ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

"26" жовтня 2020 р.Справа № 922/3357/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

розглянувши матеріали

позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс", 03187, м. Київ, просп. Академіка Глушкова, убд. 40, оф. 315
до фізичної особи ОСОБА_1 , м. Харків
простягнення 323 828, 80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 323 828, 80 грн. суми пені та 4 858, 00 грн. судового збору.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Згідно вимог статті 1 Господарського процесуального кодексу України Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Згідно частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці та інші.

Відповідно до статті 45 Господарського процесуального кодексу України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

З дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

В обґрунтування звернення із відповідним позовом до суду, позивач зазначає, що договором поруки від 19.05.2010 року забезпечується виконання зобов`язання юридичною особою під час здійснення господарської діяльності, по суті таке забезпечення є таким, що виникло у господарській діяльності сторін, зокрема як позивача так і відповідача. Відповідно до змісту статті 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

У цій справі заявлені однакові позовні вимоги до кожного з відповідачів щодо стягнення заборгованості за одним кредитним договором солідарно з позичальника та поручителя. Позовні вимоги у цій справі є однорідними та нерозривно пов`язаними з обов`язком належного виконання основного зобов`язання за договором поставки.

Тому ефективний судовий захист прав та інтересів позивача буде можливим за умови розгляду цього спору в межах однієї справи, одним судом. Такий розгляд вплине, зокрема, і на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних правловідносин.

Отже, захист прав кредитора у справі за його позовом до боржника і поручителя у межах одного виду судочинства є більш прогнозованим і відповідає принципу правової визначеності, оскільки не допускає роз`єднанню вимог кредитора до сторін солідарного зобов`язання залежно від суб`єктивного складу останнього. Також зазначає, що вказане підтверджується пунктом 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону України "про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року № 2147-VIII.

Оскільки сторонами основного зобов`язання у даній справі є юридичні особи, даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Також посилається на практику Великої палати Верховного суду викладену у постанові від 13.03.2018 року у справі № 415/2542/15-ц, у постанові від 17.04.2018 року у справі № 545/1014/15-ц, у постанові від 25.04.2018 року у справі № 638/13998/14-ц, та зазначає, що оскільки ні відповідач 1 ні відповідач 2, не сплатили заборгованість, що виникла згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК130410/4 від 13.04.2010 року та договору поруки від № б/н від 19.05.2010 року, позивач за захистом свого права звернувся до господарського суду з даним позовом.

Крім того, позивачем до позовної заяви вх. № 3357/20 додано копію судового рішення Московського районного суду м. Харкова від 20.07.2018 року у справі № 643/146/18 щодо стягнення із фізичної особи ОСОБА_1 інфляційних втрат у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором поруки. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23.08.2018 року у справі № 643/16405/17 про стягнення фізичної особи ОСОБА_1 донарахованого розміру 3 % річних у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням зобов`язання згідно договору поруки б/н від 19.05.2010 року.

Суд не приймає посилання позивача на практику Великої палати Верховного суду викладену у постановах від 13.03.2018 року у справі № 415/2542/15-ц, від 17.04.2018 року у справі № 545/1014/15-ц, та від 25.04.2018 року № 638/13998/14-ц оскільки, з аналізу вищезазначених постанов Великої палати Верховного суду вбачається, що вказані висновки Великої Палати Верховного Суду зроблені у справі, предметом розгляду якої були вимоги про солідарне стягнення заборгованості з юридичної та фізичних осіб.

При цьому, у наданій до суду позовній заяві вх. № 3357/20, в прохальній частині відсутні посилання на солідарне стягнення, а заявлено вимогу про стягнення 323 828, 80 грн. суми пені з відповідача як фізичної особи. Тобто відсутня істотна вимога щодо множинності боржників, щодо реалізації солідарного обов`язку в частині солідарного стягнення.

Із урахуванням вищевикладеного, такий спір за суб`єктивним складом його учасників належить до цивільної юрисдикції.

Враховуючи вищевикладене, суб`єктивний склад сторін у справі № 922/3357/20, суд дійшов до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Згідно вимог пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (частина 6 статті 175 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись 175, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» у відкритті провадження у справі № 922/3357/20 за позовом до відповідача фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 323 828, 80 грн. суми пені та 4 858, 00 грн. судового збору.

Роз`яснити заявнику, що позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Повернути позовну заяву та додані до неї документи на 54 арк.у тому числі оригінал квитанції про сплату судового збору від 14.10.2020 року у розмірі 4 858, 00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, а саме 26.10.2020 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку, передбаченому статтями 255-256 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили з врахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Ухвалу підписано 26.10.2020 року.

Суддя О.О. Ємельянова