РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.11.2020Справа № 910/10321/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши справу у порядку спрощеного провадження

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»

про стягнення 91 288, 84 грн.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про стягнення 91 288, 84 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору про користування залізничними під`їзними коліями від 03.09.2012 № ОД/П-12-667 дНЮ, у останнього виникла заборгованість у розмірі 91 288, 84 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

06.08.2020 від Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

17.08.2020 від Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» надійшло клопотання про продовження строку на подання відзиву мотивоване у тому числі карантинним режимом на підприємстві.

21.09.2020 від Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» надійшов відзив по справі.

22.09.2020 від Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» надійшов відзив по справі.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

03.09.2012 між позивачем та відповідачем укладено договір про користування залізничними під`їзними коліями № ОД/П-12-667 дНЮ.

Відповідно до п. 1.1. Договору позивач утримує і здійснює поточне утримання малодіяльної під`їзної колії по ст. Новополтавка, протяжністю 1, 047 км., на якій здійснюється подача, прибирання, навантаження та відвантаження вагонів «Підприємства» локомотивом «Залізниці».

Пунктом 1.2 Договору визначено, що відповідач забезпечує своєчасну компенсацію збитків позивача у відповідності з умовами договору.

Додатковою угодою від 24.10.2017 № 2 до Договору № ОД/П-12-667 дНЮ сторони погодили, що розмір компенсації збитків по утриманню колії залежить від обсягів робіт «Підприємства» з подавання і прибирання вагонів і визначається «Залізницею» виходячи з розрахунку різниці маж доходними надходженнями по таблиці № 2 і таблиці № 1 розділу 3 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом в межах України і фактично понесеними витратами на утримання під`їзної колії за звітний період і розраховується до 20 числа, наступного за звітним (п.2.1 Договору).

Згідно п.2.2 Договору в редакції Додаткової угоди від 24.10.2017 № 2 - «Залізниця» виставляє «Підприємству» рахунок на оплату компенсації на підставі та після підписання сторонами відповідних актів виконаних робіт, розрахунку, в якому зазначається об`єм виконаних робіт та вартість збитків по утриманню під`їзної колії за підсумками роботи за рік.

Як зазначає позивач станом на 24.04.2020 відповідачем не виконано зобов`язання за договором з компенсації збитків за 12 місяців 2017 року на загальну суму 78 491, 66 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним на адресу філії відповідача, 27.03.2018 було направлено рахунок № 22 від 23.03.2018, розрахунок витрат Миколаївської дистанції колії, затверджений 23.03.2018 та акт виконаних робіт № 01 від 23.03.2018 на загальну суму 78 491, 66 грн.

Крім того, позивач звертався до відповідача листами щодо сплати заборгованості, однак зобов`язання відповідачем не виконано.

Враховуючи викладене позивачем заявлено до стягнення з відповідача 91 288, 84 грн., з яких 78 491, 66 грн. заборгованість за договором, 8 076, 80 грн. - втрати від інфляції та 4 720, 28 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір про надання послуг характеризується особливим об`єктом, який, по-перше, має нематеріальний характер, по-друге, нероздільно пов`язаний з особистістю послугонадавача. Тобто, у зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця не має матеріального змісту, як це має місце при виконанні роботи, а полягає у самому процесі надання послуги. З урахуванням наведених особливостей слід зазначати, що стаття 177 Цивільного кодексу України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто, характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача, синхронність надання й одержання послуги. При цьому, виникнення обов`язку здійснити оплату за договором законодавець пов`язує саме з її фактичним наданням у строки та в порядку, що встановлені договором; строк (термін) виконання обов`язку здійснити оплату також визначається у відповідності з умовами договору.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із змісту ст. 525 ЦК України випливає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Як вже зазначалось позивачем були надані відповідачу послуги за договором за 12 місяців 2017року, однак відповідач за вказані послуги не розрахувався, в наслідок чого у останнього перед позивачем виникла заборгованість.

Сторони погодили, що розмір компенсації збитків по утриманню колії залежить від обсягів робіт «Підприємства» з подавання і прибирання вагонів і визначається «Залізницею» виходячи з розрахунку різниці між доходними надходженнями по таблиці № 2 і таблиці № 1 розділу 3 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом в межах України і фактично понесеними витратами на утримання під`їзної колії за звітний період і розраховується до 20 числа, наступного за звітним (п.2.1 Договору).

Згідно п.2.2 Договору в редакції Додаткової угоди від 24.10.2017 № 2 - «Залізниця» виставляє «Підприємству» рахунок на оплату компенсації на підставі та після підписання сторонами відповідних актів виконаних робіт, розрахунку, в якому зазначається об`єм виконаних робіт та вартість збитків по утриманню під`їзної колії за підсумками роботи за рік.

Однак, як зазначає сам позивач у листі від 23.03.2018 № ПЧ-14-08/240 в 2017 році на під`їзній колії по ст. Новополтавка подача, прибирання, навантаження та відвантаження вагонів не відбувалася, були понесені лише витрати на амортизаційні відрахування.

Крім того, позивач зазначає у позовній заяві про те, що разом з вищезазначеним листом було направлено рахунок № 22 від 23.03.2018, розрахунок витрат Миколаївської дистанції колії, затверджений 23.03.2018 та акт виконаних робіт № 01 від 23.03.2018 на загальну суму 78 491, 66 грн., однак у самому листі інформація щодо відправки акта виконаних робіт № 01 взагалі відсутня, а також відсутній опис вкладення у цінний лист відправки відповідачу.

Саме наявність та підписання акта виконаних робіт сторонами є обов`язковою умовою (згідно п. 2.2. Договору в редакції Додаткової угоди № 2) для виникнення у Позивача права на виставлення Відповідачу відповідного рахунку на оплату.

Крім того, доданий до позовної заяви акт № 01 від 23.03.2018 не містить переліку, вартості та об`єму робіт, виконаних Позивачем для утримання під`їзної колії в 2017 році.

Таким чином, відсутність підписаних обома сторонами акта виконаних робіт та розрахунку вартості збитків по утриманню під`їзної колії за 2017 рік, свідчить про відсутність передбачених п. 2.2. Договору (в редакції Додаткової угоди № 2) підстав для виставлення Позивачем рахунку на оплату та проведення розрахунків за Договором за період 2017 року.

Щодо посилання позивача на понесення ним збитки, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Приписами ч. 1 ст. 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 ГПК України, обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва