ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. ОдесаСправа № 916/860/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді: Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання: Солвйова Д.В.;

Представники сторін в судове засідання не з`явились.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

на рішення Господарського суду Одеської області від 13.08.2020 у справі №916/860/20

за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до Фізичної особи-підприємця Лисицького Костянтина Юрійовича

про стягнення 244 621,14 грн.

(суддя першої інстанції: Щавинська Ю.М., дата та місце ухвалення рішення: 13.08.2020, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, просп.Шевченка, 29)

01.04.2020 Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Лисицького Костянтина Юрійовича (далі - ФОП Лисицький К.Ю.), в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.03.2019 в загальному розмірі 244 621,14 грн., з яких заборгованість за кредитом у сумі 208333,31 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, у сумі 9 944,45 грн., заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії у сумі 23 110,64 грн., пеня у сумі 3 232,74 грн., а також витрати по сплаті су до вого збору.

В обгрунтування позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» зазначив про порушення відповідачем умов кредитного договору, укладеного ФОП Лисицьким К.Ю. з АТ КБ "Приватбанк" шляхом підписання 11.03.2019 заяви про приєднання до "Умов та Правил надання послуги "КУБ", в частині повернення кредитних коштів, відсотків та комісії.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.08.2020 по даній справі позов задоволено частково, стягнуто з ФОП Лисицького К.Ю. на користь АТ КБ "Приватбанк" основний борг у сумі 208 333 грн. 31 коп., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, у сумі 6801 грн. 27 коп., заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії у сумі 23 110 грн. 64 коп., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3 573 грн. 68 коп., в задоволенні решти позову відмовлено.

Місцевий господарський суд, з огляду на приписи чинного законодавства України, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості станом на 14.02.2020 року за кредитом у сумі 208 333,31 грн, заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії в розмірі 23 110,64 грн. та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість у сумі 9 944,45 грн., зазначив про його обгрунтованість та правильність.

Разом з тим, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав вважати наданий позивачем витяг з "Умов та правил надання послуг "КУБ'"' частиною кредитного договору, у зв`язку з чим відсутні також підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що є обов`язковим при застосуванні судами норм чинного законодавства щодо стягнення штрафної відповідальності, яка настає тільки у випадку письмової домовленості сторін щодо її застосування. Враховуючи наведене, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 3 232,74 грн. суд першої інстанції відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 13.08.2020 по даній справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити у вказаній частині нове рішення - про стягнення заборгованості за договором.

Апелянт вважає, що су дом належним чином не досліджено електронний доказ Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який додано до позову, і він може прийматись судом до уваги виключно у випадку, визначеному у ч.5 ст. 96 Господарського процесуального кодексу України, проте норми вказаної статті не застосовано та не визнано вказаний доказ неналежним виключно на підставі тлумачення норми ст.ст.633, 634 Цивільного кодексу України Великою Палатою Верховного Су ду по справі №342/180/17.

Апелянт зазначає, що згідно заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ФОП Лисицький К.Ю. приєднався до Умов та правил V надання банківських послуг (умови), тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування та взяло на себе зобов`язання виконувати умови договору.

Заявник апеляційної скарги зазначає; що Умови, розміщені в мережі Інтернет на веб-сайті Банку змінюються з плином часу з метою відповідності реаліям часу. стану економіки, проте на веб-сайті наявні Умови, (архів), що діяв в певний термін, які не змінюються.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що у даній справі надає Умови, які діяли на момент приєднання відповідача до публічної оферти та затверджені внутрішньобанківськими розпорядчими актами, з чого можна дійти висновку, що позивач надав докази того, що саме Умови, котрі додані до скарги та дійяли на момент використання, а суд не здійснив аналізу вказаних Умов.

Також апелянт зазначає, що в даному випадку неможливо застосовувати до спірних правовідносин висновки, зазначені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17.

Ухвалою Південно-західного апеляшиного господарського суду від 14.09.2020 відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк" на рішення Господарського суду Одеської області від 13.08.2020 у справі №916/860/20, призначено розгляд справи №916/860/20 за апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк" на рішення Господарського суду Одеської області від 13.08.2020 на: 02.11.2020 року о 10-30 год.

В судове засідання 02.11.2020 представники сторін не з`явились, не повідомивши суд про причини неявки, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представників, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи бу де встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої іистанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанцїі норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.03.2019 ФОП Лисицьким К.Ю. через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису Заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ" (а.с.17-18).

Зі змісту вказаної анкети-заяви вбачається, що відповідач приєднався до розділу 3.2.8 Умов та правил надання послуги "КУБ", що розміщені на сайті ПАТ КБ "Приватбанк" pb.ua, які разом із заявою складають кредитний договір між Банком та Клієнтом.

Підписана відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису заява про приєднання до Умов та правил надання послуги "КУБ" містить істотні умови кредитного договору, а саме:

- вид кредиту: строковий (п.1.1. заяви),

- розмір кредиту: 500000 грн. (п.1.2. заяви),

- строк кредиту: 12 місяців з моменту видачі коштів Клієнту (п.1.3. заяви),

- проценти за користування кредитом: перші 6 місяців 1,8% в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця - 1,6% від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту),

- порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів Клієнту до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом; погашення процентів щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів Клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом (п. 1.5. заяви),

- положення про відповідальність, згідно з якими у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п.1.5. цієї заяви, "кліснт зобов`язаний додатково до процентів, вказаних в п. 1.4., сплатити банку проценти в розмірі 4% в місяць від суми простроченої заборгованості (п.1.6. заяви).

Також п.1.6 Заяви передбачено, що у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п.1.5 цієї Заяви, Клієнт зобов`язаний додатково до процентів сплатити також неустойку у розмірі і згідно розділу 3.2.8 Умов та Правил надання банківських послуг.

В матеріалах справи наявний Витяг з "Умов та правил надання банківських послуг", затверджений на засіданні Правління АТ КБ "Приватбанк" від 09.02.2017, протокол №10, який не містить підпису відповідача.

13.03.2019 на підставі укладеного договору, позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 500 ООО грн., що підтверджується випискою по рахунку позичальника (а.с.27).

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, Банком 13.01.2020 на адресу відповідача було направлено повідомлення про необхідність погашення простроченої заборгованості у строк до 11.02.2020, в іншому випадку договір буде розірвано, починаючи з 12.02.2020 (а.с.30).

Вимоги Банку не були виконані, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з розрахунком заборгованості, здійсненого позивачем за договором б/н від 11.03.2019, враховуючи те, що відповідач у встановлені договором строки не здійснив повернення кредитних коштів та не сплатив відсотки за користування наданим кредитом, у ФОП Лисицького К.Ю. станом на 14.02.2020 року утворилась заборгованість за кредитом у сумі 208 333,31 грн, заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії в розмірі 23 110,64 грн. та заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість у сумі 9 944,45 грн. (а.с. 26)

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обгрунтованим з наступних шдстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією з шдстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов' язків.

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з положеннями ч.1 та ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам, зокрема, поточні рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструменпв відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

З огляду на норму ч. 1 ст. 1069 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Тобто, норми чинного законодавства надають сторонам договору банківського рахунку можливість передбачити в ньому положення про надання банком кредиту, який надається понад залишок грошових коштів на поточному рахунку клієнта в цьому банку в межах заздалегідь обумовленої суми шляхом дебетування його рахунка. Таке кредитування рахунка клієнта надає останньому можливість здійснювати платежі за умови відсутності або недостатності грошових коштів на його рахунку (відповідна правова позиція, викладена також у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 18.02.2020 у справі №914/504/18, від 12.03.2020 у справі №916/548/19).

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів · ( суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається· на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Вимогами ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вказує позивач, відповідач, порушуючи виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, у встановлені договором строки не здійснював щомісячного погашення заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, а також належних до сплати банку інших платежів.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов· язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Згідно з розрахунком заборгованості, здійсненого позивачем за договором б/н від 11.03.2019, враховуючи те, що відповідач у встановлені договором строки не здійснив повернення кредитних коштів та не сплатив відсотки за користування наданим кредитом, у ФОП Лисицького К.Ю. станом на 14.02.2020 року утворилась заборгованість за кредитом у сумі 208 333,31 грн, заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії в розмірі 23 110,64 грн. та заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість у сумі 9 944,45 грн. (а.с. 26) Місцевим господарським судом перевірено розрахунок заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість у сумі та задоволено позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» не оскаржується, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.269 Господарського процесуального кодексу України не переглядається.

Стосовно вимог АТ «КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 3232,74 судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом. пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого становлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, останній має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент ( споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 17.03.2020 у справі №910/9788/ 19).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у заяві відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг відсутні умови про застосування до відповідача відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання та комісії за користування кредитом, та, відповідно, не визначено їх розміру.

Щодо посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, то необхідно зазначити таке.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК України).

Згідно з ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному. повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені).

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що витяг з Умов та Правил користування банківськими послугами не визнано відповідачем і він не містить його підпису, тому його не можна розцінювати як складову договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви про відкриття поточного рахунку.

При цьому, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови.

З урахування вказаного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. та відповідно відсутність підстав для нарахування позивачем відповідачу пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань у цьому випадку.

Відповідна правова позиція викладена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду 17.03.2020 у справі №910/9788/19, від 12.03.2020 у справі №916/548/19, від 18.02.2020 у справі No914/504/l 8.

При цьому, доводи апеляційної скарги щодо неможливості застосування до спірних правовідносин висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, у зв`язку з тим, що у тій справі розглядався між пересічним споживачем банківських послуг в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та АТ КБ «Приватбанк» є безпідставними, оскільки у даному випадку слід виходити з наданого судом тлумачення норми права, а не суб`єктного складу сторін спору.

Крім того, суд першої інстанції обгрунтовано. керуючись нормами ст. 534 Цивільного кодексу У країни щодо черговості погашення вимог за грошовими зобов`язаннями (у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу), зазначив, що сплачені відповідачем кошти у сумі 3143, 18 грн підлягають віднесенню на погашення відсотків, нарахованих на прострочену заборгованість.

Аналізуючи питання обсягу дослгдження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті б Конвенції зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським су дом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на рішення Господарського суду Одеської області від 13.08.2020 у справі №916/860/20 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 13.08.2020 у справі №916/860/20 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на рішення Господарського суду Одеської області від 13.08.2020 у справі №916/860/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 13.08.2020 у справі №916/860/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.11.2020 року.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош