ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2020 р. Справа №926/2431/19

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

Гриців В.М. (головуючий),Зварич О.В., Хабіб М.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу старшого державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кривко В.В. на ухвалу Господарського суду Чернівецькоїобласті від 03 червня 2020 року (суддя Проскурняк О.Г.) за результатами розгляду скарги Міністерства оборони України на дії Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у справі №926/2431/19 за позовом Заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних відносинах: Міністерство оборони України до Черешського психоневрологічного будинку-інтернату за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача,Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці, про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Чернівецької області10 січня 2020 року у справі №926/2431/19 вирішив задовольнити позов Заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних відносинах: Міністерство оборони України. Витребувати у Черешського психоневрологічного будинку-інтернату на користь держави в особi Міністерства оборони України земельну ділянку військового містечка № 1 (село Чудей) площею 14,7 га.

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 10 січня 2020 року у справі №926/2431/19 набрало законної сили і 10 лютого 2020 року Господарський суд Чернівецької області видав наказ №926/2431/19 на примусове виконання рішення.

27 травня 2020 року Міністерство оборони України (стягувач) звернулось до Господарського суду Чернівецької області із скаргою на дії державного виконавця, просило визнати неправомірним рішення-повідомлення старшого державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кривко В.В. від 04 травня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язати прийняти наказ Господарського суду Чернівецької області від 10 лютого 2020 року у справі № 926/2431/19 про витребування земельної ділянки на користь держави до виконання.

Скарга мотивована тим, що доводи державного виконавця спростовуються нормами ст.ст. 321, 387, 388 ЦК України, 152, 153 ЗК України, п.3 ч.1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», адже витребування майна підлягає примусовому виконанню, що є тотожним поняттю «вилучення та передачі предметів», як спосіб захисту цивільного права. Аналогічне тлумачення норм Закону щодо безпідставності повернення виконавчого документу без прийняття до виконання з виконання судового рішення у справі про витребування земельної ділянки надано у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №314/738/15-ц.

Господарський суд Чернівецької області ухвалою від03 червня 2020 року у справі №926/2431/19 задовольнив скаргу Міністерства оборони України на дії Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України; визнав неправомірним повідомлення старшого державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кривко В.В. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання; зобов`язав старшого державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кривко В.В. прийняти наказ № 926/2431/19, виданий Господарським судом Чернівецької області 10 лютого 2020, про витребування земельної ділянки на користь держави - до виконання.

Суд першої інстанції дійшов висновку про порушення державним виконавцем законних прав та інтересів стягувача, адже виданий Господарським судом Чернівецької області 10 лютого 2020 року передбачає захід примусового виконання рішення - витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння на користь держави, а рішення суду передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зважаючи, що виконання судового рішення про витребування земельної ділянки повинно виконуватись державним виконавцем в порядку пункту 3 частини першої статті 10 та статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час виникнення правовідносин), тому повернення виконавчого листа на підставі пункту 7 частини 4 статті 4 вказаного Закону у даному випадку суперечить вищенаведеним нормам права (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у справі № 314/738/15-ц від 13 листопада 2019 року).

Суд керувався нормами ст. 1, 3, 4,10, 18, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 16, 387, 388 ЦК України.

Апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 03 червня 2020 року у справі №926/2431/19 подав старший державний виконавець Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кривко В.В., просить суд скасувати оскаржену ухвалу та прийняти нову про відмову в задоволенні скарги. Також, просить розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Вказує на те, що суд не урахував положення п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», адже витребування земельної ділянки не є заходом примусового виконання рішення та державний виконавець у такому випадку не може здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

У посиланні суду на постанову Верховного Суду у справі № 314/738/15-ц від 13 листопада 2019 року помилково застосовано норму права у відповідних правовідносинах.

Вважає, що стягувач вправі звернутися до суду щодо внесення виправлення у виконавчому документі у частині «витребування» на «вилучення та передачу» земельної ділянки, оскільки боржник як сторона виконавчого провадження у результаті незаконного відкриття виконавчого провадження вправі також оскаржити дії державного виконавця з незаконного відкриття виконавчого провадження, що призведе до затягування виконання рішення суду.

Земельна ділянка відноситься до нерухомих речей, її неможливо вважати предметом, отже фактично вилучити та передати її стягувачу внатурі, як передбачено ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» неможливо і винесення рішення-повідомлення про виконання виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, з таких підстав, що зазначені рішенням суду не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень є правомірними, то стягувач не повинен пред`являти такий документ до примусового виконання органам державної виконавчої служби, а подати цей документ для виконання до реєстраційної служби згідно п. 147 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 183/1617/16 від 14 листопада 2018 року. Дана реєстрація нерухомого майна може бути пред`явлена відповідно до п. 67 постанови № 1127 КМУ.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці подав відзив на апеляційну скаргу просить суд оскаржувану ухвалу залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з аналогічних підстав зазначених у скарзі Міністерства оборони України (стягувача) від 27.05.2020.

Заступник керівника спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону надіслало суду клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість забезпечити участь прокурора у розгляді цієї справи через зайнятість усіх працівників відділу у інших судових засіданнях.

Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 28 серпня 2020 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 03 червня 2020 за результатами розгляду скарги на бездіяльність головного державного виконавця у справі №926/91/16.

Розгляд справи призначено на 29 жовтня 2020 року. Суд вказав, що участь у судовому засіданні не є обов`язковою.

Учасникам справи належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи (ухвала надіслана на електронну пошту, вказану в апеляційній скарзі та наявну у матеріалах справи).

Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону надіслала клопотання відкласти розгляд справи. Інші учасники справи клопотань, заяв не надсилали.

Суд ухвалив розглядати справу без участі прокурора, оскільки участь у судовому засіданні не визнавалася обов`язковою, а у клопотанні прокурора вказано лише про неможливість прибути у судове засідання.

За приписами частини першої статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу та матеріали справи і вважає, що ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 03 червня 2020 за результатами розгляду скарги на бездіяльність головного державного виконавця у справі №926/2431/19 належить залишити без змін з таких підстав:

Обставини справи:

Господарський суд Чернівецької області10 січня 2020 року у справі №926/2431/19 задовольнив позов Заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних відносинах: Міністерство оборони України - витребував у Черешського психоневрологічного будинку-інтернату на користь держави в особi Міністерства оборони України земельну ділянку військового містечка № 1 (село Чудей) площею 14,7 га.

10 лютого 2020 року Господарський суд Чернівецької області видав наказ №926/2431/19 на примусове виконання рішення.

09 квітня 2020 року Міністерство оборони України звернулось до Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства оборони України із заявою № 438 про примусове виконання рішення по господарській справі № 926/2431/19. (а.с.133, т.1).

04 травня 2020 року Сторожинецький районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надіслав на адресу Міністерства оборони України повідомлення № 16740 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку із тим, що виконання судового рішення у цій справі не передбачає застосування зобов`язальних заходів примусового виконання рішення, виконавчим документом не визначено застосування зобов`язальних заходів примусового виконання рішення до боржника, натомість визначено «витребувати», що боржника не зобов`язує до виконання даного рішення а тому виконавчий документ не відповідає вимогам пункту 5 частини 1 статті 4 та пункту 1 частини 2 статті 18Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.134-135, т.1).

20 травня 2020 року Міністерство оборони України (стягувач) надіслало Господарському суду Чернівецької області скаргу на дії старшого державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якій просить визнати неправомірним рішення-повідомлення старшого державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кривко В.В. від 04 травня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язати вказаного державного виконавця прийняти наказ Господарського суду Чернівецької області від 10 лютого 2020 року у справі № 926/2431/19 про витребування земельної ділянки на користь держави до виконання. (а.с.129-147, т.1). Скарга на дії старшого державного виконавця надіслана суду поштою 20 травня 2020 року. (а.с.147, т.1).

Скарга мотивована тим, що доводи державного виконавця спростовуються нормами ст.ст. 321, 387, 388 ЦК України, 152, 153 ЗК України, п.3 ч.1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», адже витребування майна підлягає примусовому виконанню, що є тотожним поняттю «вилучення та передачі предметів», як спосіб захисту цивільного права. Аналогічне тлумачення норм Закону щодо безпідставності повернення виконавчого документу без прийняття до виконання з виконання судового рішення у справі про витребування земельної ділянки надано у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №314/738/15-ц.

Матеріалами справи підтверджено, що повідомлення старшого державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кривко В.В. від 04 травня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, Міністерство оборони України отримало 13 травня 2020 року, оскаржило 20 травня 2020 року - у 10 денний строк, встановлений Законом України «Про виконавче провадження».

Господарський суд Чернівецької області ухвалою від 03 червня 2020 року у справі №926/2431/19,якою суд визнав неправомірним повідомлення старшого державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кривко В.В. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання; зобов`язав старшого державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кривко В.В. прийняти наказ № 926/2431/19, виданий Господарським судом Чернівецької області 10 лютого 2020, про витребування земельної ділянки на користь держави - до виконання.

Статтею 19 Конституції України установлено обов`язок органів державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 129 Конституції України одним із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

За приписами статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За приписами статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з статтею 327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII , виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею2 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Рішення, виконавчі документи, що підлягають примусовому виконанню, визначені статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження», серед яких - накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Вимоги до виконавчого документа визначено частинами 1-3 статті 4Закону України «Про виконавче провадження», а підстави повернення виконавчого документа - частиною 4 статті 4 названого Закону.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIIIвиконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 18 Закону № 1404-VIIIустановлено обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців. Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 31 Закону № 1404-VIIIу разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС передбачено частинами першою та п`ятою статті 74 Закону № 1404-VIII. Згідно із цими нормами рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців, інших посадових осіб органів державної виконавчої служби та приватних виконавців під час виконання судових рішень урегульовано розділом VІ "Судовий контроль за виконанням судових рішень" Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі статтею 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права. (ч.1 ст.341 ГПК України).

У повідомленні про повернення Міністерству оборони України (стягувачу) наказу Господарського суду Чернівецької області від 10 лютого 2020 року №926/2431/19 без прийняття до виконання старший державний виконавець Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кривко В.В. керувався пунктом 7 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» і вказав про те, що наказ не відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим ч.3 ст. 327 ГПК України, а виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Проте, із змісту рішення Господарського суду Чернівецької області від 10 січня 2020 року у справі №926/2431/19 та виданого на його примусове виконання наказу видно, що наказ Господарського суду Чернівецької області від 10 лютого 2020 року №926/2431/19 виданий на примусове виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 10 січня 2020 року у справі №926/2431/19, яке набрало законної сили, і повністю відповідає резолютивній частині названого рішення суду.

Господарський суд Чернівецької області рішенням від 10 січня 2020 року у справі №926/2431/19 задовольнив позов Заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних відносинах: Міністерство оборони України - витребував у Черешського психоневрологічного будинку-інтернату на користь держави в особi Міністерства оборони України земельну ділянку військового містечка № 1 (село Чудей) площею 14,7 га.

Отже, наказ Господарського суду Чернівецької області від 10 лютого 2020 року №926/2431/19 передбачає захід примусового виконання рішення - витребування у особи на користь держави в особі Міністерства оборони України земельної ділянки.

Повертаючи Міністерству оборони України (стягувач) наказ Господарського суду Чернівецької області від 10 лютого 2020 року №926/2431/19 без прийняття до виконання, старший державний виконавець Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кривко В.В. не урахував приписів статей129, 129-1 Конституції України, статей 18, 326, 327 ГПК України та ухилився від виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 10 січня 2020 року у справі №926/2431/19, яке набрало законної сили іє обов`язковим до виконання.

Старший державний виконавець Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кривко В.В. зобов`язаний був прийняти до виконання наказ Господарського суду Чернівецької області від 10 лютого 2020 року №926/2431/19. А в разі, якщо викладена у наказі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження вправі звернутись до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення, як це передбачено статтею 31 Закону № 1404-VIII.

Верховний Суд у постанові від 13 листопада 2019 року справі № 314/738/15-цвказав, що поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено статтею 16 ЦК.

Таким чином, виконання судового рішення про витребування земельної ділянки повинно виконуватись державним виконавцем в порядку пункту 3 частини першої статті 10 та статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», а тому повернення виконавчого листа на підставі пункту 7 частини 4 статті 4 вказаного Закону суперечить вищенаведеним нормам права (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду по справі № 314/738/15-ц від 13 листопада 2019 року).

Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2020 року у справі № 924/315/17 висловив позицію щодо обов`язковості судового рішення, яке набрало законної сили:

Усвідомлюючи, що практика Європейського суду з прав людини не підлягає застосуванню у цій справі при вирішенні питань, пов`язаних із захистом прав Ради ratione personae, Суд все ж звертається до неї для розкриття значення принципу обов`язковості судового рішення.(п.8.9).

У рішенні "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27.08.1991, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див. mutatis mutandis рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom) від 21.02.1975 (980_086), серія А, № 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".(п.8.10).

У справі "Глоба проти України" Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S.A." проти Португалії" (Comingersoll S.A. v. Portugal) [ВП], заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV). Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, interalia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 у справі "Ясюнієне проти Литви" ("…"), заява № 41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).(п.8.11).

Таким чином, встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. Такий правовий висновок викладено у пункті 13 постанови Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14. (п.8.12).

У цій справі (№926/2431/19), обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили і не виконане, поставлена в залежність від прийняття виконавчого документа органом державної виконавчої служби, що суперечить принципу обов`язковості судового рішення.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, на правові висновки й якій покликається скаржник, прийнята на стадії касаційного перегляду рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року у справі за позовом в. о. керівника Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання неправомірним і скасування рішення, визнання недійсним державного акта та витребування земельної ділянки.

Натомість, у справі №926/2431/19 предметом розгляду є скарга на дії державного виконавця щодо відмови у прийняті виконавчого документа до виконання.

Відтак, відносини у справі № 183/1617/16 та у справі №926/2431/19 не є подібними.

Викладене спростовує доводи апеляційної скарги та свідчить про порушення законних очікувань Міністерства оборони України щодо виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 03 червня 2020 року у справі №926/2431/19, яке набрало законної сили і на примусове виконання якого видано наказ. За позицією Європейського суду з прав людини держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала Господарського суду Чернівецької області від 03 червня 2020 року у справі №926/2431/19 постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак оскаржене рішення належить залишити без змін, апеляційну скаргу старшого державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кривко В.В. - без задоволення.

Керуючись ст.129, 269, 270, 271 276, 281, 282, 283, 284ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 03 червня 2020 року у справі №926/2431/19 залишити без змін, апеляційну скаргу старшого державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кривко В.В. - без задоволення.

Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покласти на старшого державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кривко В.В..

Постанова набирає законної сили з дня прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2020 року.

Головуючий-суддя В.М. Гриців

Суддя О.В. Зварич

Суддя М.І. Хабіб