ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2020 року м. Дніпро Справа № 908/3558/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Іванова О.Г., Чус О.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Концерну "Міські теплові мережі"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.07.2020 р.

( суддя Проскуряков К.В.., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 20.07.2020 р.)

у справі

за позовом Концерну "Міські теплові мережі"

( м. Запоріжжя )

до відповідача: Комунального підприємства

"Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7"

( м. Запоріжжя )

третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент комунальної власності та приватизації

Запорізької міської ради ( м. Запоріжжя )

про стягнення 245 894,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7", про стягнення 245 894,08 грн., яка складається з основного боргу в розмірі 221 660,02 грн., суми інфляційних втрат в розмірі 11 832,43 грн., 3 % річних в сумі 12 401,63 грн..

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Позивач у період з листопада 2018 р. по листопад 2019 р. відпустив Відповідачу теплову енергію на загальну суму 854 087,52 грн. За вказаний період Відповідач здійснив оплату за надані послуги лише в розмірі 600 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.07.2020 р. в позові відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник не погоджується з висновками викладеними у рішенні господарського суду, вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, рішення прийнято з порушенням норм матеріального права.

Скаржник наголошує на тому, що Позивач здійснює постачання теплової енергії в гарячій воді до нежитлових приміщень, які були передані Відповідачеві згідно рішення № 439/9 виконавчого комітету Запорізької міської ради 21.09.2018 р. «Про передачу майна комунальної власності в господарське відання комунальному підприємству «Виробниче ремонтно- експуатаційне житлове об`єднання №7» Запорізької міської ради». Позивач на реалізацію рішення № 439/9, підготував належним чином оформлений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та надав Відповідачеві, який не підписаний.

При цьому Скаржник зазначає, що укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідно до умов Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення є правомірним та таким, що не суперечить діючому законодавству. Обов`язок укладення договору саме на послугу відповідно до умов типового договору затвердженого Правилами 630 лежить як на виконавцю послуги так і на споживачеві.

Водночас, на думку Скаржника, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Скаржник вважає, що факт наявності теплопостачання в приміщеннях Відповідача в спірному періоді є підтвердженим та доведеним, оскільки системи опалення приміщень Відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинків, в яких вони розташовані.

Скаржник зазначає, що приміщення Відповідача є вбудованими в житлові будинки і мають єдину систему централізованого опалення з житловими будинками. Не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян, які мешкають в житлових будинках на забезпечення їх здоров`я та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає право на житло, Позивач здійснював та продовжує надавати послуги з централізованого опалення Відповідачу в належні йому на праві власності нежитлові приміщення в цьому будинку, у зв`язку з тим, що приміщення Відповідача не є відокремленим від житлового будинку в цілому та не може бути відключено від єдиної системи теплопостачання будинку. В зв`язку з тим, що об`єкти споживання теплової енергії Відповідача мають спільне з будинком підключення до теплової мережі Позивача, то факт отримання теплоносія підтверджується рішеннями про початок та закінчення опалювального сезону 2018-2019 та рішенням про початок опалювального сезону 2019 - 2020 року, відповідно до яких Концерном «Міські теплові мережі» було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Проте, Відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання по оплаті наданих йому Виконавцем послуг - сплату здійснив частково, в зв`язку з чим Позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з позовною заявою.

Від Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою та просить апеляційний суд залишити рішення без змін.

Обґрунтовуючи свої заперечення Відповідач посилається на те, що при поданні позовної заяви та в подальшому Позивачем не було додано до позовної заяви жодного доказу в обгрунтування своїх вимог. Зокрема, Комунального підприємства посилається на те, що у позові відсутня зведена інформація щодо точної кількості приміщень, та проведених нарахувань, по яким заявлені вимоги, згідно вимог чинного законодавства. Перерахунок, заявлений у позові, склав 275 462,5 грн. На підставі чого були здійснені первісні нарахування та подальші коригування Позивачем не вказано, виклад обставин позову не підкріплений письмовими доказами. Загальна сума контррозрахунку складає 442,84 тис. грн.. Відповідачем в рахунок оплати опалення по наданому переліку приміщень було сплачено 600,00 тис. грн.. Орієнтовна сплата робилась на підставі орієнтовної ціни, запропонованої концерном - 1 млн. грн. на 70 приміщень у 2018-2019 опалювальний період ( за мінусом 33 приміщень, що зазначені вище). По контрозрахунку КП «ВРЕЖО №7» по Олександрівському району переплата складає 157,16 тис. грн.

Крім того, у відзиві Комунального підприємства посилається на те, що Відповідач не є кінцевим споживачем послуг з теплопостачання в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» тих приміщень, які зазначені в переліку проекту договору Позивача та у позовній заяві, оскільки частина приміщень використовується третіми особами на підставі договорів оренди або позички, а частина приміщень є вільними. У додатку до вказаного договору концерн «МТМ» зазначив 65 приміщень, за які нараховувалось опалення, а згідно інформаційної довідки інженера за вказані приміщення Відповідач не повинен сплачувати, з причин знаходження вказаних об`єктів в оренді, позичці, віднесення них до житла, а також чистини приміщення, яке не прийняте. В загальному підсумку, КП «ВРЕЖО № 7» не повинно вирішувати питання щодо сплати послуг з опалення по 33-м приміщенням, за які концерном «МТМ» виставлені рахунки та акти, та які концерн включило в проект договору ( 7 відсутні в рішенні + 13 оренда/позичка+ 5 відсутні в рішенні + 2 переведено в житловий фонд + 6 неопалювальні). Крім того, по багатьом приміщенням невірно зазначається опалювальна площа, яка покладається у формулу обчислення теплового навантаження.

Комунального підприємства також вказує на те, що жодного первинного документу з боку Позивача не надано. Інформація щодо обсягів спожитої теплової енергії у багатоквартирних будинках, в яких розташовані нежитлові приміщення комунальної власності підписана провідним економістом відділу договірної та претензійно-позовної роботи, а не спеціалістом з теплопостачання ( енергетиком, енергоаудитором тощо). Посадова інструкція вказаного спеціаліста не долучена до матеріалів справи, а отже надані відомості, після їх вивчення та аналізу викликали сумнів у достовірності наданої інформації. Також, рахунки, які надходили на адресу Відповідача не відповідають нормам чинного законодавства щодо оформлення рахунків, а саме ст. 8-11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Зокрема, у рахунках була відсутня інформація щодо загальної опалювальної площі, на які здійснюються нарахування, обсягу спожитої теплової енергії за поточний період в цілому на будинок, процентний розподіл між споживачами, визначений згідно з вимогами ст. 9-11 вказаного Закону, а також показання відповідних вузлів обліку ( у разі відсутності вузлів обліку теплової енергії - приладів - розподілювачів теплової енергії ), на основі яких цей обсяг визначено, застосоване розрахункове або середнє споживання. Неналежне оформлення рахунків не дозволяє здійснити перевірку нарахувань за кожним приміщенням, оскільки для отримання необхідних відомостей до участі у справі потрібно залучати представників ОСББ за кожним будинком, користувачів інших нежитлових приміщень в складі кожного будинку, оскільки розподіл теплової енергії, нарахування та перерахунок впливають на їх права.

Крім того, Відповідач зазначає про те, що згідно призначень платежу, вказаних КП «ВРЕЖО № 7» неможливо визначити за яке приміщення і в якому обсязі здійснено платіж.

Концерном "МТМ" надано до матеріалів справи письмову відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що згідно із нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність між сторонами договору на надання послуг з централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном «МТМ» послуги, оскільки обов`язок оплати випливає з закону.

Позивач посилається на те, що ним у позовній заяві було зазначено повний перелік приміщень, що знаходяться у господарському віданні Відповідача, та які були передані Відповідачеві згідно рішення № 439/9 виконавчого комітету Запорізької міської ради 21.09.2018 р. «Про передачу майна комунальної власності в господарське відання комунальному підприємству «Виробниче ремонтно-експуатаційне житлове об`єднання №7» Запорізької міської ради». Для Відповідача застосовувались тарифи відповідно до постанов НКРЕКП № 878 від 21.08.2018 р. та № 1725 від 10.12.2018 p., які встановлюють тарифи для потреб інших споживачів (крім населення), до категорії яких відноситься Відповідач.

У запереченнях на відповідь на відзив на апеляційну скаргу концерну «Міські теплові мережі», Відповідач вважає, що належним розрахунком для визначення загальної вартості надмірних позовних вимог все ж таки вірним було б надання переліку приміщень з помісячним розрахунком наданих послуг опалення в опалювальний період, пропорційним співставленням показів приладів обліку з площею нежитлових приміщень, які Позивач вважає предметом позову, хоч всі вихідні дані були Позивачем не перевірені, частково помилкові. Таким чином, впродовж всього слухання справи Позивач не надав та не намагався надати зрозумілий розрахунок по справі, який можливо перевірити, обмежився роз`ясненнями та вирваними із контексту реченнями постанов Верховного Суду, у правовідносинах з фізичними особами.

У поясненнях на заперечення Відповідача на відповідь на відзив на апеляційну скаргу, Позивач зазначає, що системи опалення приміщень Відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинків, в яких вони розташовані. Тож, факт наявності теплопостачання в приміщеннях Відповідача в спірному періоді є підтвердженим. В зв`язку з тим, що об`єкти споживання послуги з централізованого опалення Відповідача мають спільне з будинком підключення до теплової мережі Позивача, то факт отримання теплоносія підтверджується рішеннями про початок та закінчення опалювального сезону 2018 - 2019 року та рішенням про початок опалювального сезону 2019 - 2020 року, відповідно до яких Концерном «Міські теплові мережі» було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Відповідач не надав доказів, зокрема копії акту про виключення приміщень від мереж централізованого опалення, який подається на затвердження відповідної Комісії, відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення приміщень від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла.

Третя особа не скористалася своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надала суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Іванов О.Г., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.08.2020 р. відкрито апеляційне провадження. Розгляд скарги призначено в судове засідання на 01.10.2020 р.

В судовому засіданні 01.10.2020 р. по справі було оголошено перерву до 22.10.2020 р.

Представник третьої особи підтримав заперечення Відповідача та просив відмовити в задоволені апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні 22.10.2020 р. були оголошені вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та Третьої особи, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, виконавчим комітетом Запорізької міської ради 21.09.2018 р. прийняте Рішення № 439/9 „Про передачу майна комунальної власності в господарське відання комунальному підприємству „Виробниче ремонтно-експуатаційне житлове об`єднання №7" Запорізької міської ради".

Відповідно до пункту 1. цього рішення, вирішено вилучити з господарського відання КП "Наше місто" Запорізької міської ради та передати в господарське відання КП "ВРЕЖО №7" Запорізької міської ради майно комунальної власності згідно з додатками 1, 2, 3 до рішення.

Доручено КП "Наше місто" ЗМР передати, а КП "ВРЕЖО №7" ЗМР прийняти в господарське відання майно комунальної власності згідно з додатками 1, 2, 3 до рішення. (п.2)

Зобов`язано КП "ВРЕЖО №7" ЗМР, підготувати проекти відповідних додаткових угод до чинних договорів оренди (позички) та забезпечити їх підписання (п.3)

Зобов`язано КП "ВРЕЖО №7" ЗМР надати до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради інформацію щодо виконання п.п. 2, 3 рішення. ( п. 4 ).

Концерн „МТМ" діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.

Судом також встановлено, що між Комунальним підприємством „Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7" та Концерном „МТМ" з договір з централізованого опалення та постачання гарячої води не укладено. З листування між сторонами вбачається, що між ними ведуться перемовини щодо укладення відповідного договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за № 670007, однак до прийняття цього рішення між сторонами договір не укладено, оскільки існують розбіжності щодо переліку приміщень, до яких надавались послуги, методики здійснення розрахунків, тощо.

За твердженням Концерна "МТМ", останнім надавалась теплова енергія у наступні 73 приміщення: вул. Аваліані 1 а прим А-5 - 108,80 м2; вул. Аваліані 1 а частина підвалу - 182,40 м2; вул. Аваліані 5 а - 111,70 вул. Аваліані 15 - 63,36 м2; вул. Академіка Амосова 61 (влас. потр.) - 26,60 м2; вул. Гоголя 100 - 59,07 м2; вул. Гоголя 143 - 16,50 м2; вул. Гоголя 143 - 23,70 м2; вул. Гоголя 143 - 27,37 м2; вул. Гоголя 143 - 86,2 м2; вул. Гоголя 143 - 86,40 м2; вул. Гоголя 143 прим.1 А-5 - 64,50 м2; вул. Гоголя 145 - 236,00 м2; вул. Дніпровська 4 - 12,70 м2; вул. Жуковського 68 а - 105,50 м2; вул. Жуковського 70 а - 39,40 м2; вул. Жуковського 70 а - 155,10 м2; вул. Жуковського 70 а А-4 прим.55 - 313,60 м2; вул. Жуковського 82 (1-й під. напівпідвал) - 144,65 м2; вул. Жуковського 82 (3 п.) - 67,30 м2; вул. Залізнична 3 - 82,28 м2; вул. Залізнична 9 а (влас. потр.) - 67,80 м2; вул. Залізнична 9а - 34,2 м2; вул. Запорізька 13 - 57,70 м2; вул. Запорізька 2 - 34,81 м2; вул. Запорізька 2 (влас. потр.) - 37,00 м2; вул. Запорізька 6 - 20,90 м2; вул. Запорізька 9 (власні потр) - 107,00 м2; вул. Земського лікаря Лукашевича 2 - 475,50 м2; вул. Олександрійська 97а - 80,20 м2; вул. Олександрівська 97а - 169,01 м2; вул. Покровська 10 (1 поверх) - 110,40 м2; вул. Покровська 21 - 59,75 м2; вул. Поштова 159 б - 18,50 м2; вул. Поштова 159 б прим 21 - 17,70 м2; вул. Поштова 159 б прим 27 - 17,50 м2; вул. Поштова 159 б прим 39 - 16,80 м2; вул. Поштова 159 б прим 49 - 17,20 м2; вул. Поштова 161 (влас. потр.) 1-й під`їзд - 83,80 м2; вул. Поштова 161 (окремостояча будівля) - 201,30 м2; вул. Поштова 161 5 п - 91,80 м2; вул. Поштова 163 - 58,54 м2; вул. Поштова 165 - 46,80 м2; вул. Поштова 169 (влас. потр.) - 58,80 м2; вул. Поштова 55 - 12,10 м2; вул. Приходська 60 - 17,00 м2; вул. Приходська 60 - 35,50 м2; вул. Святого Миколая 57 - 94,65 м2; вул. Троїцька 24 - 404,00 м2; вул. Троїцька 32 - 101,33 м2; вул. Троїцька 32 а підвал - 32,34 м2; вул. Українська 2 - 148,70 м2; вул. Українська 31 (оренда) - 239,00 м2; вул. Українська 8 (влас. потр.) - 15,46 м2; вул. Фортечна 2 - 15,40 м2; вул. Фортечна 76 - 104,80 м2; вул. Фортечна 88 - 99,30 м2; вул. Фортечна 88 (1ВВОД) - 225,00 м2; вул. Фортечна 88 (2ВВОД) - 225,00 м2; вул. Фортечна 88 (оренда) - 110,00 м2; вул. Фортечна 88 а прим 131 - 120,60 м2; вул. Фортечна 88 а (3 під`їзд) - 125,90 м2; вул. Шкільна 1а - 363,23 м2; вул. Шкільна 42 - 106,10 м2; вул. Шкільна 42 - 111,50 м2; вул. Шкільна 7 (влас. потр.) - 217,86 м2; пр. Соборний 144 - 14,70 м2; пр. Соборний 23 підвал А-5 - 64,06 м2; пр. Соборний 81 - 172,8 м2; пр. Соборний 81 (підвал) - 58,50 м2; пр. Соборний 81 (підвал) - 104,40 м2; пр. Соборний 81 підвал - 65,80 м2; пр. Соборний 97 (цоколь) - 72,30 м2.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, Позивач пояснив, що під час здійснення роботи по укладенню договору з централізованого опалення та постачання гарячої води було виявлено, що частина приміщень по яким здійснювались нарахування були передані КП „ВРЕЖО №7" лише в січні 2019 року, а саме: пр. Соборний 144 - 14,70 м2; вул. Шкільна 7 (Влас. потр.) - 217,86 м2; вул. Залізнична 9а (власні потр.) - 67,80 м2. Також, були виконані корегування у нарахуваннях на приміщення, які знаходяться в оренді та приміщення, які знаходяться в господарському віданні інших підприємств, а саме: в квітні 2019 р.: вул. Олександрівська 97а - 169,01 м2; в липні 2019 р.: вул. Поштова 169 - 58,80 м2; в серпні 2019 року: вул. Запорізька 6 - 20,90 м2; вул. Українська 31 - 239,00 м2; вул. Гоголя 143 - 86,40 м2; вул. Фортечна 2 - 15,40 м2; вул. Дніпровська 4 - 12,70 м2; вул. Запорізька 13 - 57,70 м2; вул. Залізнична 3 - 82,28 м2; вул. Українська 2 - 148,70 м2; вул. Поштова 161 1-й під`їзд - 83,80 м2; вул. Запорізька 2 - 37,00 м2; вул. Приходська 60 - 35,50 м2; вул. Жуковського 82 (3 п.) - 67,30 м2; вул. Шкільна 42 - 111,50 м2; вул. Запорізька 2 - 34,81 м2; вул. Жуковського 70а - 155,10 м2; вул. Гоголя 143 - 86,20 м2; вул. Олександрівська 97а - 80,20 м2; в листопаді 2019 р.: вул. Українська 8 (влас. потр.) - 15,46 м2; вул. Поштова 161 (окремо стояча будівля) - 201,30 м2; вул. Аваліані 1а частина підвалу - 182,40 м2; вул. Жуковського 68а- 105,50 м2; пр. Соборний 81 - 172,8 м2. Крім того у зв`язку з передачею котельні, що знаходиться в Південному мікрорайоні міста Запоріжжя під управління філії Концерну „МТМ" Олександрівського району приміщення, які знаходяться у вказаному районі починаючи з листопада 2019 року були враховані в особовий рахунок № НОМЕР_1 , а саме: вул. Автозаводська 6 - 33,3 м2; вул. Новокузнецька 12 прим. VIII - 79,78 м2; вул. Новокузнецька 27 - 68,00 м2; вул. Новокузнецька 44 прим. X - 30,2 м2; вул. Новокузнецька 27 - 59,7 м2; вул. Автозаводська 30 прим. XXXVII - 32,5 м2; вул. Новокузнецька 12 прим. 130 - 89,35 м2; вул. Новокузнецька 12 прим. 111 - 111,19 м2; пр. 40 років Перемоги 13 прим. 64 - 213,1 м2; вул. Новокузнецька 27 - 14,4 м2.

Також, Позивач зазначив, що у період з листопада 2018 року по листопад 2019 року що Концерн „Міські теплові мережі" відпустив Відповідачу теплову енергію ( з урахуванням перерахунків ) на загальну суму 854 087,52 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі теплової енергії за спірний період. Концерном "МТМ" були виставлені КП "ВРЕЖО №7" рахунки на оплату. За вказаний період Відповідач здійснив часткову оплату за наданні послуги у розмірі 632 427,50 грн.

Отже, Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача суму основного боргу послуги з централізованого опалення за період з листопада 2018 р. по листопад 2019 р. по особовому рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 221 660,02 грн.

Позивач вважає, що відсутність укладеного між сторонами договору з централізованого опалення та постачання гарячої води, обов`язковість укладання якого лежить і на Споживачеві, і на Теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з Відповідача на користь Позивача вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції посилався на те, що Позивачем зазначено, що ним здійснюється постачання енергії в гарячій воді в нежитлові приміщення, що знаходяться в господарському віданні Відповідача відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 439/9 від 21.09.2018 р. та прийняті Відповідачем згідно актів приймання-передачі нерухомого майна. При цьому, Акти містять близько 1 415 об`єктів нерухомого майна по всім районам м. Запоріжжя, та які з цих приміщень саме прийняті в господарське відання з боку відповідача позивачем не зазначено. Більш того, 80-90 % приміщень з цих списків знаходяться у користуванні третіх осіб, які прийняли на себе зобов`язання щодо оплати комунальних послуг відповідно до умов укладених договорів оренди або позички, по яким орендодавцем виступає Орган управління майном - Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, а Відповідач - балансоутримувачем. Відповідач зазначив, що КП "ВРЕЖО №7" не є фактичним споживачем теплової енергії по вільним нежитловим приміщенням Олександрівського району м. Запоріжжя у період, вказаний у позові; право господарського відання не оформлено за жодним приміщенням, зазначеним у позові за відповідачем в установленому Законом порядку; власником вільних нежитлових приміщень, вказаних у позові, є територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради; позовна заява не містить детального розрахунку нарахованих сум, а при перевірці виявилось значне завищення вартості поставленої теплової енергії; між сторонами відсутні договірні відносини та позивач зробив все можливе, щоб їх уникнути шляхом постійного нав`язування власних умов, завищення ціни та зриву досягнутих домовленостей між сторонами; Позивачем не надані докази фактичного надання послуги з опалення.

В основу оскаржуваного рішення покладено висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволені позовних вимог, оскільки заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, місцевий господарський суд зазначив, що до матеріалів справи Позивачем надано інформацію щодо обсягів спожитої теплової енергії, покази вузлів обліку, порядок детального розрахунку та інформацію про середні обсяги споживання. Однак, Позивачем не надано первинних документів на підтвердження зняття показів з лічильників по кожному об`єкту, а саме копії журналу обліку теплової енергії по показникам приладу обліку, Акту прийому в експлуатацію приладу обліку теплової енергії з одиницею виміру теплової енергії МВт, обґрунтування нормативного навантаження по кожному об`єкту окремо, тощо. Детальний розрахунок щодо нарахованої суми, яка зазначена у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог, а саме - 854 087,52 грн. матеріали справи не містять взагалі, до позову додані помісячні нарахування з листопада 2018 р. по листопад 2019 р. без зазначення нарахувань по кожному приміщенню окремо. Також, у заявлених позовних вимогах з урахуванням пояснень Відповідача неможливо встановити по яким саме об`єктам нараховано заборгованість, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір щодо переліку приміщень, які перейшли до господарського відання КП "ВРЕЖО № 7", отже відсутня зведена інформація щодо точної кількості приміщень, та проведених нарахувань, по яким заявлені вимоги. Також, Концерном "МТМ" належним чином не обґрунтовано жодних правових підстав включення в єдиний особовий рахунок значної кількості приміщень, розташованих у різних за експлуатаційними характеристиками багатоквартирних будинках, які мають різну поверховість, наявність або відсутність будинкових приладів обліку, різні матеріали стін будинку, їх утеплення, площу, наявність приладів опалення в місцях загального користування та інші фактори, що впливають на розрахунок суми за послуги централізованого опалення.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу (ЦК) України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Концерн "Міські теплові мережі" діє на підставі статуту, відповідно до якого основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, постачання теплової енергії для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємства, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут та інше.

Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання", Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198 ( далі - Правила № 1198 ), Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та іншими нормативно-правовими актами України.

Позивач є монополістом відповідно до положень Закону України "Про природні монополії" та відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії.

Статтею 25 Закону України "Про теплопостачання" передбачено обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно з частиною другою статті 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Зазначені положення кореспондуються з пунктами 4, 14 Правил №1198, якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Аналогічні положення містяться у пункті 3 Правил №1198, відповідно до якого споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

З огляду на викладені норми права, поставка теплової енергії без договору не допускається.

Матеріалами цієї справи встановлено та не заперечується Позивачем, що договору між сторонами у заявлений період не існує.

В той же час, частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

При цьому Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі ( наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 р. у справі № 7128916/17-ц ).

Отже, навіть за відсутності договору, втім, з належним підтвердженням матеріалами справи факту її поставки споживачу, останній не звільняється від оплати такого товару.

Разом з тим, Відповідач під час розгляду справи в суді попередньої інстанції наголошував на тому, що КП "ВРЕЖО № 7" не є фактичним споживачем теплової енергії по вільним нежитловим приміщенням Олександрівського району м. Запоріжжя у період, вказаний у позові; право господарського відання не оформлено за жодним приміщенням, зазначеним у позові за Відповідачем в установленому Законом порядку; власником вільних нежитлових приміщень, вказаних у позові, є територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради; позовна заява не містить детального розрахунку нарахованих сум, а при перевірці виявилось значне завищення вартості поставленої теплової енергії; Позивачем не надані докази фактичного надання послуги з опалення.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких судвстановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Отже, відповідно до правил доказування Позивач звертаючись з відповідним позовом до суду та посилаючись на отримання Відповідачем послуг з централізованого опалення у 73 приміщення за період з листопада 2018 р. по листопад 2019 р. на суму 221 660,02 грн., повинен довести зазначені обставини, надавши суду докази фактичного надання послуги з опалення по кожному з об`єктів ( первинні документи на підтвердження зняття показів з лічильників по кожному об`єкту, а саме копії журналу обліку теплової енергії по показникам приладу обліку, Акту прийому в експлуатацію приладу обліку теплової енергії з одиницею виміру теплової енергії МВт, обґрунтування нормативного навантаження по кожному об`єкту окремо, тощо ). Матеріали справи взагалі не містять детальний розрахунок щодо нарахованої суми, яка зазначена у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог, а саме - 854 087,52 грн.

Натомість, як зазначив місцевий господарський суд у заявлених позовних вимогах з урахуванням пояснень Відповідача неможливо встановити по яким саме об`єктам нараховано заборгованість, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір щодо переліку приміщень, які перейшли до господарського відання КП "ВРЕЖО№7", отже відсутня зведена інформація щодо точної кількості приміщень, та проведених нарахувань, по яким заявлені вимоги. Також, Концерном "МТМ" належним чином не обґрунтовано жодних правових підстав включення в єдиний особовий рахунок значної кількості приміщень, розташованих у різних за експлуатаційними характеристиками багатоквартирних будинках, які мають різну поверховість, наявність або відсутність будинкових приладів обліку, різні матеріали стін будинку, їх утеплення, площу, наявність приладів опалення в місцях загального користування та інші фактори, що впливають на розрахунок суми за послуги централізованого опалення.

З огляду на викладене апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача суми основного боргу в розмірі 221 660,02 грн. - не підтверджені належними та допустимими доказами, що є підставою для відмови в задоволені позову.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.07.2020 р. у справі № 908/3558/19 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28.10.2020 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Чус