. прийнято апеляційну скаргу до свого провадження та розгляд справи №910/18774/15 відкладено на 30.05.2017.

29.05.2017 Генеральною прокуратурою України через канцелярію суду було подано лист №10/2/3-21140-17, в якому повідомлено про вступ прокурора у розгляд даної справи та викладено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Розпорядженням №09-53/1991/17 від 30.05.2017 у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. у відрядженні, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/18774/15.

У зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. у відрядженні, 30.05.2017 було здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів, за наслідком якої сформовано склад колегії: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Разіна Т.І., Чорна Л.В.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 у складі колегії суддів: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Разіної Т.В., Чорної Л.В. прийнято апеляційні скарги до свого провадження та розгляд справи №910/18774/15 відкладено на 13.06.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 у складі колегії суддів: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Чорної Л.В., Разіної Т.І. зупинено апеляційне провадження у справі №910/18774/15 за апеляційною скаргою Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016, призначено у справі №910/18774/15 судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: - чи були виконані робити за договором №41 на виконання науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт за державні кошти від 06.12.2012, якщо так, то яка вартість фактично виконаних робіт?; проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України звернулося до Київського апеляційного господарського суду із клопотанням, в якому просило виправити допущені помилки в зазначеній вище ухвалі суду від 13.06.2017 шляхом поставлення на вирішення судово-економічної експертизи питань згідно клопотання (№2432-03/380 від 12.06.2017), яке було подано останнім до суду 13.06.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.08.2017 у задоволенні клопотання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про виправлення допущених помилок в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 у справі №910/18774/15 відмовлено, як необґрунтованому.

21.08.2017 від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання №12162/17-45 про уточнення питань, поставлених на вирішення судово-економічної експертизи. У вказаному клопотанні експертом зазначено, що поставлені питання за ухвалою суду від 13.06.2017 не відносяться до завдань судово-економічної експертизи. Таким чином, експерт просив суд поставлені питання уточнити та викласти у відповідності до розділу ІІІ "Економічна експертиза" Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень" (затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 N 53/5 у редакції від 26.12.2012 № 1950/5).

Разом з цим, експертом було зазначено, що до отримання відповіді на клопотання, проведення експертизи призупинено.

22.09.2017 до Київського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/18774/15.

Протоколом передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 25.09.2017, у зв`язку із перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці, було здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів, за наслідком якої сформовано склад колегії: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Разіна Т.І., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 прийнято апеляційні скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України до свого провадження, поновлено апеляційне провадження у справі № 910/18774/15, розгляд справи призначено на 24.10.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 задоволено клопотання судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про уточнення питань, поставлених на вирішення судово-економічної експертизи №12162/14-45 від 10.08.2017. Уточнено питання, які були поставлені на вирішення судовому експерту ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017, викладено їх в наступній редакції: "Чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах розмір заборгованості за виконані роботи за договором №41 на виконання науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт за державні кошти від 06.12.2012? Яка вартість фактично виконаних робіт за договором №41 на виконання науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт за державні кошти від 06.12.2012 підтверджується документально в розрізі позовних вимог?". Зупинено апеляційне провадження у справі №910/18774/15 до закінчення експертних досліджень і отримання судом висновку експерта. Для проведення експертизи надіслано Київському науково-дослідному інституту судових експертиз матеріали справи №910/18774/15.

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до акту прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 жетон справи № 910/18774/15 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

27.08.2019 від представника позивача - 2 надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

Листом №09.1-18/1719/19 від 29.08.2019 судом витребувано у директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Рувіна О.Г. інформацію про результати проведення судової експертизи, призначеної ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 у справі №910/18774/15.

16.09.2019 на адресу Північного апеляційного господарського суду у відповідь на лист від 29.08.2019 за підписом заступника директора Київського науково - дослідного інституту судових експертиз надійшов лист, в якому зазначено про проведення експертизи у даній справі та перебування висновку експертів разом з матеріалами господарської справи в КНДІСЕ у зв`язку з невиконанням клопотання експертів щодо сплати вартості експертизи стороною - платником.

Акцентовано увагу суду, що матеріали справи та висновок експертів буде повернуто суду за умови сплати вартості дослідження стороною - платником.

Листом №09.1-13/1864/19 від 23.09.2019 направлено Міністерству економічного розвитку і торгівлі України вимогу оплатити вартість проведення судово - економічної експертизи у справі №910/18774/15.

08.10.2019 на адресу Північного апеляційного господарського суду від ДП "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г. Івченка надійшло клопотання про поновлення провадження у справі №910/18774/15, яка перебуває у Київському науково - дослідному інституті судових експертиз.

29.10.2019 листом №09-18/2052/19 витребувано матеріали справи з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з висновком експертизи.

19.12.2019 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи без висновку експертизи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 прийнято до спільного розгляду апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 у справі №910/18774/15 з апеляційною скаргою Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 у справі №910/18774/15, розгляд справи призначено на 13.02.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2020 відкладено розгляд справи на 19.03.2020, враховуючи задоволення клопотання прокурора про оголошення перерви та надання матеріалів справи на ознайомлення, надання часу іншим учасникам апеляційного провадження для ознайомлення з поданими документами та викладення своєї позиції, приймаючи до уваги неявку представника третьої особи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 повідомлено сторін, що судове засідання, призначене на 19.03.2020, не відбудеться, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 №215), якою в період з 12 березня по 3 квітня 2020 в Україні запроваджено карантин через спалах у світі коронавірусу COVID-19, зазначено, що про дату судового засідання учасників справи буде повідомлено додатково.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 апеляційні скарги призначено до розгляду на 11.06.2020.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2020 змінено найменування відповідача (апелянта) у справі №910/18774/15 з «Міністерства економічного розвитку і торгівлі України» на «Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України», відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про зупинення провадження у справі №910/18774/15 та про призначення повторної економічної експертизи у даній справі, та відкладено розгляд справи на 23.07.2020, враховуючи неявку представника третьої особи та Військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2020 відкладено розгляд справи на 10.09.2020, враховуючи неявку представника третьої особи та прокурорів.

Явка представників сторін

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 10.09.2020 підтримали доводи своєї апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові. Підтримали доводи своєї апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, оскаржуване додаткове рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові повністю.

Представники позивача 1 та 2 в судовому засіданні апеляційної інстанції 10.09.2020 заперечували проти задоволення апеляційних скарг відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 з підстав, викладених у відзивах на апеляційні скарги, просили їх відхилити, а оскаржувані рішення та додаткове рішення залишити без змін.

Прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції 10.09.2020 підтримав позицію відповідача у справі.

Представник третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції 10.09.2020 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника третьої особи обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

06.12.2012 між Державним агентством України з управління державними корпоративними правами та майном (правонаступником якого є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України; далі по тексту - замовник, відповідач, Мінекономрозвитку) та Державним підприємством «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г.Івченка (далі по тексту - позивач-2, виконавець, ДП «Івченко-Прогрес») укладено Договір про закупівлю послуг з виконання науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт за державні кошти № 41 (далі по тексту - договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору виконавець зобов`язується у 2012 році надати замовнику послугу з виконання науково-технічної роботи, зазначену в технічному завданні та календарному плані, що є невід`ємною частиною даного договору, а замовник прийняти і оплатити таку послугу.

Пунктом 1.2 Договору визначені найменування послуги з виконання науково-технічної роботи: ДКР «Розробка та серійне виробництво турбореактивного двоконтурного двигуна (ТРДД) для перспективних модифікацій літаків» (етап 1. Шифр «Е1» на 2012 рік «розробка ескізного проекту ТРДД у класі 6500…9000 кгс та проведення комплексу проектних, експериментальних та технологічних досліджень»). Наукові, технічні, економічні та інші вимоги до науково-технічної документації, що є результатом ДКР, визначені у технічному завданні (додаток № 1). Зміст та терміни виконання етапів визначаються календарним планом (додаток № 2).

Згідно з п. 3.1 Договору ціна цього договору становить 34 000 000,00 грн. без ПДВ, у т.ч. на 2012 рік 34000000,00 грн. без ПДВ (згідно із п. 197.1.122 ст. 197 Податкового кодексу України. Розрахунок кошторисної вартості робіт (додаток 3) є невід`ємною частиною даного договору.

Розділом 4 договору сторонами узгоджені порядок здійснення оплати, а саме розрахунок проводиться шляхом оплати виконаних робіт замовником після підписання сторонами акта здавання-приймання науково-технічної продукції за етапом, і в цілому (п. 4.1 Договору). До акта здавання-приймання науково-технічної продукції додається: комплекти наукової, технічної та іншої документації, передбаченої технічним завданням та календарним планом; акт приймання ДКР комісією в цілому; копії протоколу (витягу з протоколу) Науково-технічної ради виконавця з висновком про відповідність результатів виконаної ДКР вимогам технічного завдання на її проведення (п. 4.2 Договору).

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України умови цього договору застосовуються до відносин, що виникли між сторонами до моменту укладання цього договору з 01.11.2012.

Строк надання послуг листопад 2012 - грудень 2012 (п. 5.2 Договору).

Згідно з п. 6.1.3 Договору замовник після отримання пропозиції від виконавця (21.12.2012) зобов`язується у термін до 25.12.2012 р. затвердити й повідомити виконавця про склад комісії з прийняття ДКР. Замовник протягом 10 днів з дня отримання акта здавання-приймання та звітних документів до нього за етапом або в цілому зобов`язаний надіслати виконавцю підписаний акт здавання-приймання науково-технічної документації або мотивовану відмову від прийняття послуги з виконання науково-технічної роботи.

Виконавець зобов`язаний в термін до 21.12.2012 повідомити замовника про готовність етапів та в цілому ДКР та надати акт здачі-приймання. Виконавець зобов`язаний протягом року після завершення розробки забезпечити використання або/та впровадження її результатів у виробництво і щорічно протягом трьох років (в січні місяці) надавати замовнику звіт та акти про обсяги та ефективність впровадження результатів роботи у минулому році (п. 6.3.3 договору).

Пунктом 10.1 Договору встановлено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2012, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків.

У відповідності до умов договору сторонами узгоджені технічне завдання на дослідно-конструкторську роботу «Розробка та серійне виробництво турбореактивного двоконтурного двигуна (ТРДД) для перспективних модифікацій літаків; визначений перелік співвиконавців дослідно-конструкторських робіт: ПАТ «Мотор Січ», ДП «Антонов», Інститути НАН України: Інститут проблем машинобудування ім. О.М. Підгорного, Інститут проблем міцності ім. Г.С. Пісаренка, Інститут механіки, Інститут проблем матеріалознавства ім. І.М. Францевіча, Інститут технічної теплофізики, Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона.

Також сторонами узгоджений Календарний план робіт, яким визначені найменування основних етапів (робіт); виконавця (співвиконавця); терміни виконання, початок-закінчення (місяць, рік), розрахункова ціна етапу, в тому числі співвиконавця, чим закінчується робота та Розрахунок кошторисної вартості.

Позивач-2 зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі (на суму 34 000 000,00 грн.), про що свідчать підписані між позивачем-2 та відповідачем акти:

- №1 від 20.12.2012 здавання-приймання науково-технічної продукції на суму 6 611 170,00 грн.

- №2 від 21.12.2012 здавання-приймання науково-технічної продукції на суму 27 388 830,00 грн. (зазначені факти встановлені рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.08.2016 у справі №910/10595/16, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.10.2016).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 35 ГПК України).

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості отриманих від позивача-2 послуг, відповідно до умов Договору, у відповідача перед позивачем-2 виникла заборгованість з їх оплати в розмірі 34 000 000,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов`язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов`язується прийняти виконану роботу та оплатити її. Договір може охоплювати весь цикл проведення наукових досліджень, розроблення та виготовлення зразків або його окремі етапи (ст. 892 ЦК України).

Відповідно до ст. 893 ЦК України виконавець зобов`язаний провести наукові дослідження особисто, якщо інше не встановлено договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт. Виконавець має право залучати до виконання науково-дослідних робіт інших осіб лише за згодою замовника. Виконавець має право залучати інших осіб (субвиконавців) до виконання дослідно-конструкторських та технологічних робіт, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 894 ЦК України передбачено, що виконавець зобов`язаний передати, а замовник прийняти та оплатити повністю завершені науково-дослідні або дослідно-конструкторські та технологічні роботи. Договором можуть бути передбачені прийняття та оплата окремих етапів робіт або інший спосіб оплати.

Плата за виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських робіт та технологічних робіт, встановлена договором, може бути зменшена замовником залежно від фактично одержаних результатів порівняно з результатами, передбаченими договором, якщо це не залежало від замовника, а можливість такого зменшення та його межі були передбачені домовленістю сторін (ч. 2 ст. 894 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З наданих прокурором доказів вбачається, що позивач-2 взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу послуги за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь позивача-2 вартість отриманих послуг, та має перед позивачем заборгованість з їх сплати в розмірі 34 000 000,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

На підставі ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2012 у справі № 11/446).

Крім того, за результатами проведеної у справі комісійної судово - економічної експертизи №12162/17-45/12163/17-45 від 08.04.2019 встановлено, що згідно наявних в матеріалах справи актів здавання - приймання науково - технічної продукції № 1 від 20.12.2012 та № 2 від 21.12.2012, а також акта звіряння розрахунків між Державним агентством України з управління державними корпоративними правами та майном ДП «Івченко - Прогрес» станом на 01.04.2013, документально підтверджується заявлений у позовних вимогах розмір заборгованості за виконані роботи за договором № 41 на виконання науково - дослідних та дослідно - конструкторських робіт за державні кошти від 06.12.2012 у сумі 34 000 000,00 грн.

При цьому, за договором № 41 відповідач повинен був здійснити розрахунок за виконані роботи у наступні строки:

- по акту №1 від 20.12.2012 на суму 6 611 170, 00 грн. до 27.12.2012 включно;

- по акту № 2 від 21.12.2012 на суму 27 388 830,00 грн. до 28.12.2012 включно.

Таким чином, висновок експертів не суперечить висновкам, до яких дійшов суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Зважаючи на встановлені обставини справи, з урахуванням положень чинного законодавства, а також того, що відповідач в установленому порядку обставини, які містяться в матеріалах справи, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення 34 000 000,00 грн. (заборгованості за договором від 06.12.2012 №41), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Одночасно колегія суддів частково погоджується з доводами апелянта щодо розподілу судових витрат за подання позовної заяви.

У доповненнях до апеляційної скарги відповідач вказує, що в порушення ст. 49 ГПК України в редакції до 15.12.2017, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» суд стягнув з відповідача на користь Державного бюджету України 680 000, 00 грн. судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

З матеріалів справи вбачається, що позов у даній справі було подано 21 липня 2015, що підтверджується відбитком вхідного штампу Господарського суду м. Києва на першому аркуші позовної заяви.

На дату звернення до суду з даним позовом Військовий прокурор Запорізького гарнізону Південного регіону України був звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України «Про судовий збір» в редакції на дату подання позовної заяви.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» в редакції на дату подання позову, у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Положення Закону України «Про судовий збір» не містять заборони й можливості сплати усієї суми судового збору одним з кількох позивачів у справі, визначальним у такому разі є факт повного надходження належної до сплати суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до приписів ст. 4 Закону України «Про судовий збір» станом на дату подання позову, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

2 відсотки від ціни позову у даній справі становить 680 000, 00 грн. (34 000 000, 00 грн. х на 2%), саме така сума була помилково стягнута судом першої інстанції, оскільки це перевищує максимальний розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання майнового позову до господарського суду.

Максимальний розмір судового збору за подання майнового позову до господарського суду першої інстанції на дату подання позову складав 73 080, 00 грн. (1218,00 грн. (відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальний розмір заробітної плати на 01 січня 2015 становив 1218, 00 грн.) х 60).

Судом першої інстанції, при розподілі судового збору за подання позовної заяви не було враховано максимальний розмір судового збору за подання позовної вимоги майнового характеру до господарського суду, який був встановлений приписами Закону України «Про судовий збір» в редакції станом на дату подання позовної заяви.

Відхиляючи інші доводи апеляційної скарги Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016, колегія суддів зазначає наступне.

Твердження апелянта щодо невірності складання ДП "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка кошторису вартості робіт не стосується предмету спору.

Предметом даного спору є невиконання відповідачем свого обов`язку за договором щодо оплати виконаних робіт на користь ДП "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка.

Ціна договору була визначена сторонами у відповідності з чинним, на момент укладання договору, законодавством, а саме ЦК України та Законом України «Про здійснення державних закупівель», крім того відповідачем роботи були прийняті саме за ціною 34 000 000, 00 грн.

Питання перегляду ціни договору у даній справі про стягнення заборгованості за невиконання умов договору, не підлягає розгляду, оскільки не є предметом спору.

Правильність витрат за калькуляційними статтями в цілому, за тематичним планом на рік (квартал) і необхідність дослідження «зведеної калькуляції кошторисної вартості на НДДКР» виходить за межі предмета спору.

Відносини, що склалися між сторонами у справі є цивільно - правовими, а не бюджетними.

Відносини, що склалися між ДП «Івченко-Прогрес» та Агентством стосуються набуття, зміни, припинення ними цивільних прав і обов`язків, які виникають з Договору.

Статтею 1 Бюджетного кодексу України в редакції від 06.12.2012 (діюча на момент укладання Договору) встановлено, що Бюджетний кодекс регулює відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства.

Відносини між ДП «Івченко-Прогрес» та Агентством регулюються не Бюджетним кодексом України, а укладеним Договором, Конституцією України, ГК України та ЦК України.

Пунктом 3.2 Договору встановлено, що джерело фінансування Договору - кошти Державного бюджету за бюджетною програмою КПКВК 2601170 «Державна підтримка виробництва авіаційної техніки і вертольотів та двигунів до них, в тому числі через механізм здешевлення кредитів», KERB 1171.

В листі №10/1-2-1363 від 18.09.2013 Агентством вказано, що у грудні 2012 Агентство державного майна України зареєструвало у Державній казначейській службі України акти виконаних робіт за бюджетною програмою КПКВК 2601170 на суму 34 млн. грн., але бюджетні асигнування по даній програмі Держказначейством не були відкриті (тобто фактично гроші Агентству не надійшли).

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України, відсутність у боржника необхідних коштів (зокрема, і відсутність бюджетного асигнування відповідних програм) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до п. 44 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу. Дана позиція Європейського суду з прав людини підтверджується і рішеннями від 07.05.2002 у справі «Бурдов проти Росії», від 29.06.2004 у справі «Півень проти України», від 05.04.2005 у справі «Вараніца проти України». Вказані рішення, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права, яке суди застосовують при вирішення спорів.

Такої самої позиції дотримується і Верховний Суд України, зокрема, в постанові від 15.05.2012 у справі №11/446 Верховний Суд України вказав, що відсутність бюджетних коштів на реєстраційному рахунку Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи не виправдовує бездіяльність державного органу і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, колегія судів вважає, що Договір врегульовується нормами цивільного законодавства. Відтак, зі змісту ст. 617 ЦК України, ст. 218 ГК України випливає, що відсутність у апелянта коштів, за рахунок яких може бути погашена існуюча заборгованість перед ДП «Івченко-Прогрес», не є підставою для звільнення його від обов`язку щодо оплати наданих послуг (виконаних робіт) за Договором.

Твердження скаржника, що строк дії Договору становить 1 бюджетний рік, є помилковими. Пунктом 10.1. Договору встановлено, що Договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2012, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків. Таким чином строк дії Договору триває до виконання апелянтом свого обов`язку щодо оплати за Договором.

Апелянт стверджує, що вчинення дій, необхідних для сплати ДП «Івченко- Прогрес» коштів за Договором, належить до компетенції Мінфіну, оскільки саме на Мінфін покладається обов`язок прогнозування і аналіз доходів бюджету, та уточнення прогнозу Державного бюджету України на наступні бюджетній періоди. Також, апелянт зазначає, що питання сплати коштів за Договором ДП «Івченко-Прогрес» перебуває в компетенції Верховної Ради України, як єдиного органу законодавчої влади в Україні. Зазначені твердження апелянта є помилковими, та такими, що спростовуються обставинами, які виникли під час виконання умов Договору.

Стороною Договору є Агентство (правонаступником якого є апелянт). Верховна Рада України та Міністерство фінансів України не були сторонами спірного Договору. Питання, віднесені до компетенції Мінфіну та Верховної ради України не впливають на обов`язок скаржника виконувати свої зобов`язання за Договором. Всі дії апелянта вказують на те, що він в односторонньому порядку відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання та перекладає відповідальність за свої дії (бездіяльність) на інші органи державної влади.

Слід зазначити, що ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В той же час приписами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доводи апелянта, що обов`язок перерахування коштів ДП «Івченко-Прогрес» за виконані роботи настає після надходження асигнувань з Державного бюджету за програмою КПКВК 2601170 спростовується п. 4.1. Договору, яким визначено, що оплата виконаних робіт здійснюється після підписання актів здавання-приймання науково-технічної продукції.

Враховуючи, що апелянт є правонаступником Агентства та Міністерства промислової політики України, твердження відповідача про те, що сплата на користь ДП «Івченко-Прогрес» коштів за Договором належить до компетенції Міністерства фінансів України та Верховної Ради України є необґрунтованим. Крім того, з приписів ст. ст. 525, 526 ЦК України випливає, що саме апелянт зобов`язаний виконувати взяті на себе за Договором обов`язки.

Щодо безпідставності тверджень скаржника стосовно відсутності права залучати співвиконавців, невиконання ДП «Івченко-Прогрес» умов Договору та передчасного початку виконання робіт, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 893 ЦК України встановлено, що виконавець (ДП «Івченко-Прогрес») має право залучати до виконання науково-дослідних робіт інших осіб лише за згодою замовника.

Апелянт стверджує, що ДП «Івченко- Прогрес» не погоджував з Агентством залучення до виконання Договору ДП Міжнародний центр електронно-променевих технологій Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України.

В той же час, п. 2.2 ч. 2 Технічного завдання від 06.12.2012 до Договору, підписаного посадовою особою ДП «Івченко-Прогрес» та посадовою особою Агентства, встановлено перелік співвиконавців дослідно-конструкторської роботи. Зокрема, серед переліку співвиконавців вказані Інститути НАН України, в тому числі Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона. Таким чином, співвиконавець ДП Міжнародний центр електронно-променевих технологій Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України був погоджений замовником.

Апелянтом зазначено, що виконання робіт за Договором розпочалося 01.11.2012, до прийняття Розпорядження КМУ, яким передбачено розробку двигуна АИ-28. Тобто виконання робіт ДП «Івченко-Прогрес» нібито розпочалось передчасно і не у відповідності до державного замовлення.

Частиною 3 ст. 631 ЦК України передбачено, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

В п. 5.1 Договору сторони чітко встановили, що відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України, умови цього Договору застосовуються до відносин, що виникли між сторонами до моменту укладення цього Договору з 01.11.2012. Отже, передбачені Договором послуги могли надаватися ДП «Івченко-Прогрес» з 01.11.2012 до укладення Договору.

Що стосується твердження Апелянта про невідповідність наданих послуг державному замовленню, слід звернути увагу, що при прийманні послуг Агентство не висувало будь яких претензій щодо якості наданих послуг.

Таким чином, керуючись ч. 3 ст. 631 ЦК України, сторони домовилися, що ДП «Івченко-Прогрес» могло приступити до виконання своїх обов`язків за Договором з 01.11.2012, а твердження відповідача про те, що положеннями ЦК України не передбачено виконання Договору раніше строків, передбачених Договором, є необґрунтованим та таким, що суперечить положенням ч. 3 ст. 631 ЦК України та п. 5.1 Договору.

Твердження апелянта стосовно того, що ДП «Івченко-Прогрес» не виконував вимоги п. 6.3.3 Договору, щодо забезпечення використання та/або впровадження ДКР у виробництво, правомірно не були взяті до уваги місцевим господарським судом. Зазначені твердження не стосуються предмета спору і не впливають на обов`язок апелянта оплатити виконані ДП «Івченко-Прогрес» роботи.

23.01.2016 ДП "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ст. 88 ГПК України в редакції станом до 15.12.2017, господарський суд має право за заявою сторони, прокурора, який брав участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення, ухвалу, якщо, зокрема, з якоїсь позовної вимоги, яку було розглянуто в засіданні господарського суду, не прийнято рішення.

Місцевим господарським судом встановлено, що 08.09.2015 військовий прокурор Запорізького гарнізону подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої прокурор просив суд стягнути з відповідача 2 532 307,09 грн. пені, 2 711 228,31 грн. 3% річних, 25 434 213,56 грн. інфляційних втрат.

За висновками суду першої інстанції позовні вимоги в цій частині є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Підставами прийняття додаткового рішення місцевим господарським судом вказано не вирішення судом питання про стягнення з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 2 532 307,09 грн. (пені), 2 711 228,31 грн. (3% річних) та 25 434 213,56 грн. (інфляційних втрат) при прийнятті рішення від 07.12.2016 у справі №910/18774/15.

Колегія суддів зазначає, що право позивача на уточнення позовних вимог у справі врегульовано ст. 22 ГПК України в редакції до 15.12.2017.

Господарський суд розглядає зазначені вище заяви і виходячи з їх змісту, обставин справи, що розглядається, та змісту раніше поданої позовної заяви, може розцінити її як: зменшення чи збільшення розміру даних вимог, подання ще одного позову, зміну підстав, або предмету позову, об`єднання позовних вимог.

Зміна розміру вимог має носити лише майновий характер.

Зміну предмета або підстави позову можна здійснити до початку розгляду господарським судом по суті справи.

Заява стосовно підстав або предмету подається відповідно вимог ст. ст. 54, 57 ГПК України, в редакції до 15.12.2017. В іншому випадку, вона повинна бути повернута згідно ст. 63 ГПК України в редакції до 15.12.2017.

Не допустимими є одночасна зміна предмета та підстав позову.

Доповнення позову новими обставинами, за умови, що у ньому зберігаються і первісні обставини, не вважаються зміною підстав позову, рівно як і зміна посилання на норми процесуального чи матеріального права.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Частиною 3 ст. 46 ГПК України встановлено, що одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Тому у разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову.

Колегією суддів встановлено, що подаючи заяву про уточнення позовних вимог, прокурором заявлено нові (додаткові) позовні вимоги майнового характеру, а саме стягнення з відповідача 2 532 307,09 грн. пені, 2 711 228,31 грн. 3% річних, 25 434 213,56 грн. інфляційних втрат.

Процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п.

Тому, в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об`єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява прокурора про зміну предмету позову №3770 вих. 15 від 31.08.2015 не є заявою про уточнення позовних вимог, а позов про стягнення заборгованості доповнено новими вимогами про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, які не підлягали прийняттю судом першої інстанції до розгляду.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов помилкових висновків про задоволення заяви Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка про ухвалення додаткового рішення та стягнення з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка 2 532 307,09 грн. пені, 2 711 228,31 грн. 3% річних, 25 434 213,56 грн. інфляційних втрат.

При цьому, додаткове рішення було прийнято судом першої інстанції з порушенням процесуальних норм, без виклику учасників справи.

Заява прокурора про уточнення позовних вимог фактично є іншим позовом про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, отже ці вимоги можуть бути пред`явлені до відповідача шляхом подання окремого позову, та не можуть бути вирішені при прийнятті додаткового рішення у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Доводи апеляційної скарги відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 у справі №910/18774/15 знайшли своє часткове підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції в частині розподілу судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині доводи скаржника щодо скасування рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 у справі №910/18774/15 були відхилені колегією суддів з вищевикладених підстав.

Доводи апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017, не можуть бути підставою для його скасування, але оскаржуване рішення підлягає скасуванню апеляційним судом з інших підстав, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права при його прийнятті.

Відповідно у задоволенні заяви Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевий господарський суд дослідив всі обставини справи та дійшов вірних висновків по суті позовних вимог про стягнення заборгованості під час прийняття рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016, однак дійшов помилкових висновків про розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача.

В той же час, приймаючи додаткове рішення від 26.01.2017, місцевий господарський суд не з`ясував всіх обставин справи в частині подання прокурором заяви про уточнення позовних вимог та доповнення позову новими позовними вимогами, що потягло за собою прийняття неправильного за своїм змістом додаткового рішення.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Доводи позивачів, викладені у відзивах на апеляційну скаргу, колегія суддів приймає до уваги та враховує під час винесення даної постанови.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 у справі №910/18774/15 підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 у справі №910/18774/15 підлягає частковому скасуванню з вищевикладених підстав, з викладенням резолютивної частини в редакції постанови Північного апеляційного господарського суду, апеляційна скарга Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 у справі №910/18774/15 з підстав, викладених у ній не підлягає задоволенню, в той же час додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 у справі №910/18774/15, прийняте з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з вищевикладених підстав, з відмовою у задоволенні заяви Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка про ухвалення додаткового рішення.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а також, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеній частині апеляційної скарги.

Також, згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 у зв`язку з відмовою у її задоволенні покладаються на заявника.

Крім того, при поданні апеляційної скарги, апелянтом було сплачено судовий збір в більшому розмірі, а саме 227 370,00 грн., замість 80 388,00 грн., враховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», зайво сплачений судовий збір в сумі 66 894,00 грн., на підставі платіжного доручення №2100 від 14.12.2016, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи, підлягає поверненню відповідачу з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 у справі №910/18774/15 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 у справі №910/18774/15 скасувати частково, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

« 1. Стягнути з Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, буд. 12/2, ) на користь Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка (69068, м. Запоріжжя, вул. Іванова, буд. 2, ) 34 000 000,00 грн. боргу.

2. Стягнути з Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, буд. 12/2, ) в дохід Державного бюджету 73 080, 00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.»

3. Апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 у справі №910/18774/15 залишити без задоволення.

4. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 у справі №910/18774/15 скасувати.

5. У задоволенні заяви Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г.Івченка про ухвалення додаткового рішення відмовити.

6. Повернути Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, буд. 12/2, ) з Державного бюджету України 66 594,00 грн. зайво сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги згідно платіжного доручення №2100 від 14.12.2016, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

7. Доручити Господарському суду м. Києва видати накази.

8. Матеріали справи №910/18774/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 06.11.2020.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська