ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року Справа № 915/2046/19
м. Одеса, проспект Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А. Мишкіної

суддів Л.О. Будішевської, С.В. Таран

(склад судової колегії змінений відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи №256 від 25.08.2020р. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2020р.)

секретар судового засідання Р.О. Кияшко

за участю представників учасників справи:

від ДП Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії ДП АМПУ (адміністрація Миколаївського морського порту) - Травянко Л.В. за довіреністю;

від ТОВ Грінтур-Екс Копійка О.О. заступник директора;

від ТОВ Європейська транспортна стивідорна компанія- Саленко Т.П. за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту)

на рішення господарського суду Миколаївської області від 21 січня 2020 року

у справі №915/2046/19

за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України

до Товариства з обмеженою відповідальністю Грінтур-Екс

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Європейська транспортна стивідорна компанія

про стягнення 2244089,99грн.

склад суду першої інстанції Е.М. Олейняш

час і місце ухвалення рішення: 21.01.2020р., 16:03год. м.Миколаїв, господарський суд Миколаївської області, зала судових засідань №3

повний текст рішення складений 31.01.2020р.

Учасники процесу належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

У судових засіданнях 26.05.2020р. та 08.10.2020р. оголошувались перерви згідно ст.216 ГПК України.

В судовому засіданні 26.10.2020р. згідно ст.ст.233, 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

27.09.2019р. Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Грінтур-Екс заборгованості в сумі 2 244 089, 99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати наданих позивачем з вересня по грудень 2016 року послуг із забезпечення доступу портового оператора до розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23 причалу №13, який належить позивачу на праві господарського відання.

В обґрунтування позовних вимог позивач з посиланням на норми ст. 21 Закону України Про морські порти України, ст. 12 Закону України Про ціни та ціноутворення, Тарифи на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 року № 541, ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530 ЦК України зазначав, що у господарському віддані Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту), знаходиться причал № 13, який розташований за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська 23, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності № 93052927. ДП "Адміністрація морських портів України" включене до переліку суб`єктів природних монополій з надання спеціалізованих послуг у морському порту та надає послуги із забезпечення доступу портових операторів до причалів, що перебувають у його господарському віданні, зокрема, до причалу № 13, який розташований за адресою вул. Заводська, 23, м. Миколаїв, 54020. Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню затверджено постановою Кабінетів Міністрів України від 03.06.2013р.року № 405 (із додатками).

За період з вересня 2016 року по грудень 2016 року включно ТОВ Грінтур-Екс через причал № 13 перевантажив на судна 541 840, 52 тон вантажу, що підтверджується заявками, вантажними відомостями, коносаментами, штурманськими розписками, загальними деклараціями на вхід та вихід суден, статистичними звітами з переробки вантажів.

Позивачем на підставі та в порядку, передбаченому Тарифами на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 року № 541, здійснено розрахунок вартості послуг із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, та виставлено відповідачу для оплати рахунки за надані послуги доступу портового оператора до причалу позивача.

Проте, рахунки залишилися неоплаченими, за відповідачем існує борг у сумі 2 244 089,99 грн. Вимоги щодо оплати рахунків залишені відповідачем без задоволення.

24.10.2019р. відповідачем подано відзив на позов, в якому відповідач з посиланням на ст. 11, 14, 208, 901 ЦК України, ст. 67, 179 ГК України, ст. 15, 18, 22 Закону України Про морські порти України, ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні зазначав наступне:

- положення Закону України Про морські порти України, постанова КМУ № 405 та наказ МІУ № 541, на які посилається позивач, встановлюють факт державного регулювання ціноутворення спеціалізованої послуги забезпечення доступу портового оператора до причалу та не зобов`язують відповідача отримувати таку послугу;

- жоден із наведених позивачем документів не може розглядатись як такий, що підтверджує надання позивачем і споживання відповідачем спеціалізованої послуги, оскільки, позивач посилається на документи, які підтверджують виключно факти заходу, виходу суден в/з акваторії морського порту Миколаїв, а також документи, які фактично є вантажними перевізними документами;

- відповідач жодного разу не надавав позивачу завдання (замовлення) на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу (причалів), та, відповідно не отримував такі послуги;

- між позивачем та відповідачем не укладено договір на надання спеціалізованої послуги. Оскільки спеціалізована послуга надається за погодженням сторін, то ТОВ Грінтур-Екс не повинен здійснювати оплату послуг, які йому не надаються;

-стаття 22 Закону України Про морські порти України містить вичерпний перелік обов`язкових платежів (портових зборів), які сплачуються в морському порту та в ній відсутня плата за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу;

- у відповідача відсутня потреба в отриманні спеціалізованої послуги, оскільки відповідач вже має право доступу до причалу № 13 відповідно до Договору про встановлення сервітуту № А4-А від 10.07.2013р.року, укладеного між ТОВ ЄТСК і МФ ДП АМПУ, а також Договору № 20/1/2015-2 тимчасового користування майном від 20.01.2015р.року, укладеного між ТОВ Грінтур-Екс та ТОВ ЄТСК.

-ТОВ Грінтур-Екс не повинно сплачувати за перевантаження вантажів відповідно до Наказу МІУ № 541 за спеціалізовану послугу, оскільки жодного разу не надавало ДП АМПУ завдання (замовлення) на надання такої послуги, не отримувало таку послугу, а ДП АМПУ не вчинювало жодних дій щодо надання спеціалізованої послуги відповідачу. Між відповідачем і позивачем відсутні будь-які договірні відносини про надання спеціалізованої послуги із забезпечення доступу до причалу № 13.

12.11.2019р. позивачем надано відповідь на відзив, в якій МФ ДП «АМПУ» зазначає, що станом на 01.01.2016р. між МФ ДП «АМПУ» та Відповідачем діяв лише договір про встановлення Сервітуту № А7-А від 10.07.2013р. ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» користується причалом № 14 (інв. № 1031041) та причальною інфраструктурою: залізничними коліями № 53, № 54 (інв. №№ 1031089, 1031090) та підкрановими коліями (інв. № 1031070). Зазначений Договір не розповсюджується на користування причалом № 13 та причальною інфраструктурою. ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» не виступало з пропозицією щодо укладення Договору про забезпечення доступу портового оператору до причалу №13, а виконує роботи по разовим заявкам.

Причалом № 13 та причальною інфраструктурою користується інша юридична особа відповідно до Договору № А4-А про встановлення сервітуту від 10.07.2013р, а саме Користувачем причалу № 13 та причальною інфраструктурою є ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ». Відповідно до п. 1.1 Договору сервітут встановлюється щодо користування причалом та причальною інфраструктурою, які розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23. Сервітут є речовим правом , а не послугою, товаром чи роботою. ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» після 01.01.2016р. має сплачувати за перевантаження вантажів відповідно до Тарифів , як за спеціалізовану послугу з доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України.

20.11.2019р. ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» подано заперечення в порядку ст. 167 ГПК України, в яких відповідач зазначає наступне:

- положення ЗУ «Про морські порти України», Постанови КМУ № 405, Наказ МІУ №541 встановлюють факт державного регулювання ціноутворення Спеціалізованої послуги забезпечення доступу портового оператора до причалу. Чинне законодавство України, в тому числі профільний Закон України «Про морські порти України», який визначає правові, економічні та організаційні основи діяльності в морських портах України, не забороняє встановлення сервітуту на причал, тарифи на який є вільними в розумінні ч. З ст. 21 ЗУ «Про морські порти України»; не містить заборон чи то обмежень у механізмах, виключно за якими має відбуватись користування причалом, в т.ч. зобов`язань портових операторів користуватись причалом виключно споживаючи Спеціалізовану послугу. Навпаки, різні ст. ЗУ «Про морські порти України» передбачають різні правові механізми: ч. 2 ст. 23, ст. 26 передбачає можливість оренди, концесії, спільної діяльності щодо причалів.

- у ТОВ «Грінтур-Екс» відсутня потреба в отриманні Спеціалізованої послуги, оскільки Відповідач вже має право доступу до причалу № 13 та причальної інфраструктури (підтверджуючі документи було надано Відповідачем у Відзиві - Додатки № 1-6 до Відзиву) і на підставі наявних прав ТОВ «Грінтур-Екс» здійснювало прийом суден для перевантаження вантажів, в т.ч. у вересні-грудні 2016 року

- щодо «разових заявок», про які зазначає позивач - то такі заявки надавались відповідачем у відповідності та на виконання вимог чинного законодавства України; такі заявки не є заявками на замовлення та отримання Спеціалізованої послуги; такі заявки не мають жодного зв`язку з Постановою КМУ № 405 і Наказом МІУ № 541; відтак не можуть вважатися доказами надання позивачем замовлення і споживання відповідачем спеціалізованої послуги.

-відповідач отримав можливість користування причалом № 13 відповідно до Договору № 20/1/2015-2 тимчасового користування майном від 20.01.2015р. (на підставі п. 5.5. Договору на причал № 13, ч. З ст. 18 ЗУ «Про морські порти України»). З огляду на зазначений вище договір, ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» здійснювало та здійснює перевалку вантажів через причал № 13 в частині користування причалом і причальною інфраструктурою на умовах Договору на причал № 13.

-позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження надання Відповідачу спеціалізованої послуги, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з Позивача заборгованості за надані послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 26.11.2019р. залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Європейська транспортна стивідорна компанія".

16.12.2019 р. ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ» подало пояснення, в яких. зазначає, що позов є безпідставним та таким, що не ґрунтується на положеннях чинного законодавства, з огляду на наступне:

-здійснення ТОВ Грінтур-Екс перевалки вантажів через причал № 13 регламентовано договором про встановлення сервітуту № А4-А від 10.07.2013р., укладеним між ТОВ Європейська транспортна стивідорна компанія та МФ ДП АМПУ, та договором № 20/1/2015-2 тимчасового користування майном від 20.01.2015р., укладеним між ТОВ Грінтур-Екс та ТОВ ЄТСК;

- у ТОВ Грінтур-Екс відсутня потреба в отриманні спеціалізованої послуги, оскільки відповідач має право доступу до причалу № 13 та причальної інфраструктури;

- між ДПП АМПУ та ТОВ ГРІНТУР-ЕКС відсутній договір на надання спеціалізованої послуги, а отже, відсутні підстави для оплати послуг, які не замовлялись, не надавались та не споживались;

- саме по собі посилання позивача на акти законодавства (ст. 21 ЗУ "Про морські порти України", постанову КМУ № 405 від 03.06.2013р.року, наказ МІУ № 541 від 18.12.2015 року не створює виникнення юридичних прав та обов`язків між сторонами щодо спеціалізованої послуги;

- позивачем не надано жодних доказів на підтвердження надання відповідачу спеціалізованої послуги, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

26.12.2019р. позивачем подано додаткові пояснення, в яких позивач зазначає наступне:

-користувачем причалу № 13 та причальною інфраструктурою є ТОВ Європейська транспортна стивідорна компанія" на підставі договору № А4-А про встановлення сервітуту від 10.07.2013р.року;

- третя особа ТОВ Європейська транспортна стивідорна компанія" не мала права передавати користування сервітутом, а відповідач ТОВ Грінтур-Екс після 01.01.2016 року (дата набрання чинності наказом Міністерства інфраструктури про затвердження тарифів) має сплачувати за перевантаження вантажів відповідно до тарифів як за спеціалізовану послугу з доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України;

- у зв`язку з тим, що договір між позивачем та відповідачем відсутній, ТОВ Грінтур-Екс вважається таким, що отримував спеціалізовану послугу, а позивач таким, що цю послугу надавав.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 21.01.2020р. (суддя Е.М.Олейняш) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст. 1 , ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3, ч.1, 3, 5 ст. 18, ч. 1 ст. 19 , ст. 21 ЗУ Про морські порти в Україні, ст. 85 КТМ, Розпорядженням КМУ від 14.12.2015 року № 1331-р , п. 2, 3 розділу 1, п. 1, 2, 3 розділу 2 Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебувають у господарському відданні адміністрації морських портів України.портового оператора до причалу, що перебувають у господарському відданні адміністрації морських портів України, п. 7.2 Зводу звичаїв морського порту Миколаїв, п. 3.1 Правил надання послуг у морських портах України та вмотивоване наступним:

- ДП АМПУ включене до переліку суб`єктів природних монополій з надання спеціалізованих послуг у морському порту та надає послуги із забезпечення доступу портових операторів до причалів, що перебувають у його господарському віданні, зокрема, до причалу № 13, який розташований за адресою вул. Заводська, 23, м. Миколаїв, 54020. Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, затверджено постановою Кабінетів Міністрів України від 03.06.2013р.року № 405.

- законодавством не надано визначення поняття спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу, тобто не врегульовано, що саме включає в себе вказана послуга, як і не врегульовано порядок надання вказаної спеціалізованої послуги доступу портового оператора до причалу. Постанова Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 № 483 містить лише перелік (види) послуг, які надаються в порту, а наказ Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 року № 541, погоджений розпорядженням КМУ від 14.12.2015 року № 1331-р - тарифи та порядок розрахунків наданих послуг. Натомість ані постанова Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 № 483, ані розпорядження Кабінету Міністрів України № 1331-р від 14.12.2015 не передбачають вказівки щодо обов`язкового порядку надання цієї послуги та справляння плати за неї всіма портовими операторами.

- послуга доступу до причалу може надаватися на підставі укладеного договору та заявок в межах договору або на підставі разових заявок з гарантією оплати. Суду не подано доказів укладення між сторонами у справі договору про надання послуги забезпечення доступу портового оператора ТОВ "Грінтур-Екс" до причалу, як і не подано жодного доказу на підтвердження вчинення відповідачем дій як щодо замовлення послуги, тік і щодо отримання замовленої послуги з документальним оформленням господарської операції (актів наданих послуг тощо).

- подані позивачем вантажні відомості (Cargo Manifest), коносаменти (Bill of Lading), штурманські розписки (Mate's Receipt) є вантажними перевізними документами, які свідчать про здійснення перевезення товарів морським транспортом, а загальні декларації (General Declaration) підтверджують факт заходу та виходу судна в акваторію та з акваторії Миколаївського морського порту. Вказані документи використовуються саме при розрахунку вартості послуги відповідно до затверджених Міністерством інфраструктури тарифів, оскільки для розрахунку вартості послуги використовуються такі вихідні дані як найменування вантажу, його кількість тощо, які безпосередньо вказуються у перевізних документах. Натомість, вищевказані вантажні перевізні документи не є підтвердженням факту надання послуги.

-наявні в матеріалах справи листи ТОВ Грінтур-Екс та ТОВ Нортроп Лоджістик про інформування адміністрації Миколаївського морського порту щодо підтвердження прийому суден для здійснення навантаження вантажу не є заявками на отримання спецпослуги по доступу портового оператора для здійснення перевантаження вантажу, оскільки ними не підтверджується факт замовлення таких послуг із зазначенням їх назви та обсягу. Подані позивачем рахунки на оплату послуг підписані тільки адміністрацією Миколаївського морського порту та не можуть підтверджувати факт надання позивачем відповідачу вказаної спецпослуги, в тому числі прийняття останнім вказаної послуги. Інших доказів на підтвердження факту надання вищевказаної послуги позивачем відповідачу суду не подано.

- судом враховано, що між ДП «АМПУ» та третьою особою ТОВ "ЄТСК" укладено договір № А4-А від 10.07.2013р.року про встановлення сервітуту, відповідно до якого третя особа ТОВ "ЄТСК" отримала право користування причалом № 13 та причальною інфраструктурою. В свою чергу, керуючись положеннями п. 3 ст. 18 ЗУ "Про морські порти України", п. 5.5 договору сервітуту, між третьою особою ТОВ "ЄТСК" та відповідачем ТОВ "Грінтур-Екс" укладено договір тимчасового користування майном, відповідно до якого відповідач ТОВ "Грінтур-Екс" отримав право користування рухомим та нерухомим майном, яке належить на праві власності ТОВ "ЄТСК", а також нерухоме майно щодо якого ТОВ "ЄТСК" має право користування (фактично належне позивачу ДП "АМПУ" на праві господарського відання нерухоме майно по вул. Заводська, 23, м. Миколаїв - причал № 13). Позивач був проінформований про наявність таких правовідносин листом вих. № 30/01-4 від 30.01.2015p., яким ТОВ ЄТСК повідомило ДП АМПУ про укладення договору тимчасового користування майном, здійснення ТОВ Грінтур-Екс обслуговування вантажопотоків на причалі № 13.

- обсяг набутих відповідачем прав за договором включає в себе можливість здійснення вантажних операцій через причал та причальну інфраструктуру, що свідчить про відсутність потреби у відповідача в спірний період з вересня по грудень 2016 року потреби в замовленні і споживанні спецпослуги по забезпеченню доступу до причалу. Враховуючи, що вищевказані договори сервітуту та тимчасового користування майном є чинними, суд дійшов висновку, що користування причалом № 13 та причальною інфраструктурою відповідач в 2016 році здійснював на підставі договірних правовідносин з третьою особою, а не у зв`язку із наданням позивачем спеціалізованої послуги з надання доступу до причалів.

-позивачем не спростовано наявність правових підстав для користування відповідачем причалом № 13 та причальною інфраструктурою для здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт.

28.02.2020р. до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Миколаївської області надійшла апеляційна скарга ДП АМПУ в особі Миколаївської філії ДП АМПУ (адміністрація Миколаївського морського порту) на рішення від 21.01.2020р., в якій скаржник просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає наступне:

-судом невірно досліджені позовні вимоги Адміністрації, так як у позовній заяві зазначено, що згідно додатку до постанови КМУ від 03.06.2013р.№ 405 (із змінами) у морському порту суб`єктами природних монополій надаються, зокрема спеціалізовані послуги: Забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

- судом проігноровані норми ст. 7, ч. 1 ст. 174 ГК України, ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про морські порти України», якими зазначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами. Господарська діяльність у морському порту провадиться відповідно до законодавства, обов`язкових постанов по порту та зводу звичаїв морського порту.

-висновок суду, що послуга доступу до причалу може надаватися на підставі укладеного договору та заявок в межах договору або на підставі разових заявок з гарантією оплати є помилковими, адже в даному випадку господарські зобов`язання виникають безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність. Чинне законодавство не встановлює обов`язку укладати договори на спеціалізовану послугу, а також вимоги надання заявок на ці послуги.

-у вересні-грудні 2016 року відповідач листами підтвердив готовність прийняти судна та перевантажити вантаж на них через причал № 13, що свідчить про наміри відповідача використати причал №13 на законних підставах, тобто отримати від позивача (експлуатуючої організації) спеціалізовану послугу доступу до причалу, а тому твердження відповідача, щодо відсутності його заявок на отримання послуги та необхідності споживати дану послугу - не відповідає фактичним обставинам справи. Послуга регулювання руху суден визначена постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013р. №405 як спеціалізована послуга, тобто послуга доступу портового оператора до причалу має аналогічне юридичне регулювання.

- постанова КМУ №483 від 07.07.2015 та Тарифи містять винятки, за яких спеціалізована послуга доступу не надається, а саме, договір оренди, концесії, спільної діяльності. Цей перелік є вичерпним та не містить винятку договору про надання права сервітуту. Звід звичаїв морського порту Миколаїв, на який посилається у Рішенні суд, затверджений на підставі наказу ДП «АМПУ» від 25.08.2015 № 92, тобто до 01.01.2016 та він не має більшої юридичної сили ніж законодавчі акти.

- щодо того, що суд зазначає, що перевізні документи, а саме вантажні відомості (Cargo Manifest), коносаменти (Bill of Lading), штурманські розписки (Mates Receipt), загальні декларації (General Deklaration) не підтверджують факт замовлення спеціалізованої послуги із зазначенням їх назви та обсягу, то такий висновок є помилковим, оскільки вказані документи є підтвердженням споживання відповідачем спеціалізованої послуги та є належними та допустимими доказами по справі, а зобов`язання щодо сплати за послуги доступу портового оператора до причалу виникли у Відповідача на підставі настання певних подій, встановлених вказаними вище актами цивільного законодавства та не потребують наявності будь-яких інших документів, ніж ті, які додані до позову та підтверджують факт входу, виходу з суден з Миколаївського морського порту та виконання ними вантажних операцій у Порту.

-посилання відповідача на можливість здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт через причал № 13 на підставі договору тимчасового користування майном № 20/1/2015-2 від 20.01.2015, укладений між ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» та ТОВ «ЄТСК» та, відповідно, грунтування винесення судом рішення, як на одну з підстав користування причалом №13 та причальною інфраструктурою є неправильним та незаконним, оскільки, ні в Розділі 1 договору, ні у додатку № 1 до даного договору прямо не передбачено користування чи інші дії щодо причалу № 13 та причальної інфраструктури на користь ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС». Тому, договір № 20/1/2015-2 від 20.01.2015р.не може бути підставою для користування ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» причалом №13 та причальною інфраструктурою за договором про встановлення сервітуту № А4-А від 10.07.2013, тим більше, що умови договору про встановлення сервітуту на Відповідача не поширюються, так як ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» не є стороною в зазначеному договорі.

-у зв`язку з відсутністю у відповідача договору про встановлення сервітуту на причал № 13, його твердження стосовно здійснення ним навантажувально-розвантажувальних робіт на причалі № 13 по договору про встановлення сервітуту на причал № 14 є безпідставними, надуманими та необгрунтованими.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду:

- від 03.03.2020р. апеляційну скаргу залишено без руху;

- від 17.03.2020р. поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП АМПУ в особі Миколаївської філії ДП АМПУ; встановлено іншим учасникам справи строк для подання суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких заяви чи клопотань з процесуальних питань до 06.04.2020р.; зупинено дію рішення господарського суду Миколаївської області від 21.01.2020р. у справі №915/2046/19;

- від 08.04.2020р. призначено справу до розгляду у судовому засіданні 26.05.2020р. із повідомленням учасників справи.

30.03.2020р. до суду поштою надійшли відзиви на апеляційну скаргу ТОВа Грінтур-Екс та ТОВа Європейська транспортна стивідорна компанія, в яких відповідач та третя особа просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своїх позицій відповідач та третя особа зазначають наступне:

-щодо безпідставності доводів ДП «АМПУ», що ТОВ «ГРШТУР-ЕКС» є споживачем Спеціалізованої послуги в силу закону, іншого нормативно-правового акту та має сплачувати за таку послугу згідно встановлених тарифів, без укладення відповідного договору то суди вже доходили подібних висновків при розгляді аналогічних вимог ДП «АМПУ» до портових операторів, на користь яких встановлено сервітути на відповідні причали, про стягнення з них вартості нібито надаваємої ДП «АМПУ» спеціалізованої послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу: справа № 915/392/16 (між тим самим позивачем і відповідачем, що і у даній справі, яка розглядається); справа №915/391/16; справа №915/390/16; справа № 915/406/16; справа № 915/417/16.

-щодо нормативно-правових актів, на які посилається апелянт і спростування тверджень апелянта, що чинне законодавство не встановлює обов`язку укладення договорів на Спеціалізовану послугу, оскільки зобов`язання виникає безпосередньо із закону, іншого нормативно- правового акту, то жоден із нормативно-правових актів (положень цих актів), на який посилається ДП «АМПУ» (ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про морські порти України», Постанова КМУ № 405 від 03.06.2013р. (в редакції Постанови КМУ № 483 від 07.07.2015 р.) і Наказ МІУ № 541 від 18.12.2015 р.) - не містить вимог, про які зазначає ДП «АМПУ» в апеляційній скарзі, самі по собі ці акти не створюють виникнення юридичних прав та обов`язків між конкретними сторонами (Позивачем і Відповідачем) щодо Спеціалізованої послуги. Зазначені нормативно-правові акти не передбачають вказівки щодо обов`язкового порядку надання цієї послуги та справляння плати за неї всіма портовими операторами .

- для виникнення обов`язку адміністрації порту надавати конкретному портовому оператору Спеціалізовану послугу забезпечення доступу до конкретного причалу, а такого портового оператора - оплатити таку послугу, таким сторонам потрібно укласти відповідний договір на основі їх взаємної згоди. Між апелянтом і відповідачем відсутні договірні відносини про надання спеціалізованої послуги із забезпечення доступу до причалу. ДП «АПМУ» з іншими портовими операторами укладає договори про забезпечення доступу портового оператора до причалу.

- щодо посилань ДП «АМПУ» на судові рішення у справі № 915/1543/15 то ніякого однакового правового регулювання сплати канального збору (як одного з виду портових зборів, що передбачені ст. 22 ЗУ «Про морські порти України») та плати за отримання Спеціалізованої послуги немає, в тому числі про це не йдеться у тих рішеннях, на які посилається ДП «АМПУ».

- щодо правомірності здійснення ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» навантажувально- розвантажувальних робіт (в тому числі, перевантаження наливних вантажів) через причал № 13, ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» технологічно пов`язане з причалом № 13 та причальною інфраструктурою, здійснювало перевалку вантажів через причал № 13 та відшкодовувало ТОВ «ЄТСК» витрати за користування сервітутом причалу №13. Здійснення ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» перевалки вантажів через причал № 13 регламентовано Договором про встановлення сервітуту № А4-А від 10.07.2013р., укладеним між ТОВ «ЄТСК» і МФ ДП «АМПУ», та Договором № 20/1/2015-2 тимчасового користування майном від 20.01.2015р., укладеного між ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» і ТОВ «ЄТСК».

-позивач був проінформований про наявність таких правовідносин листом вих. № 30/01-4 від 30.01.2015 р., яким ТОВ «ЄТСК» повідомило ДП «АМПУ» про укладення договору тимчасового користування майном, здійснення ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» обслуговування вантажопотоків на причалі № 13.

- щодо безпідставності доводів ДП «АМПУ», що факт споживання ТОВ «ГРІНТУР-ЕКС» Спеціалізованої послуги підтверджується первинними документами, які були надані до позовної заяви то всі документи, на які посилається ДП «АМПУ» в своїй апеляційній скарзі як на докази замовлення, надання та споживання Спеціалізованої послуги є стандартними та супроводжують кожен прихід і вихід судна з порту; підтверджують виключно факти заходу, виходу суден в/з акваторії морського порту Миколаїв, є договорами на перевезення суднами (коносаменти, штурманські розписки, маніфести); однак з незрозумілих причин за цими документами ДП «АМПУ» намагається стягнути грошові кошти за не замовлені та не надані послуги. Аналогічні документи знаходяться у Адміністрації ММП у будь-який період часу (протягом строку їх зберігання) і до 01.01.2016 року, тобто до введення Спеціалізованої послуги, оскільки такі документи не стосуються Спеціалізованої послуги, введеної в дію з 01.01.2016р.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 08.04.2020р. (головуючий суддя М.А.Мишкіна, судді В.В. Бєляновський, К.В.Богатир) призначено справу до розгляду у судовому засіданні 26.05.2020р.

10.04.2020р. до суду поштою надійшли письмові пояснення скаржника на відзиви на апеляційну скаргу, в яких, зокрема, зазначено, що дія договору №А7-А від 10.03.2013р., укладеного між позивачем та відповідачем не розповсюджується на користування причалом №13 та причальною інфраструктурою.

У судовому засіданні 26.05.2020р. оголошено перерву до 30.06.2020р.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 19.06.2020р. перенесено розгляд справи з 30.06.2020р. на 15.07.2020р. у зв`язку із відпусткою судді К.В. Богатиря з 30.06.2020р. по 01.07.2020р.

15.07.2020р. судове засідання не відбулось у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді В.В. Бєляновського з 22.06.2020р.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна з 20.07.2020р. по 21.08.2020р. відповідно до наказу №145-в від 02.07.2020р. перебувала у щорічній відпустці. У зв`язку із перебуванням суддів В.В.Бєляновського та К.В.Богатиря з 17.08.2020р. по 14.09.2020р. у відпустках, розпорядженням в.о.керівника апарату суду №256 від 25.08.2020р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №915/2046/19.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2020р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - М.А.Мишкіна, судді: Л.О.Будішевська, С.В. Таран. Ухвалою суду апеляційної інстанції від 26.08.2020р. прийнято справу №915/2046/19 до провадження у зміненому складі суду: головуючий суддя М.А.Мишкіна, судді: Л.О. Будішевська, С.В. Таран та призначено справу до розгляду на 14.09.2020р. з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні 14.09.2020р. оголошено перерву до 08.10.2020р., 10.00год. Судове засідання, призначене на 08.10.2020р. не відбулось у зв`язку із перебуванням головуючого судді М.А.Мишкіної з 28.09.2020р. по 13.10.2020р. у відпустці (накази в.о. голови суду від 15.09.2020р. №215-в., від 28.09.2020р. № 234-в, наказ голови суду від 05.10.2020р. № 240-в).

Враховуючи усунення 15.10.2020р. обставин, що зумовили неможливість проведення судового засідання у справі 08.10.2020р., ухвалою суду апеляційної інстанції від 16.10.2020р. призначено справу до розгляду у судовому засіданні 26.10.2020р. з повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні 26.10.2020р. представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги .

Представники ТОВ Грінтур-Екс та ТОВ Європейська транспортна стивідорна компанія проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечували з мотивів, викладених у відзивах.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази стосовно фактів, наведених сторонами, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, у господарському віданні Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) знаходиться причал № 13, який розташований за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська 23, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 93052927 (том 1, арк. 31).

Державне підприємство Адміністрація морських портів України відповідно до розпорядження Антимонопольного комітету України від 28.11.2012 № 874-р Про затвердження Порядку складання та ведення зведеного переліку суб`єктів природних монополій, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.12.2012 за № 2119/22431, ДП АМПУ включено до переліку суб`єктів природних монополій з надання спеціалізованих послуг у морському порту (том 1, арк. 32-35).

Згідно додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013р.№ 405 (зі змінами) у морському порту суб`єктами природних монополій надаються, зокрема, послуги з забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

Місцевим судом також встановлено, що за період вересень - грудень 2016 року ТОВ Грінтур-Екс через причал № 13 перевантажило на судна 541 840,52 тон вантажу, що підтверджується заявками, вантажними відомостями (CARGO MANIFEST), коносаментами (BILL OF LANDING), штурманськими розписками (mate's receipt), загальними деклараціями (GENERAL DECLARATION) на вхід та вихід суден, статистичними звітами з переробки вантажів відповідача за вересень - грудень 2016 року (том 1, арк. 38-44, 50-69, 74-79, 86-112, 117-139, 146-155, 161-167, 173-177, 183-197, 203-216, 221-224, 229-232, 238-258).

Протягом вересня-грудня 2016 року за надану послугу доступу портового оператора до причалу позивач виставив відповідачу 40 рахунків для проведення оплати на загальну суму 2 244 089, 99 грн. (том 1, арк. 36-37, 48-49, 72-73, 83-85, 115-116, 143-145, 159-160, 171-172, 181-182, 201-202, 219-220, 227-228, 235-237).

Листами від 22.09.2016, від 04.10.2016, від 18.10.2016, від 24.10.2016, від 23.11.2016, від 12.12.2016, від 19.12.2016, від 26.12.2016, від 04.01.2017, від 06.01.2017 позивач на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України вимагав у відповідача перерахувати протягом 7 днів з дня одержання вимоги кошти за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу (том 1, арк. 45, 70, 80, 113, 140, 156, 168, 178, 198, 217, 225, 233, 259).

Факт направлення на адресу відповідача рахунків та листів з вимогою оплатити рахунки підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з Журналу реєстрації рахунків 2016 рік (том 1, арк. 46-47, 71, 81-82, 114, 141-142, 157-158, 169-170, 179-180, 199-200, 218, 226, 234, 260-271).

10.07.2013р.року між ДП Адміністрація морських портів України та ТОВ Європейська транспортна стивідорна компанія укладено договір № А4-А про встановлення сервітуту (том 2, арк. 24-29).

Додатком № 1 до договору погоджено План-схему причалу № 13 та причальної інфраструктури (том 2, арк. 30).

08.08.2013р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору (том 2, арк. 32-35).

Договір та додаткова угода підписані та скріплені печатками сторін.

Відповідно до п. 1 договору сервітуту ТОВ ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ користується причалом №13 (інв. № 1031040) та причальною інфраструктурою: залізничними коліями №53, №54 (інв, №№1031087, 1031088) та підкрановими коліями (інв. №1031069).

Відповідно до п. 1.1 договору сервітуту сервітут встановлюється щодо користування причалом та причальною інфраструктурою, які розташовані за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23.

Відповідно до п. 2.1 договору сервітуту сервітут встановлюється для можливості здійснення користувачем навантажувально - розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури.

Відповідно до п. 3.1 договору сервітуту видом права сервітуту є право користування майном (причалом та причальною інфраструктурою) згідно з Планом-схемою причалу № 13 та причальної інфраструктури (додаток № 1, який є невід`ємною частиною цього договору), наступною довжиною:

- причал № 13 (інв. № 1031040) 236,0 м.п., технологічна ширина 15,0 м.п.;

- залізничні колії № 53, № 54 (ін. № 1031087, 1031088) 355, 68 м.п.;

- підкранові колії (інв. № 1031069) 236,0 м.п. у дві нитки.

Відповідно до п. 3.2 договору сервітуту сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування користувачем причалом та причальною інфраструктурою, визначених вище у пункті 3.1 даного договору.

Відповідно до п. 4.2 договору сервітуту сервітут є строковим та оплатним.

Відповідно до п. 5.5 договору сервітуту у випадку якщо причал та причальну інфраструктуру, визначені в даному Договорі необхідно використовувати суб`єкту господарювання (користувачу), який технологічно пов`язаний з об`єктом сервітуту та не має договору сервітуту з Володільцем, такий суб`єкт господарювання укладає з Користувачем відповідний договір згідно п. 3 ст. 18 Закону України Про морські порти України від 17.05.2012 року № 4709-V1.

Відповідно до п. 6.1 Договору сервітуту користувач має право користуватись причалом та причальною інфраструктурою у відповідності з метою сервітуту та умовами цього договору.

Відповідно до п. 7.1.1 Договору сервітуту користувач зобов`язаний використовувати причал та причальну інфраструктуру у відповідності з визначеною метою, що відповідає призначенню цього майна на момент встановлення сервітуту та діяти в межах своїх господарських потреб.

Відповідно до п. 14.1 Договору сервітуту цей договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє протягом 10 (десяти) років з моменту набуття чинності. У випадку якщо Користувач не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії договору не повідомить Володільця про намір припинити його дію, Договір вважається автоматично пролонгованим ще на 10 (десять) років на тих самих умовах.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснено державну реєстрацію іншого речового права - право користування (сервітут), яке полягає у можливості вільного та безперешкодного користування користувачем причалом та причальною інфраструктурою для можливості здійснення користувачем навантажувально-розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури зі строком дії до 10.07.2023 року з правом пролонгації, а саме: причалом № 13 (інв. 1031040)-236,0 м.п., технологічна ширина 15,0 м.п.; залізничною колією № 53, 54 (інв. № 1031087, 1031088)-355,68 м.п.; підкрановою колією (інв. № 1031069)-236,0 м.п. у дві нитки. Інше речове право зареєстровано за правокористувачем ТОВ Європейська транспортна стивідорна компанія (том 2, арк. 38-39).

20.01.2015р. між ТОВ Грінтур Екс та ТОВ Європейська транспортна стивідорна компанія укладено договір № 20/1/2015-2 тимчасового користування майном (том 2, арк. 40-46).

До договору між сторонами складено Додаток № 1, яким визначено Перелік об`єктів, що передаються в користування (том 2, арк. 47-48).

Договір та додаток до договору підписано та скріплено печатками сторін.

Умовами договору тимчасового користування майном сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 договору ТОВ ЄТСК передає, а ТОВ Грінтур-Екс приймає в тимчасове платне користування рухоме та нерухоме майно ТОВ ЄТСК, яке належить йому на праві власності та розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/46, вул. Заводська, 23/27, та нерухоме майно щодо якого ТОВ ЄТСК має права користування та яке розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23 (далі за текстом - Майно). ТОВ Грінтур-Екс зобов`язується сплачувати плату за тимчасове платне користування Майном на умовах, визначених даним Договором та здійснювати компенсацію витрат ТОВ ЄТСК, передбачених в п. 6.6. цього Договору.

Відповідно до п. 1.2 договору перелік об`єктів, що передаються в тимчасове платне користування, наведено в Додатку № 1 до цього Договору.

Відповідно до п. 1.3 договору надання ТОВ Грінтур-Екс права користування Майном на підставі цього Договору не позбавляє ТОВ ЄТСК права користування таким Майном.

Відповідно до п. 1.4 договору майно являє собою технологічне обладнання, інженерні мережі і споруди, які призначені для перевантаження (перевалки) зернових культур, олійних культур та продуктів їх переробки (шроту, гранульованого лушпиння) із відповідною дозвільною, технічною та іншою документацією та об`єктами, які пов`язані із Майном та надають можливість ТОВ Грінтур-Екс використовувати Майно за його цільовим призначенням, в тому числі розміщувати та транспортувати вантажі.

Відповідно до п. 2.1 договору приймання-передача Майна, а також дозвільної, технічної та іншої документації на Майно, що підтверджує здатність та можливість використання його за цільовим використанням, здійснюється Сторонами протягом 3-х робочих днів із дня підписання цього Договору на підставі відповідних актів приймання-передачі, що є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 2.5 Договору акт приймання-передачі, підписаний сторонами, є доказом фактичної передачі майна ТОВ Грінтур-Екс, і з цього моменту починається обчислення строку користування майном.

Відповідно до п. 3.1.1 Договору ТОВ ЄТСК зобов`язане передати ТОВ Грінтур-Екс майно згідно з додатком № 1 до договору.

Відповідно до абз. 2 п. 6.6 Договору до складу витрат ТОВ ЄТСК, які підлягають відшкодуванню ТОВ Грінтур-Екс, входить: електроенергія; водопостачання та водовідведення; опалення; плата за користування сервітутами та/або земельними сервітутами, на яких розташовано майно.

На виконання умов договору тимчасового користування майном від 20.01.2015р.року ТОВ ЄТСК передав, а ТОВ Грінтур-Екс прийняв об`єкти згідно переліку, що підтверджується Актом приймання-передачі від 23.01.2015 року (том 2, арк. 49-50).

Акт приймання-передачі від 23.01.2015 року підписано та скріплено печатками сторін.

30.01.2015 року ТОВ ЄТСК направлено на адресу Адміністрації Миколаївського морського порту лист № 30/01-4 щодо обслуговування вантажопотоків причалу № 13 Адміністрації Миколаївського морського порту, в якому ТОВ ЄТСК проінформувало, що за договором тимчасового користування майном від 20.01.2015р.року № 20/1/2015-2 (Акт приймання-передачі до договору від 23.01.2015 року), ТОВ Європейська транспортна стивідорна компанія передало в тимчасове користування ТОВ Грінтур-Екс технологічне устаткування для виконання навантажувально-розвантажувальних робіт на причалі та в тиловій частині причалу № 13 Миколаївської філії ДП АМПУ. Крім того, ТОВ ЄТСК в листі зазначило, що отримувати вантажі та обслуговувати вантажопотоки причалу та тилової частини причалу № 13 Миколаївської філії ДП АМПУ з укладенням відповідного договору буде ТОВ Грінтур-Екс (том 2, арк. 51).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд послався на наявність правових підстав для користування відповідачем протягом вересня-грудня 2016 року причалом №13, який знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, а також відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження факту замовлення і отримання відповідачем спеціалізованої послуги доступу портового оператора до причалу у вказаний період та укладення між сторонами відповідного договору про надання зазначеної послуги. Користування причалом № 13 та причальною інфраструктурою відповідач в 2016 році здійснював на підставі договірних правовідносин з третьою особою, а не у зв`язку із наданням позивачем спеціалізованої послуги з надання доступу до причалів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду наступного.

Відповідно до ч.1,2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Згідно з частиною сьомою ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша ст. 626 ЦК України).

Згідно п.2 ч.1 ст. 395 ЦК України одним із різновидів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

За своїм змістом сервітут є правом на чужу річ і його сутність полягає в обмеженому користуванні чужою річчю у межах та у спосіб, що встановлені законами чи договором між сервітуарієм та власником речі або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

В силу частини першої ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частиною першою ст. 402 ЦК України визначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

За умовами частин першої-четвертої ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню.

Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном (частина п`ята ст. 403 ЦК України).

Відповідно до частини третьої ст. 404 ЦК України право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Згідно з частиною першою ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом.

Пунктом 2 ч.1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності, зокрема, право користування (сервітут).

Так, 10.07.2013р.між ДП "Адміністрація морських портів України" ("Володілець") та ТОВ "Європейська транспортна стивідорна компанія" ("Користувач") укладено договір про встановлення сервітуту №А4-А, відповідно до преамбули та пункту 1.1 якого сервітут встановлюється щодо користування причалом №13 (інв.№1031040) та причальною інфраструктурою: залізничними коліями №53,54 (інв.№1031087, 1031088) та підкрановими коліями (інв.№1031069), які розташовані за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №10411397 від 07.10.201330.09.2013р. право сервітуту ТОВ "Європейська транспортна стивідорна компанія" зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору №А4-А від 10.07.2013р.

В силу пункту 5.5 договору №А4-А від 10.07.2013р.у випадку якщо причал та причальну інфраструктуру, визначені у даному договорі, необхідно використовувати суб`єкту господарювання (користувачу), який технологічно пов`язаний з об`єктом сервітуту та не має договору сервітуту з Володільцем, такий суб`єкт господарювання укладає з Користувачем відповідний договір згідно з п.3 ст. 18 Закону України "Про морські порти України".

Згідно ч.3 ст. 18 ЗУ "Про морські порти України" власники та/або користувачі технологічно пов`язаних об`єктів портової інфраструктури зобов`язані укладати між собою договори, що визначають взаємні права і обов`язки щодо організації та забезпечення безперервності технологічного процесу надання відповідних послуг у морському порту і встановлюють єдиний порядок експлуатації відповідної інфраструктури морського порту.

20.01.2015р. між ТОВ "ГРІНТУР-ЕКС" та ТОВ"Європейська транспортна стивідорна компанія" укладено договір тимчасового користування майном №20/1/2015-2, відповідно до пункту 1.1 якого Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРІНТУР-ЕКС" приймає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Європейська транспортна стивідорна компанія" передає в тимчасове платне користування рухоме та нерухоме майно, яке належить йому на праві власності та розташоване за адресами: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/46 та м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/27, а також нерухоме майно, щодо якого останній має права користування та яке розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, при цьому Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРІНТУР-ЕКС" зобов`язується сплачувати плату за тимчасове платне користування майном на умовах, визначених даним договором та здійснювати компенсацію витрат Товариство з обмеженою відповідальністю "Європейська транспортна стивідорна компанія", передбачених пунктом 6.6 цього договору.

За умовами пункту 6.6 договору №20/1/2015-2 від 20.01.2015р.до складу витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейська транспортна стивідорна компанія", які підлягають відшкодуванню Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІНТУР-ЕКС" входить, зокрема, плата за користування сервітутами та/або земельними сервітутами, на яких розташоване майно.

В силу ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Договір про встановлення сервітуту №А4-А від 10.07.2013р.підписаний позивачем без зауважень та заперечень, що свідчить про погодження останнім умови цього договору, яка надає Користувачу за договором сервітуту можливість укласти з іншим суб`єктом господарювання (користувачем), який технологічно пов`язаний з об`єктом сервітуту, відповідний договір.

Статтею 204 ЦК України унормовано, що правомірність правочину презюмується.

Закріплена зазначеною статтею ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами цього правочину, повинні безперешкодно реалізовуватись, а прийняті обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічну правову позицію Верховного Суду викладено в постанові від 12.12.2019 у справі №910/13985/19.

Отже, до спростування презумпції правомірності укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Європейська транспортна стивідорна компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІНТУР-ЕКС" договору тимчасового користування майном №20/1/2015-2 від 20.01.2015р. у суду відсутні правові підстави не враховувати зазначений правочин.

Колегія судів констатує, що позиція позивача полягає фактично в оспоренні договору від 20.01.2015р. як такого, що не відповідає положенням ч.3 ст. 18 ЗУ «Про морські порти України», та не враховує, що п. 5.5. Договору про встановлення сервітуту від 10.07.2013р. надає право третій особі як користувачу причалом №13 за сервітутом право укласти із іншим суб`єктом господарювання відповідного договору з такою особою, яка має потребу у використанні об`єкта сервітуту.

Такий договір укладається із дотриманням вимог ч.3 ст. 18 Закону та може бути оспорений в суді згідно ст.ст. 203,215 ЦК України.

Наразі не існує судового рішення про визнання недійсним договору від 20.01.2015р., укладеного між відповідачем та третьою особою, що Адміністрацією порту не заперечується.

З наведеного можна дійти висновку, що договір тимчасового користування майном №20/1/2015-2 від 20.01.2015р. є підставою для користування відповідачем протягом вересня-грудня 2016 року причалом №13, який знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23.

Згідно ч.1 ст. 3 ЗУ "Про морські порти України" законодавство про морські порти ґрунтується на Конституції України та складається з цього Закону, Кодексу торговельного мореплавства України, ЦК України, ГК України, Бюджетного кодексу України, Податкового кодексу України, Земельного кодексу України, Водного кодексу України, Законів України "Про транспорт", "Про природні монополії" та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Статтею 73 Кодексу торговельного мореплавства України передбачено, що правові, економічні, соціальні та організаційні основи діяльності в морських портах визначаються цим Кодексом та Законом України "Про морські порти України". До функціонування морських рибних портів застосовуються норми цього Кодексу щодо морських портів з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів".

Морський порт - визначені межами територія та акваторія, обладнані для обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та експедиційних робіт, а також інших пов`язаних з цим видів господарської діяльності (пункт 6 ст. 1 Закону України "Про морські порти України").

В силу частини першої ст. 19 Закону України "Про морські порти України" у морських портах надаються послуги з обслуговування суден, здійснення операцій з вантажами, у тому числі проведення вантажно-розвантажувальних робіт, послуги з обслуговування пасажирів та інші послуги, передбачені законодавством.

Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України (частина друга ст. 21 Закону України "Про морські порти України").

Відповідно до Переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №405 від 03.06.2013, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №483 від 07.07.2015, до таких послуг з 01.01.2016 віднесено, зокрема, забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

Наказом Міністерства інфраструктури України "Про затвердження Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України" №541 від 18.12.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.12.2015 за №1608/28053, затверджено відповідні тарифи, розрахунок плати тощо.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про погодження тарифів на спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України" №1331-р від 14.12.2015 погоджено встановлені Міністерством інфраструктури в установленому порядку тарифи на спеціалізовані послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

Вищезазначені акти не містять вказівок на те, що інші правові механізми користування причалом та причальною інфраструктурою, окрім спеціалізованої послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, мають припинити свою дію або на те, що мають змінитись умови правовідносин сторін за такими механізмами. Фактично наведеними актами лише запроваджено додатковий правовий механізм доступу до причалу у формі відповідної послуги, яка не встановлена імперативно для портових операторів в якості загальнообов`язкової.

За таких обставин, послуга доступу до причалу, яка передбачена вищенаведеними постановою Кабінету Міністрів України і наказом Міністерства інфраструктури України, не заміняє договору, передбаченого частиною третьою ст. 18 Закону України "Про морські порти України", при цьому права користувача за договором тимчасового користування майном №20/1/2015-2 від 20.01.2015р.у сукупності з укладеним з позивачем договором сервітуту №А4-А від 10.07.2013р. за обсягом є ширшим ніж право доступу до причалу, оскільки передбачають можливість користування не лише причалом, а і його інфраструктурою.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що позивачем до суду першої інстанції не подано доказів на підтвердження незаконності вже існуючих на підставі договору сервітуту №А4-А від 10.07.2013р. та договору тимчасового користування майном №20/1/2015-2 від 20.01.2015р. правовідносин, які регулюють використання відповідачем причалу №13 за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23 та розташованої на ньому інфраструктури.

Отже, беручи до уваги те, що обсяг прав, набутих відповідачем за договором №20/1/2015-2 від 20.01.2015, включає в себе можливість здійснення вантажних операцій у вересні-грудні 2016 року через розташований за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23 причал №13 та не потребує вчинення будь-яких додаткових дій, у ТОВ "ГРІНТУР-ЕКС" була відсутня потреба в замовленні і споживанні спеціалізованої послуги доступу портового оператора до причалу.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією суду касаційної інстанції, викладеною у постанові від 09.11.2016р. у справі №915/392/16 з аналогічних правовідносин між тими ж сторонами.

Колегія суддів погоджується з тим, що позивачем до місцевого господарського суду не подано доказів на підтвердження укладання між сторонами договору, який передбачав би обов`язок відповідача сплачувати на користь позивача вартість послуг доступу портового оператора до причалу.

З огляду на невизнання відповідачем факту надання йому позивачем послуги доступу портового оператора до причалу протягом вересня-грудня 2016 року та зважаючи на неукладення сторонами відповідного договору, фактичне надання послуг має бути підтверджено іншими первинними документами, які свідчать про надання ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та споживання Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІНТУР-ЕКС" вищезазначеної послуги для здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт наливних вантажів, із зазначенням складових операцій та дій працівників позивача в ході надання даної спеціалізованої послуги за спірний період.

Такі докази у справі відсутні.

Твердження скаржника, що висновки господарського суду з приводу того, що вантажні відомості (Cargo Manifest), коносаменти (Bill of Lading), штурманські розписки (Mates Receipt), загальні декларації (General Deklaration) не підтверджують факт замовлення відповідачем спеціалізованої послуги колегією суддів відхиляються, оскільки вказані документи підтверджують виключно факти заходу і виходу суден в/з акваторії морського порту Миколаїв, а також перевезення ними вантажів морським транспортом, та також жодним чином не свідчать про надання позивачем та споживання відповідачем спеціалізованої послуги доступу портового оператора до причалу..

Листи Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНТУР-ЕКС" про інформування позивача щодо підтвердження прийому суден для здійснення навантаження вантажу свідчать лише про дотримання відповідачем встановленого законодавством порядку здійснення господарської діяльності в морському порту та не доводять факт існування між сторонами зобов`язальних правовідносин щодо надання спеціалізованої послуги доступу портового оператора до причалу, що підпадають під умови договору про надання послуг.

Виставлені позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю "ГРІНТУР-ЕКС" рахунки не є первинними документами, які б свідчили про надання ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України" послуг відповідачу, оскільки ними не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, вказані рахунки носять інформаційний характер та є одностороннє складеними документами на оплату.

За умовами ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду про не доведення позивачем надання відповідачеві у вересні-грудні 2016 року спеціалізованих послуг доступу портового оператора до причалу.

Щодо посилань скаржника на рішення господарського суду Миколаївської області та Постанову Одеського апеляційного господарського суду у справі №915/1543/15 в підтвердження необхідності плати за отримання Спеціалізованої послуги, колегія суддів зазначає, що по-перше, вказана справа з розглядуваною є різними за предметами та підставами позовів (предметом розгляду справи № 915/1543/15 є стягнення заборгованості зі сплати канального збору), судами досліджувалися питання щодо сплати портових зборів, а не плати за надання спеціалізованих послуг, по-друге, відповідно до ч.4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.17 ЗУ Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі Трофимчук проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів констатує, що доводи апеляційної скарги ДП Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії ДП Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) не спростовують правильність висновку місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог за їх недоведеністю.

В процесі апеляційного розгляду справи колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права для виходу за межі доводів апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги відхилені судом апеляційної інстанції, тому оскаржуване рішення господарського суду Миколаївської області залишається без змін як ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права відповідно до ст.276 ГПК України.

Відповідно до ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 21.01.2020р. у справі №915/2046/19 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран