РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.10.2020Справа № 910/1695/19

За позовом Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод"
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-ПРАВО" 2) Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України
про визнання свідоцтва на знак для товарів і послуг недійсним
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.

Представники сторін:
від позивача:Ситцевой В.В. - представник за довіреністю;
від відповідача-1:не з`явився;
від відповідача-2:не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/1695/19 за позовом Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-ПРАВО" та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (наразі - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України) про:

- визнання недійсним повністю свідоцтва України № 208969 від 25.02.2016 на комбінований знак для товарів і послуг, власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-ПРАВО" відносно товарів 5 класу МКТП, а саме: седативні препарати; снодійні, заспокійливі препарати;

- зобов`язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання повністю недійсним свідоцтва України № 208969 від 25.02.2016 на комбінований знак для товарів і послуг, власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-ПРАВО" відносно товарів 5 класу МКТП, а саме: седативні препарати; снодійні, заспокійливі препарати та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2020 у справі № 910/1695/19 призначено судову експертизу у сфері інтелектуальної власності, а провадження у справі зупинено до повернення матеріалів справи до суду після проведення ОСОБА_1 (Науково-дослідний інститут інтелектуальної власності НАПН України) судової експертизи у сфері інтелектуальної власності (або до дачі висновку чи повідомлення про неможливість її проведення).

Оскільки 03.06.2020 року через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшов Висновок експерта № 1266 від 29.05.2020 за результатами проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності, суд дійшов висновку про необхідність поновлення провадження у справі № 910/1695/19 та призначення до розгляду у судовому засіданні на 24.07.2020.

Напередодні судового засідання, 24.07.2020 через загальний відділ діловодства суду позивач надав письмові пояснення з урахуванням висновку експерта № 1266 від 29.05.2020.

Враховуючи наявні в матеріалах справи фактичні дані, неявку представників відповідачів у судове засідання 24.07.2020, суд дійшов висновку про відкладення підготовчого судового засідання відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України до 25.09.2020.

Безпосередньо в підготовчому судовому засіданні 25.09.2020 представник позивача надав усні пояснення та не заперечував проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Відповідачі знову явку уповноважених представників не забезпечили та про причини неявки суд не повідомили.

З огляду на те, що в судовому засіданні 25.09.2020 здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що не вирішених заяв та клопотань у справі не залишилося, а представник позивача в даному судовому засіданні зазначив, що повідомлений про наслідки закриття підготовчого провадження, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання та ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 23.10.2020.

Відповідачі явку уповноважених представників у судове засідання 23.10.2020 не забезпечили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 50 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Здійснення правосуддя суддями у відкритих судових засіданнях з безпосередньою участю сторін процесу в умовах оголошення Кабінетом Міністрів України карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, створює загрозу для життя та здоров`я суддів і учасників судових засідань.

Водночас згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою принципу верховенства права є право на звернення до суду, що передбачено статтею 55 Конституції України та розвинуто статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року як право на справедливий суд.

Статтею 64 Конституції передбачено, що права і свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. У Конституції наголошується, що право на справедливий суд не може бути обмежене в умовах воєнного та надзвичайного стану.

Рішенням Ради суддів України від 17.03.2020 затверджено рекомендації щодо особливого режиму роботи судів на період карантину, відповідно до яких на період з 16 березня до 3 квітня судам рекомендовано запровадити заходи, спрямовані на зменшення негативних наслідків, викликаних спалахом вірусної інфекції COVID-19, зокрема: роз`яснення громадянам щодо можливості відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами та можливість розгляду справ в режимі відеоконференції; обмеження допуску у судові засідання та приміщення суду осіб з ознаками респіраторних захворювань; зменшити кількість судових засідань, що призначаються для розгляду протягом робочого дня; за можливості здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін, у порядку письмового провадження; надання учасниками справи необхідних документів (позовних заяв, заяв, скарг, відзивів, пояснень, клопотань тощо) до суду в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі Електронний суд, поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку; утримання від відвідування приміщень суду, особливо за наявності захворювання.

З огляду на викладене, право на справедливий суд не може бути обмежене, проте при встановленні справедливого балансу між правом особи на безпечне для життя і здоров`я довкілля та правом на справедливий суд переважає природне право осіб на життя та безпечне довкілля, обов`язок щодо забезпечення якого покладено на державу Україна.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

При цьому частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що якщо представники сторін не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Також, на виконання ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд приймає до уваги припис ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює між іншого, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

З урахуванням вищевикладеного й враховуючи те, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для повного та всебічного розгляду справи, а також з метою розгляду даної справи упродовж розумного строку та недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених без участі представників відповідачів.

Судом було завершено з`ясування обставин та перевірку їх доказами відповідно до вимог процесуального законодавства.

Наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 420 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до об`єктів права інтелектуальної власності належать, зокрема, торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 1 та 4 статті 5 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" (в редакції, чинній станом на час подачі заявки від 22.10.2014, далі - Закон) правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом; обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг.

Позивач вказує на той факт, що у 2002 році ним розроблений новий, оригінальний лікарський засіб під торговельною маркою "МЕНОВАЛЕН", яка утворена з використанням фрагментів слів латинських назв рослин.

Починаючи з 2010 по теперішній час позивач постійно та безперервно здійснює виробництво та реалізацію лікарського засобу у формі капсул, з нанесенням на його упаковку торговельної назви "МЕНОВАЛЕН".

Крім того, позивач є власником виключних майнових прав на знак для товарів і послуг "МЕНОВАЛЕН" за Свідоцтвом України № 30994 від 15.04.2003 з пріоритетом від 29.12.2000 стосовно товарів 05 класу МКТП, а саме: Кл.5: фармацевтичні, ветеринарні препарати.

22.10.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична група "Здоров`я" подало на реєстрацію комбіноване позначення та 25.02.2016 отримало Свідоцтво України № 208969 на знак для товарів і послуг (публікація про видачу свідоцтва - 25.02.2016, Бюл. № 4) (далі також - спірний знак) для товарів 05 класу МКТП, а саме: 5 Кл.: Седативні препарати; снодійні, заспокійливі препарати.

25.07.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична група "Здоров`я" передало право власності на Спірний знак Товариству з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-ПРАВО".

На підтвердження своїх доводів позивач долучає до матеріалів справи:

- виписку з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відносно свідоцтва № 30994 станом на 21.01.2019;

- довідку про обсяги виробництва лікарського засобу "МЕНОВАЛЕН" № 0119/30-16 від 30.01.2019;

- довідку про обсяги реалізації лікарського засобу "МЕНОВАЛЕН" № 0119/30-17 від 30.01.2019;

- реєстраційне посвідчення на лікарський засіб № UA/5279/01/01 від 18.10.2006;

- витяг з Аналітичної нормативної документації, затвердженої наказом МОЗ України № 686 від 18.10.2006;

- реєстраційне посвідчення на лікарський засіб № UA/5279/01/01 від 11.11.2011 з вкладкою;

- реєстраційне посвідчення на лікарський засіб № UA/5279/01/01 від 22.11.2016 з вкладкою

- договори на поставку лікарських засобів, серед яких - лікарський засіб, маркований торгівельною маркою "МЕНОВАЛЕН" з додатковими угодами, специфікаціями та розхідними накладними;

- договорами на розміщення та виготовлення інформаційно-рекламних послуг.

При цьому позивач зазначає, що знак для товарів і послуг № 208969 від 25.02.2016 є схожим настільки, що його можна сплутати з раніше зареєстрованим знаком для товарів та послуг № 30994 від 15.04.2003, зокрема, словесним елемент "Меновален" спірного знака є тотожним за звуковими (фонетичними) та смисловими (семантичними) ознаками з єдиним словесним елементом за Свідоцтвом України № 30994.

Крім того, позивач вважає, що знак для товарів та послуг № 208969 є таким, що може ввести в оману щодо особи, яка дійсно здійснює виробництво та реалізацію товарів.

Так, за приписом абз. 5 п. 2 ст. 6 Закону, згідно з цим Законом не можуть одержати правову охорону позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу.

При цьому зазначений припис абзацу п`ятого пункту 2 статті 6 Закону є абсолютним критерієм для відмови в наданні правової охорони та стосується виключно змісту самого заявленого на реєстрацію позначення (його власної видимої оманливості, наприклад, позначення "вода" для горілчаних виробів).

Відповідно до пункту 4.3.1.9 Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, які затверджені наказом Державного патентного відомства України від 28.07.1995 № 116, до позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов`язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності. Позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знака не виключає небезпеку введення в оману споживача.

Поряд із тим, абз. 3 п. 3 ст. 6 Закону визначає, що не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з знаками інших осіб, якщо ці знаки охороняються без реєстрації на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна, зокрема знаками, визнаними добре відомими відповідно до статті 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності

Зокрема, за змістом приписів статті 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності [Знаки: загальновідомі товарні знаки], (1) Країни Союзу зобов`язуються чи з ініціативи адміністрації, якщо це допускається законодавством даної країни, чи за клопотанням зацікавленої особи відхиляти або визнавати недійсною реєстрацію і забороняти застосування товарного знака, що становить відтворення, імітацію чи переклад іншого знака, здатні викликати змішування зі знаком, що за визначенням компетентного органу країни реєстрації чи країни застосування вже є у цій країні загальновідомим як знак особи, що користується привілеями цієї Конвенції, і використовується для ідентичних або подібних продуктів. Це положення поширюється і на ті випадки, коли істотна складова частина знака становить відтворення такого загальновідомого знака чи імітацію, здатну викликати змішування з ним.

Окрім того, суд приймає до уваги, що частиною 3 ст. 6 quinquies Паризької конвенції про охорону промислової власності визначено, що В. - Товарні знаки, що підпадають під дію цієї статті, можуть бути відхилені при реєстрації чи визнанні недійсними лише в випадках якщо знаки суперечать моралі чи громадському порядку та, особливо, якщо вони можуть ввести в оману громадськість. Мається на увазі, що знак не може розглядатися як такий, що суперечить громадському порядку, з тієї єдиної причини, що він не відповідає якому-небудь положенню законодавства про знаки, за винятком випадку, коли саме це положення стосується громадського порядку.

Водночас згідно зі статтею 19 Закону свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі:

а) невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони;

б) наявності у свідоцтві елементів зображення знака та переліку товарів і послуг, яких не було у поданій заявці;

в) видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

За приписами пункту 3 Постанови Верховної Ради України від 23.12.1993 № 3771-XII "Про введення в дію Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", свідоцтво України може бути визнано недійсним у разі невідповідності знака умовам його реєстрації, визначеним законодавством, що діяло на дату подання заявки.

При цьому, у вирішенні спорів, пов`язаних із визнанням недійсними свідоцтв на знаки для товарів і послуг з підстав невідповідності зареєстрованих знаків умовам надання правової охорони, для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань (зокрема, про те, чи займає певний елемент домінуюче положення у зображенні знака; чи є підстави вважати, що знак може вводити споживача в оману щодо місця походження та якості товарів, позначених цим знаком; які частини зображення є тотожними з іншим зображенням; чи є схожими знаки настільки, що їх можна сплутати тощо), господарському суду необхідно, якщо схожість не має очевидного характеру, призначати судову експертизу, не перебираючи на себе не притаманні суду функції експерта. Господарські суди не повинні встановлювати схожість знаків для товарів і послуг на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права (ч. 2 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до положень ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 104 Господарського процесуального кодексу України).

У матеріалах справи наявні наступні висновки, долучені сторонами та за результатами проведення судової експертизи:

- Висновок № 02/3 від 11.02.2019 експертного дослідження об`єктів інтелектуальної власності патентного повіреного України ОСОБА_2 ;

- Висновок № 1266 від 29.05.2020 за результатами проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності у справі № 910/1695/19, виконаний експертом Петренком Сергієм Анатолійовичем.

У той же час, су вважає за необхідне зауважити, що всупереч ст. 10 Закону України "Про судову експертизу" Висновок № 02/3 від 11.02.2019 підготовлено патентним повіреним, який не є атестованим судовим експертом з правом проведення судових експертиз за експертною спеціальністю 13.6 "Дослідження, пов`язані з комерційними (фірмовими) найменуваннями, торгівельними марками (знаками для товарів і послуг), географічними зазначеннями".

Отже, Висновок № 02/3 експертного дослідження об`єктів інтелектуальної власності від 11.02.2019 патентного повіреного ОСОБА_2 є неналежним доказом по справі та не може бути врахований під час вирішення спору по суті.

Стосовно обставин, встановлених Висновком № 1266 від 29.05.2020 за результатами проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності у справі № 910/1695/19, виконаний експертом Петренком Сергієм Анатолійовичем суд вважає за необхідне зазначити наступне.

На вирішення експерта Петренка С.А. було поставлено два питання:

- Чи є знак для товарів і послуг "Меновален Здоровье (Меновален Здоров`я) за Свідоцтвом України № 208969 від 25.02.2016 схожим настільки, що його можна сплутати зі знаком для товарів і послуг "Меновален" за свідоцтвом України № 30994 від 15.04.2003 щодо зареєстрованих товарів 5 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг, станом на 22.10.2014 - дату подання заявки № m201414964 на його реєстрацію? Експерт дійшов висновку, що знак для товарів і послуг "Меновален Здоровье" (Меновален Здоров`я)" за Свідоцтвом України № 208969 від 25.02.2016 є схожим настільки, що його можна сплутати зі знаком для товарів і послуг "Меновален" за Свідоцтвом України № 30994 від 15.04.2003 щодо зареєстрованих товарів 5 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг, станом на 22.10.2014 - дату подання заявки № m 2014 14964 на його реєстрацію.

- Чи є знак для товарів і послуг "Меновален Здоровье (Меновален Здоров`я) за Свідоцтвом України № 208969 від 25.02.2016 є таким, що може ввести в оману споживачів щодо особи, яка дійсно виробляє в Україні товари 5 класу МКТП під торговельною маркою "Меновален" за Свідоцтвом України № 30994 від 15.04.2003 станом на 22.10.2014 - дату подання заявки № m 2014 14964 на його реєстрацію? Експерт дійшов висновку, що знак для товарів і послуг "Меновален Здоровье (Меновален Здоров`я) за Свідоцтвом України № 208969 від 25.02.2016 є таким, що може ввести в оману споживачів щодо особи, яка дійсно виробляє в Україні товари 5 класу МКТП під торговельною маркою №Меновален" за Свідоцтвом України № 30994 від 15.04.2003 станом на 22.10.2014 на дату подання заявки № m 2014 14964 на його реєстрацію.

Таким чином, з огляду на обставини, встановлені відповідно до вказаного висновку експерта № 1266 від 29.05.2020, вбачається, що знак товарів та послуг за спірним свідоцтвом є таким, що можна сплутати зі знаком для товарів та послуг позивача та, окрім того, знак товарів та послуг за спірним свідоцтвом є таким, що може ввести в оману щодо товарів 05 класу МКТП і дані обставини вказують на невідповідність спірного свідоцтва умовам надання правової охорони, які визначені у абз. 5 п. 2 ст. 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг".

Як вже згадувалось вище, за змістом ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково, зокрема, у разі невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наявні в матеріалах справи докази, зокрема надані позивачем докази використання лікарського засобу "МЕНОВАЛЕН та, висновок експерта підтверджують обставини, на які позивач посилається в частині вимог про визнання недійсним спірного свідоцтва.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним свідоцтва України № 208969 від 25.02.2016 на знак для товарів і послуг відносно товарів 5 класу МКТП є обґрунтованими, а відтак позов у зазначеній частині вимог підлягає задоволенню.

Поряд із тим, за приписом ч. 2 ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", при визнанні свідоцтва чи його частини недійсними Установа (центральний орган виконавчої влади з питань правової охорони інтелектуальної власності відповідно до ст. 1 вказаного Закону) повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені.

Відповідно абз. 2 п. 1 Положення про Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (Мінекономіки), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459 "Питання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства", (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11 вересня 2019 р. № 838) (далі - Положення), Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема, у сфері інтелектуальної власності.

Відповідно до п.п. 47-1, 47-2, 47-4, 47-7, 47-9 п. 4 Положення, Мінекономіки відповідно до покладених на нього завдань, зокрема:

- організовує в установленому порядку проведення експертизи заявок на об`єкти права інтелектуальної власності, видає патенти/свідоцтва на об`єкти права інтелектуальної власності;

- здійснює державну реєстрацію об`єктів права інтелектуальної власності, проводить реєстрацію договорів про передачу прав на об`єкти права інтелектуальної власності, що охороняються на території України, ліцензійних договорів;

- веде державні реєстри об`єктів права інтелектуальної власності;

- організовує інформаційну та видавничу діяльність у сфері інтелектуальної власності;

- видає офіційні бюлетені з питань інтелектуальної власності.

За таких обставин, з огляду на визнання недійсним оспорюваного свідоцтва, вимоги позивача в частині зобов`язання Міністерства внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг про визнання недійсним свідоцтва України від 25.02.2016 № 208969 на знак для товарів і послуг щодо товарів 05 класу МКТП та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність" є обґрунтованими, а тому позов у зазначеній частині вимог також підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 214, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним повністю свідоцтво України № 208969 від 25.02.2016 на комбінований знак для товарів і послуг, власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-ПРАВО" відносно товарів 5 класу МКТП, а саме: седативні препарати; снодійні, заспокійливі препарати.

3. Зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2; ) внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання повністю недійсним свідоцтва України № 208969 від 25.02.2016 на комбінований знак для товарів і послуг, власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-ПРАВО" відносно товарів 5 класу МКТП, а саме: седативні препарати; снодійні, заспокійливі препарати та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-ПРАВО" (61124, м. Харків, вул. Матросова, 10-А, кв. 17; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" (03134, м. Київ, вул. Миру, 17; ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 842, 00 грн.

5. Після набрання рішенням законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 29.10.2020 року.

Суддя Ю.О.Підченко