ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2020 р. Справа№ 911/1111/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Ходаківської І.П.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та заяву ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.08.2020 про відмову в забезпеченні позову

у справі № 911/1111/20 (суддя Ярема В.А.)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту"

за участю третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2

про стягнення вартості частини майна товариства пропорційно до частки заявника в статутному капіталі у розмірі 17464000,00 грн та 346417,05 грн 3% річних, 488992,00 грн інфляційних втрат

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" про стягнення вартості частини майна товариства пропорційно до частки заявника в статутному капіталі у розмірі 17464000,00 грн та 346417,05 грн 3% річних, 488992,00 грн інфляційних втрат.

ОСОБА_1 також було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд накласти арешт на: - грошові кошти відповідача, що знаходяться на відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк» рахунку IBAN НОМЕР_1 , на відкритому в АТ «ПУМБ» рахунку IBAN НОМЕР_2 та на його інших рахунках, що будуть виявлені під час виконання ухвали суду про накладення арешту, в межах суми 13 328 737,33 грн з правом здійснення видаткових операцій по виплаті заробітної плати, податків та інших обов`язкових платежів до бюджету України; - належні відповідачу легкові автомобілі, а саме легковий універсал-В RENAULT LOGAN, н.з. НОМЕР_3 , 2018 р.в.; легковий універсал-В RENAULT LODGY, н.з. НОМЕР_4 , 2017 р.в.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.08.2020 у справі № 911/1111/20 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та легкові автомобілі відповідача.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 21.08.2020 у справі № 911/1111/20 та ухвалити нове рішення яким заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим господарським судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи з порушенням норм процесуального права. Так, апелянт стверджує, що судом безпідставно не було прийнято до уваги аргументи заявника щодо наявності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Зокрема, позивач вважає, що він належними засобами доказування підтвердив наявність обставин витрачання відповідачем коштів не для здійснення розрахунків з позивачем. Крім того, заявник зазначає, що згідно наданих суду фінансових звітів ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" вбачається зменшення розміщених на рахунках відповідача грошових коштів з 6 818 млн. грн до 1 677 млн. грн. За доводами позивача, фінансова звітність також свідчить про погіршення матеріального стану товариства, що пов`язано із вчиненням єдиним учасником та директором відповідача дій щодо виведення основних засобів, а також зменшення прибутку товариства у зв`язку з відмовою в участі в тендерах. Відповідачем, за доводами позивача, було безоплатно передано пов`язаній юридичній особі торгову марку, належну ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту". Вказані дії відповідача з виведення активів, на думку позивача, можуть свідчити про відчуження товариством і іншого майна - легкових автомобілів, на які просив накласти арешт заявник.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2020, справа № 911/1111/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2020, поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали суду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.08.2020; розгляд справи призначено на 26.10.2020; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

В межах встановлених судом процесуальних строків від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" просить ухвалу Господарського суду Київської області від 21.08.2020 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апелянта, відповідач зазначає, що ухвалою Господарського суду Київської області від 06.05.2020 вже було задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача: цілісний майновий комплекс, нежитлову будівлю (пилораму) та земельні ділянки, а тому відповідач вважає, що поданням повторної заяви про забезпечення позову позивач зловживає своїми процесуальними правами. Також відповідач зазначає, що посилання апелянта на погіршення фінансового стану відповідача є введенням суду в оману, оскільки двома економічними експертизами щодо ринкової оцінки активів ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" підтверджено збільшення економічних показників в 2019 порівняно з 2018. Накладення арешту на його кошти, за доводами відповідача, призведе до порушення прав третіх осіб та спричинить незворотні негативні для товариства наслідки у вигляді настання збитків в розмірі 20-25 млн. грн. Крім того, відповідач зазначає, що заявлена сума стягнення не може бути виключною підставою для накладення арешту на кошти та майно товариства, до того ж, доводи позивача про забезпечення позову ґрунтуються на припущеннях.

Від ОСОБА_2 надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги, до якої, зокрема, було долучено ухвалу Господарського суду Київської області від 03.09.2020 у справі № 911/1111/20 про її залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

Також від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, яке задоволено судом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 визначено процесуальний статус ОСОБА_2 у справі № 911/1111/20 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, заяву ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.08.2020 у справі № 911/1111/20 задоволено та вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.08.2020 з урахуванням заяви ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги.

Присутніми представниками відповідача та третьою особою в судовому засіданні 26.10.2020 надавались пояснення щодо обґрунтування своєї правової позиції при вирішенні питання застосування заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні 26.10.2020 оголошено перерву до 28.10.2020.

27.10.2020 від позивача надійшли письмові пояснення, в яких сторона наводить додаткові обґрунтування щодо перебування у власності відповідача рухомого майна.

Колегія суддів, розглянувши подані письмові пояснення, заслухавши думку присутніх представників сторін з даного питання, дійшла висновку про залишення їх без розгляду на підставі ст. 207 ГПК України, оскільки вони були подані поза межами встановлених судом процесуальних строків. До того ж, судова колегія звертає увагу на те, що у відповідності до ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В судовому засіданні 28.10.2020 представники відповідача та третя особа додатково надали усні пояснення.

Третя особа вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити та накласти арешт на кошти та рухоме майно відповідача.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просили оскаржувану ухвалу залишити без задовлення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про відмову у забезпеченні позову.

За змістом ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали оскарження, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників відповідача та третьої особи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є вимоги ОСОБА_3 про стягнення вартості частини майна ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" пропорційно частки заявника в статутному капіталі товариства в розмірі 17 464 000,00 грн, на яку в порядку ст. 625 ЦК України позивачем нараховано інфляційні втрати в розмірі 488 992,00 грн та 3% річних - 346417,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, будучи учасником ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" з часткою в статутному капіталі товариства в розмірі 50 %, що становить 2 100 000,00 грн, подав заяву від 14.06.2018 про вихід з товариства. Набуття ним права на отримання частини майна товариства при виході з товариства також встановлено в судовому рішенні у справі №911/197/19.

Оскільки належна позивачу вартість частини майна товариства, за доводами позивача, не була виплачена відповідачем, що свідчить про недотримання відповідачем вимог ч.ч. 6, 7, 11 ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", положень п. п. 5.1.4, 5.1.6 Статуту ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту", то відповідачем порушено право позивача на мирне володіння свої майном (грошовими коштами в розмірі належної до виплати йому вартості частини майна товариства).

Обґрунтовуючи звернення з заявою про застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти відповідача та легкові машини, позивач зазначав, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання перед позивачем здійснюючи погіршення свого майнового стану через виведення активів на іншу пов`язану юридичну особу. Крім того, заявник посилався на те, що відповідач, незважаючи на ухвалу суду про заборону відчуження цілісного майнового комплексу, продовжує вчинення дій з розміщення оголошень про його продаж на сторінках в інтернет-мережі.

Постановляючи ухвалу про відмову в забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними засобами доказування не підтверджено наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходу забезпечення позову, а саме: вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду, в тому числі і дій, спрямованих на реалізацію належних відповідачу транспортних засобів, безпідставного витрачання відповідачем коштів, приховування активів, тощо.

Однак колегія суддів Північного апеляційного господарського суду в повній мірі не може погодитися з вищенаведеними висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі запроваджено виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як вбачається з матеріалів оскарження, у даній справі між сторонами існує спір щодо виконання відповідачем зобов`язань з виплати учаснику, що подав заяву про вихід, частини майна товариства та інфляційні, річні, всього в сумі 18 299 409,05 грн.

Тобто виконання в майбутньому судового рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо пов`язано із обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості.

Разом з цим, позивач обґрунтовуючи звернення з даною заявою вказував на те, що зі змісту розміщеної відповідачем під час його участі в торгах на інтернет-сайті PROZORRO звітності (балансів) ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" вбачається здійснення останнім діяльності, пов`язаної із зменшення основних засобів, а саме в порівняні з їх загальною первісною вартістю в сумі 6 426 тис. грн (в балансі станом на червень 2018) зменшено на суму 1 335 тис.грн (в балансі станом на 2019 рік). Також згідно вказаної звітності, за доводами позивача, відбулось зменшення оборотних активів товариства майже на 14%. Готівкових коштів, що знаходились на рахунку станом на дату подання позивачем зави про вихід, обліковувалось в розмірі 6 818 тис.грн., а станом на вересень 2019 - 1 677 тис. грн. Наведеним, на думку заявника, підтверджується витрачання відповідачем коштів, що не пов`язано з розрахунками за наявними зобов`язаннями перед позивачем.

Також позивач звертав увагу на те, що погіршення майнового стану ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" є результатом свідомих дій відповідача, спрямованих на виведення активів на користь іншої юридичної особи, пов`язаної з керівником та єдиним учасником товариства. Так, дружиною вказаного учасника товариства було створено ТОВ «ЮАСАФКТІ», якому безоплатно було передано торгівельну марку TRIARMA, що підтверджується долученим до заяви витягом із інтернет-сайту PROZORRO щодо перебування вказаної торгової марки у власності названого товариства. Також на балансі ТОВ «ЮАСАФКТІ» за договорами оренди перебувають основні засоби, які належать відповідачу. У зв`язку з цим, позивач стверджує, що відповідач в особі його єдиного учасника здійснює спланований намір підміни ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" на ринку засобів безпечних умов праці іншим суб`єктом господарювання, при цьому, передавши йому певну сукупність активів в т.ч. і право на торгову марку, яка позитивно зарекомендувала себе на відповідному ринку з 2013.

На обґрунтування вищенаведених тверджень позивачем до матеріалів заяви про забезпечення позову, зокрема, надано роздруковані з інтернет-сайту PROZORRO опублікованих відповідачем балансів за формою №1 та звітів про фінансові результати за формою №2 за II-IV квартали 2018 року та за III-IV квартали 2019 року; копію свідоцтва на знак для товарів і послуг № 174579; витяг бібліографічних даних свідоцтва на знак для товарів і послуг, тощо.

В спростування вказаних аргументів відповідачем не було надано жодних доказів. При цьому, посилання відповідача на експертні висновки за відсутності їх в матеріалах оскарження в суді апеляційної інстанції не може бути належним обґрунтуванням заперечень відповідача щодо відсутності обставин погіршення матеріального стану товариства, що слідує з долучених до заяви про застосування заходів забезпечення позову звітів ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту". Доказів в спростування безоплатної передачі відповідачем ТОВ «ЮАСАФКТІ» основних засобів, а саме торгової марки, в суді апеляційної інстанції не надано та жодними аргументами у відзиві на апеляційну скаргу не заперечено.

Крім того, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги відповідачем у наданому суду апеляційної інстанції відзиві жодним чином не доведено наявності у нього достатньої кількості коштів, необхідних для виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог; не вказано про наявність іншого майна (із конкретизацією переліку та вартості), яке є достатнім для задоволення вимог позивача у разі звернення стягнення на майно.

Водночас, Північний апеляційний господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічну правову позицію викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18; від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20).

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Беручи до уваги те, що умовою застосування заходу забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду через, зокрема, зменшення за кількістю майнових активів відповідача, що було доведено апелянтом при зверненні із заявою про забезпечення позову більш вірогідними доказами, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині застосування заходу забезпечення позову про накладення арешту на грошові кошти відповідача, як такі, що були зроблені при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

При цьому, дослідивши заяву про забезпечення позову та надані на її обґрунтування докази, суд апеляційної інстанції встановив, що наявні в справі документи підтверджують, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача сприятиме запобіганню порушення прав позивача та такі заходи є обґрунтованими, адекватними та співмірними заявленим позовним вимогам.

Окрім цього, накладення арешту на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах відповідача, у межах розміру сум позовних вимог, на переконання судової колегії, є саме тим заходом забезпечення позову, який в розумінні приписів ст. 136 ГПК України, є ефективним для захисту оспорюваних прав заявника та таким, що відповідає змісту порушеного права останнього.

Північний апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що заява позивача про застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах заявленої позивачем суми підлягає задоволенню. Натомість судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали належним чином не було з`ясовано обставини, з якими закон пов`язує можливість вжиття заходів забезпечення позову, що призвело до постановлення помилкової ухвали в цій частині.

Доводи відповідача про те, що вжитими судом заходами забезпечення позову обмежуються права ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" відхиляються, оскільки застосування у даній справі заходів забезпечення позову узгоджується з наведеними вище нормами процесуального права, а встановлені судом обставини щодо наявності обґрунтованих припущень, що грошові кошти відповідача на момент виконання рішення суду можуть зникнути, зменшитися за кількістю, є достатньою підставою для забезпечення позову.

Посилання відповідача на те, що у випадку накладення арешту на кошти відповідача у нього настануть збитки в сумі 20-25 млн. грн визнаються судовою колегією неспроможними, оскільки документально не підтверджені. При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що у встановлених в ст. 146 ГПК України випадках відповідач має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову.

В частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на легкові автомобілі, перелік яких наведений у заяві позивача, апеляційна інстанція зазначає, що позивачем належними засобами доказування не було доведено наявності обставин вчинення відповідачем дій із підготовки їх відчуження третім особам, а відтак і не доведено наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування даного заходу забезпечення позову. До того ж, подана апелянтом довідка із інтернет-сайту //htth: www.unda.com.ua// щодо перебування у власності відповідача транспортних засобів не є належним і допустимим доказом в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України, оскільки вказаний сайт не є офіційним джерелом зберігання відповідних відомостей реєстрації права власності на рухоме майно. При цьому лист Головного сервісного центру МВС від 29.01.2020 № 31/69аз про реєстрацію за відповідачем транспортних засобів станом на 29.01.2020 не доводить наявності у ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" права власності на зазначені автомобілі на час подання позивачем заяви про забезпечення позову від 18.08.2020.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно (легкові автомобілі) за її необгрунтованості.

Колегія суддів, серед іншого, враховує правову позицію Верховного Суду, що викладена в постановах від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 05.09.2019 у справі № 911/527/19, від 10.10.2019 у справі № 904/1478/19, згідно якої під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно, суд має виходити із того, що арешт має стосуватися майна, яке належить до предмета спору.

Оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення грошових коштів, то зв`язок між обраним позивачем заходом забезпечення позову в частині накладення арешту на рухоме майно і предметом позову у даній справі відсутній.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення відповідно до ст. 277 ГПК України, зокрема, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову місцевим господарським судом не було дотримано вимог процесуального закону, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового скасування ухвали Господарського суду Київської області від 21.08.2020.

Північний апеляційний господарський суд приймає нове рішення про часткове задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.08.2020 підлягає частковому задоволенню.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, розподіляються між сторонами.

Керуючись ст. ст. 129, 255, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.08.2020 у справі №911/1111/20 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 21.08.2020 у справі №911/1111/20 скасувати частково.

3. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

4. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту", що знаходяться на відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк» рахунку IBAN НОМЕР_1 , на відкритому в АТ «ПУМБ» рахунку IBAN НОМЕР_2 та на його інших рахунках, що будуть виявлені під час виконання ухвали суду про накладення арешту, в межах суми 13 328 737,33 грн з правом здійснення видаткових операцій по виплаті заробітної плати, податків та інших обов`язкових платежів до бюджетів України.

В задоволенні іншої частини заяви про забезпечення позову - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 );

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (08298, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, буд. 32, ).

Постанова Північного апеляційного господарського суду є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили, тобто до 29.10.2023.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (08298, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, буд. 32, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) 1051 (одну тисячу п`ятдесят одну) грн 00 коп. судового збору, сплаченого стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (08298, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, буд. 32, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) 1051 (одну тисячу п`ятдесят одну) грн 00 коп. судового збору, сплаченого у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

7. Доручити Господарському суду Київської області видати накази на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

8. Матеріали оскарження у справі №911/1111/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

І.П. Ходаківська

Повний текст постанови складено 03.11.2020