ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 жовтня 2020 року Справа № 903/1007/19

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання - Коваль Олександр Миколайович

за участю представників сторін:

від позивача-1: н/з

від позивача-2: М`яловіцький В.Л. - довіреність від 06.10.2020

від відповідача-1: Бєлкін Л.М. - довіреність від 27.06.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ІФ №001223

від відповідача-2: н/з

від третьої особи: н/з

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/1007/19 за позовом Приватного підприємства "Ірома", Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецуправління Дорсервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профкапітал", Державного реєстратора Адамчука Руслана Євгенійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Затурцівська сільська рада Локачинського району Волинської області про скасування запису №33179616 від 09.09.2019,

ВСТАНОВИВ:

ПП "Ірома" та ТОВ "Спецуправління Дорсервіс " звернулися в суд з позовом до ТОВ "Фінансова компанія "Профкапітал", державного реєстратора Адамчука Р.Є., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Затурцівська сільська рада Локачинського району Волинської області, в якому просять скасувати запис №33179616 від 09.09.2019 про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профкапітал" на 86/100 часток добудови адміністративного приміщення /А5/, загальною площею 1226,6 кв.м., розташованою за адресою м. Луцьк, проспект Перемоги,15, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, внесений на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Адамчука Руслана Євгенійовича (Затурцівська сільська рада Локачинського району, Волинська область) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:48632321 від 11.09.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на порушення державним реєстратором норм чинного законодавства при проведенні ним реєстрації за ТОВ "Фінансова компанія "Профкапітал" права власності на вказане нерухоме майно.

Ухвалою суду від 23.12.2019 відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження (суддя Слободян О.Г.), (т.1, а.с.1).

11.01.2020 ТОВ "ФК Профкапітал" направило на адресу суду відзив на позовну заяву (т.1, а.с.157-213), в якому не погоджується з аргументами позову і заперечує проти викладених доводів.

15.01.2020 від відповідача ТОВ "ФК Профкапітал" надійшла заява про відвід судді Слободян О.Г. (т.1, а.с.215-216).

17.01.2020 на адресу суду надійшов відзив державного реєстратора Адамчука Р.Є., в якому просить суд відмовити у задоволені позовних вимог до державного реєстратора Адамчука Руслана Євгенійовича, про зобов`язання державного реєстратора Адамчука Руслана Євгенійовича скасувати рішення від 11 вересня 2019 року №48632321 про державну реєстрацію права власності на добудову адміністративного приміщення /А- 5/, розташованого за адресою: м. Луцьк, проспект Перемоги, 15, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал». Оскільки, рішення № 48632321 від 11 вересня 2019 року про державну реєстрацію права власності на добудову адміністративного приміщення /А-5/, розташованого за адресою: м. Луцьк, проспект Перемоги, 15, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» (03150, м.Київ, вул. Предславинська, буд 11, ) прийняте на підставі постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2019 у справі №903/729/16, ухвали цього ж суду від 14.03.2019 та рішення господарського суду Волинської області у названій справі від 20.11.2018. Вищезазначені судові рішення набрали законної сили не були скасовані і є чинними, що підтверджується інформацією з Єдиного держаного реєстру судових рішень. Таким чином відповідно до пункту 9 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» підставою для державної реєстрації прав є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Зазначає, що в мотивувальній частині рішення господарського суду Волинської, області від 20.11.2018 в графі суть спору чітко зазначено: про визнання права власності на 86/100 добудови адміністративного приміщення /А-5/ по пр. Перемоги, 15 у м. Луцьку. В результативній частині рішення суду першої інстанцій від 20.11.2018 у справі №903/729/16 за позовом банку про визнання за ним права власності на 86/100 частини добудови викладено: позов задовольнити, визнати за Публічним акціонерним товариством «Західінкомбанк» право власності на 86/100 добудови адміністративного приміщення /А-5/ по пр. Перемоги, 15 у м.Луцьку. Відповідно до ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.03.2019 у справі № 903/729/16 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» про процесуальне правонаступництво задоволено. Замінено позивача - Публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк» правонаступником - «Фінансова компанія «Профкапітал»

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2019 року у справі № 903/729/16 спільну апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецуправління Дорсервіс» та Приватного підприємства «Ірома» залишено без задоволення. Рішення господарського суду Волинської області від 20.11.2018 у справі змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2019 у справі № 903/729/16, а саме залучення до участі у справі правонаступника позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал». Результативну частину рішення господарського суду Волинської області від 20.11.2018 року залишено без змін.

Таким чином, керуючись ст. 10, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», пунктом 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 було прийняте рішення № 48632321 від 11 вересня 2019 про державну реєстрацію права власності на добудову адміністративного приміщення /А-5/, розташованого за адресою: м. Луцьк, проспект Перемоги, 15, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» (03150, м.Київ, вул. Предславинська, буд 11, )

17.01.2020 на адресу суду надійшли письмові пояснення від Затурцівської сільської ради (т.1, а.с.242), в яких повідомлено, що державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Затурцівської сільської ради Локачинського району Адамчуком Русланом Євгенійовичем були проведені реєстраційні дії відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127.

20.01.2020 представники позивачів направили на адресу суду відповідь на відзив ТОВ «ФК «Профкапітал», в якій відзив на позовну заяву розцінюють як цілковито юридично необґрунтований і такий, що суперечить фактичним обставинам справи і не відповідає суті та змісту позовних вимог (т1, а.с.244-264).

Ухвалою суду від 24.01.2019 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профкапітал" про відвід судді Слободян О.Г. Задоволено самовідвід судді Господарського суду Волинської області Слободян О.Г. від розгляду справи №903/1007/19. Справу №903/1007/19 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу (т.1, а.с.265-266).

На підставі Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2020 справу розподілено судді Гарбару І.О.

Ухвалою суду від 28.01.2020 (суддя Гарбар І.О.) справу №903/1007/19 прийняв до розгляду зі стадії підготовчого провадження та призначив підготовче засідання.

04.02.2020 ТОВ «ФК «Профкапітал» надіслало на адресу суду заперечення проти відповіді позивачів на відзив відповідачів, в яких вважає доводи відповіді на відзив не спростовують доводів відзиву відповідача-1, тим більше останній грунтується на практиці Верховного Суду. Вважає, що позивачі не підтвердили доводів позову, а тому позов не підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 11.02.2020 суд витребував у ТзОВ «Фінансова компанія» Профкапітал» звіт про оцінку майнових прав на нежитлове приміщення по проспекту Перемоги, 15 в м. Луцьку та документ про сплату суми продажу продавцю та у Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (43021, м.4 Луцьк, вул. Винниченка, 67, 4-й поверх) документацію із землеустрою за 2004-2006 роки щодо земельних ділянок за адресою м. Луцьк Проспект Перемоги, 15, яка розроблялась на замовлення МП «Інкомсервіс» - оригінали для огляду та вивчення.

24.02.2020 ПП "Ірома" подало до суду заяву про забезпечення доказів (т.2, а.с.113-120).

Ухвалою суду від 02.03.2020 в задоволенні заяви про забезпечення доказів у справі №903/1007/19 відмовлено (т.2, а.с.128-130).

03.03.2020 Головне управління Держгеокадастру у Волинській області на вимогу ухвали суду від 11.02.2020 надіслало на адресу суду оригінал Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку МП «Інкомсервіс» КН 11:010:0044, розташовану за адресою: пр.Перемоги,15, м.Луцьк.

Ухвалою суду від 24.03.2020 продовжено строк підготовчого судового засідання на 30 календарних днів до 29.04.2020 (т.2, а.с.160).

22.04.2020 представники позивачі подали до суду клопотання (т.2, а.с.183-190), яким приєднали до матеріалів справи Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 по справі №903/779/19, оскільки вказаною постановою заперечено виникнення права власності у ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» на зазначене нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу майнових прав між товариством та ПАТ «Західінкомбанк» від 13.02.2009, оскільки останній жодного стосунку до договору купівлі-продажу від 27.10.1999 між КБ «Західінкомбанк» та МП «Інкомсервіс» незалежно від його редакції не мав і немає.

Представники позивачів 25.05.2020 подали до суду заяву, в якій просять суд приєднати до матеріалів справи письмові докази.

ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» 06.07.2020 на адресу суду та електронну адресу надіслало додаткові пояснення.

Розгляд справи в підготовчому судовому засіданні неодноразово відкладався за заявами представників сторін з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (ухвали суду від 06.04.2020, від 28.04.2020, від 26.05.2020, від 14.07.2020, від 26.08.2020).

07.09.2020 позивачі подали заяву з процесуальних питань.

Протокольною ухвалою від 08.09.020 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 28.09.2020 о 10:00 год.

14.09.2020 представник ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» надіслав на адресу суду клопотання про подачу додаткових доказів, в яких просить суд позов відхилити.

23.09.2020 позивачі надіслали на адресу суду заяву, в якій просять суд відкласти розгляд справи на іншу дату - до закінчення карантину (на першу половину листопада 2020), у зв`язку з посиленням протикороновірусних заходів в Україні і повторним перебуванням в самоізоляції ОСОБА_1 , який здійснював раніше і здійснюватиме в майбутньому самопредставництво інтересів в суді.

Протокольною ухвалою від 28.09.2020 суд відклав розгляд справи по суті.

Представник позивача-1 в призначене судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №350.

Разом з тим, 24.09.2020 від позивачів надійшла спільна заява про відкладення розгляду справи на першу половину листопада 2020, у зв`язку з посиленням карантину і перебуванням в самоізоляції Олексюка А.Л., який здійснював представництво у даній справі.

В судовому засіданні представник позивача-2 позовні вимоги підтримав, з підстав викладених в позові.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представники відповідача -2 та третьої особи в призначене судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та дату судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №478.

Щодо заяви про відкладення розгляду справи, судом враховано наступне.

Суд відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання з огляду на те, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

При цьому, у ст. 195 ГПК України, визначено, що суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Суд зазначає, що згідно з частиною четвертою статті 197 ГПК України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ) під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, у тому числі внаслідок наявності технічної можливості дистанційної участі представників в судовому засіданні.

Представник позивача-1 правом прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції шляхом подання відповідного клопотання у відповідності до статті 197 ГПК України, в тому числі з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду, не скористався.

Разом з тим, про наявність доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути справу по суті, позивачем-1 суду у поданому клопотанні не повідомлялося.

При цьому, у поданому клопотанні про відкладення розгляду справи позивачами не наведено достатнього обґрунтування неможливості участі його представника в судовому засіданні (якщо він вважав таку участь необхідною).

Водночас суд зазначає, що судочинство в Україні здійснюється і в умовах карантину.

Згідно з частинами першою та третьою статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Отже відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін та учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В той же час суд звертає увагу на те, що згідно положень статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи/заяви має формувати суд, який розглядає справу/заяву. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, розгляду заяви, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Суд відхиляє наведені позивачами в обґрунтування відкладення розгляду справи доводи про неможливість участі його представника Олексюка А.Л. в судовому засіданні з причини знаходження на самоізоляції, оскільки позивач не позбавлений права надавати повноваження на представництво своїх інтересів будь-якій кількості осіб та будь-якому іншому представникові, а не з`явлення в судове засіданні представників учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги, що явка сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою, в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача-1 та за наявними матеріалами.

З огляду на вказаний висновок суду, заява позивачів про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Разом з тим, судом враховано, що відповідно до трудового договору від 21.09.2019 повноваження представника ПП «Ірома» Олексюка А.Л. закінчилися 21.09.2020, оскільки термін дії договору є строковим і починає діяти з 21.09.2019 і діє по 21.09.2020 (включно).

Оскільки неявка позивача-1, відповідача -2, третьої особи не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути спір за відсутності останніх, за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників позивача-2 та відповідача-1, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору в даній справі є вимога позивачів про скасування запису №33179616 від 09.09.2019 про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профкапітал" на 86/100 часток добудови адміністративного приміщення /А5/, загальною площею 1226,6 кв.м., розташованою за адресою м. Луцьк, проспект Перемоги,15.

Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (пункт 5.17 постанови ВП ВС від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18).

Як слідує з матеріалів справи, 27.10.1999 між МП "Інкомсервіс" (продавець), правонаступником якого є ПП „Ірома" та КБ „Західінкомбанк" (покупець), правонаступником якого є ПАТ „Захід інкомбанк" укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець продав, а покупець купив нежитлове приміщення (добудову до адміністративного будинку) площею 1226,7 кв.м. (крім ресторану та гаражів), що знаходиться по проспекту Перемоги, 15 в м. Луцьку, з переходом до покупця права користування земельною ділянкою площею 270 кв.м., на якій знаходиться спірне приміщення.

Об`єкт купівлі-продажу належав продавцю - МП „Інкомсервіс", правонаступником якого є ПП „Ірома", на праві власності на підставі рішення виконкому Луцької міської ради №204 від 22.06.1994 про виділення МП „Інкомсервіс" земельної ділянки під будівництво і Акту про готовність збудованого об`єкту до експлуатації, затвердженого рішенням цього виконавчого комітету №5 від 19.04.1998. На підставі цих рішень зазначена добудова до адміністративного будинку зареєстрована за МП „Інкомсервіс" у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації шляхом внесення запису в реєстрову книгу №4 за №580, про що власнику було видано Реєстраційне посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 04.05.1998.

Крім того, 27.10.1999 складено акт прийому передачі відповідно до якого МП "Інкомсервіс" передав, а КБ "Західінкомбанк" прийняв у власність приміщення площею 1226,7 кв. м., що знаходиться в м.Луцьку по пр.Перемоги, 15.

Правову оцінку даному договору та обставинам щодо визнання права власності за Публічним акціонерним товариством "Західінкомбанк" надано судом у справі № 903/729/16, що розглядалась Господарським судом Волинської області за позовом ПАТ "Західінкомбанк" до ТзОВ "Спецуравління Дорсервіс" , ПП "Ірома", третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання права власності на 86/100 добудови адміністративного приміщення /А-5/ по пр. Перемоги, 15 у м. Луцьку.

Рішенням від 20.11.2018, залишеним в силі Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду 31.05.2019 та Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.09.2019 визнано за Публічним акціонерним товариством "Західінкомбанк" право власності на 86/100 добудови адміністративного приміщення /А-5/ по пр. Перемоги, 15 у м. Луцьку.

Зокрема, у Постанові Північно-західного апеляційного господарського суду надано правову оцінку поданим сторонами редакціям договорів купівлі-продажу від 27.10.1999 та встановлено, що поданий позивачем примірник договору купівлі-продажу від 27.10.1999 року, за яким здійснено продаж приміщення, площею 1098 кв.м., що знаходиться в м. Луцьку по пр. Перемоги, 15 (без скасувальної умови) в повній мірі відповідає фактичним обставинам на момент його укладення. Зокрема вказано, що "суд вважає вказаний примірник належним та достовірним доказом набуття КБ "Західінкомбанк" права власності на спірне приміщення в сукупності з урахуванням інших обставин та доказів.

Відповідно інша редакція договору від 27.10.1999 року (зі скасувальною умовою), є такою що не підтверджує дійсних намірів сторін в момент його укладення та не відповідає сукупності зібраних доказів. Викладені в даному примірнику договору умови щодо площі приміщення, скасувальних обставин, проставлення печатки іншого зразка вказують на редагування його положень в часових межах після 2001 року, що не відповідає даті укладення договору.

Судом відзначається також редакційна суперечність умов даного договору, яка виражається в тому, що згідно предмету договору "продавець" продає, а "покупець" купує приміщення, площею 1226,7 кв.м., що знаходиться в м. Луцьку по пр. Перемоги, 15 (крім ресторану та гаражів).

Тобто, за намаганням сформулювати продаж частини приміщення шляхом зазначення примітки - крім ресторану та гаражів, фактично вказується продаж приміщення в цілому площею 1226,7 кв.м. Вказане знаходить своє підтвердження в акті прийому-передачі від 27.10.1999, як додатку до договору, де відзначається передача приміщення площею 1226,7 кв. без будь-яких застережень стосовно ресторану і гаражів.

Зазначені невідповідності вказують на внесення редакційних правок в основний текст договору, який не регламентував продаж приміщення частинами.

Таким чином, редакція договору купівлі-продажу приміщення від 27.10.1999 (зі скасувальною умовою) не може бути прийнята судом в якості достовірного доказу.

Також із вказаної Постанови слідує "Договір купівлі-продажу від 27 жовтня 1999 року укладено до набрання чинності Цивільним кодексом України, у зв`язку з чим при вирішенні питання стосовно його відповідності вимогам щодо форми, змісту, волі сторін (тобто умовам дійсності угод) підлягають застосуванню норми, що діяли в момент укладення такого договору.

Відповідно до статті 86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно ст.128 ЦК УPCP 1963 (який діяв на момент укладення договору купівлі-продажу від 27.10.1999 року) право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

В силу ст. 224 Цивільного кодексу УРСР (чинному на момент укладення вищезазначеного договору), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи № 903/729/16 стверджується, що вартість приміщення була сплачена банком на рахунок продавця в розмірі 126138,04 грн. Даний факт не заперечується відповідачами.

27 жовтня 1999 року було складено акт прийому-передачі приміщення, відповідно до якого МП "Інкомсервіс" передав, а КБ "Західінкомбанк" прийняв приміщення площею 1098 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Перемоги, 15, вартістю 126138,04 грн.

Як зазначалось вище, під вказаним розміром площі розуміється все приміщення в цілому.

Право власності на спірне приміщення у відповідності до ст.128 ЦК УРСР виникло в Банку з моменту його прийняття на підставі двостороннього акту приймання-передачі від 27.10.1999.

Момент набуття права власності (момент передачі речі), доведений позивачем належним доказом - актом прийому-передачі від 27.10.1999 року."

Встановлені обставини стали підставою для визнання права власності за Публічним акціонерним товариством "Західінкомбанк" на 86/100 добудови адміністративного приміщення /А-5/ по пр. Перемоги, 15 у м. Луцьку про що і звертався Банк, оскільки з доводів позивача у даній справі, на час розгляду справи Господарським судом, у Луцькому міськрайоному суді перебувала на розгляді справа за позовом ПАТ "Західінкомбанк" до ОСОБА_2 про витребування решти 14/100 приміщення по пр. Перемоги, 15 в м. Луцьку, Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.08.2018 в задоволенні позову було відмовлено (справа №161/48/18).

Суд зазначив, що позивачем - ПАТ "Західінкомбанком" "не представлено належних доказів неправомірного набуття права власності на майно відповідачем, а також не доведено факти вибуття спірного майна з володіння позивача".

Вказане рішення суду не оскаржене та набрало законної сили.

Не може залишатись поза увагою суду та обставина, що згідно ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.03.2019 у справі № 903/729/16 Товариство з обмеженою відповідальністю "Профкапітал" визнано процесуальним правонаступником Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк", зокрема згідно резолютивної частини даної ухвали:

" 1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профкапітал" про процесуальне правонаступництво (вх. № 496/19 від 21.02.2019) задоволити.

2. Замінити позивача - Публічне акціонерне товариство "Західінкомбанк" () правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профкапітал" ()".

Водночас, за ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» в справі №903/729/16 визнано право власності на 86/100 приміщення.

Між тим, як зазначалось вище, ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» доводить, що він є власником приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.1999, що був укладений між МП "Ірома" та КБ "Західінкомбанк".

З витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 09.09.2019 на підставі постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2019 у справі №903/729/16 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профкапітал" право власності на добудову адміністративного приміщення /А-5/, за адресою: Волинська обл., м.Луцьк, проспект Перемоги, буд.15, загальною площею 1226,6 кв.м., розмір частки складає 86/100 (т.1, а.с.33).

Як слідує з рішення Господарського суду від 29.11.2019 та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 у справі №903/779/19, 30.05.2018 між ОСОБА_2 та ТзОВ "Спецуправління "Дорсервіс" укладено договір ренти та докази про його виконання (платіжні доручення про перерахування коштів за договором ренти за придбану частину добудови адмінприміщення, що свідчить про його оплатність).

З договору вбачається, що одержувач ренти передає у власність платника ренти майно, зазначене у п.1.2. договору, а платник ренти взамін цього зобов`язується періодично виплачувати одержувачеві ренти грошову ренту.

Згідно п.1.2. договору під виплату ренти передається 14/100 часток добудови адміністративного приміщення, що знаходиться на проспекті Перемоги, 15 у місті Луцьку Волинської області, а саме: приміщення з №2-1 по №2-12 загальн6ою площею 166,8 кв.м., що належить одержувачу ренти на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15 вересня 2011 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н.А. за №4884, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.11.2011 комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» за №33963515. В матеріалах справи знаходяться платіжні доручення, які підтверджують перерахування коштів за договором ренти за придбану частину добудови адмінприміщення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профкапітал" звернулося до Господарського суду Волинської області з вимогою про витребування з чужого незаконного володіння, а саме з володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецуправління Дорсервіс" 14/100 добудови адміністративного приміщення /А-5/, що розташована за адресою: Волинська область, місто Луцьк, проспект Перемоги,15, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 на його користь. Звертаючись з позовною заявою позивач наполягає на витребуванні у відповідача приміщення на тій підставі, що спірне майно вибуло із власності справжнього власника - Банку, - без його волі, а тому може бути витребувано у поточного власника навіть, якщо він буде вдавати себе добросовісним.

Рішенням Господарського суду від 29.11.2019, залишеним в силі постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 у справі №903/779/19 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профкапітал" про витребування з чужого незаконного володіння, а саме з володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецуправління Дорсервіс" 14/100 добудови адміністративного приміщення /А-5/, розташованої за адресою: Волинська область, місто Луцьк, проспект Перемоги,15, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 на його користь (т.2, а.с.185-190).

Водночас, не можуть залишатись поза увагою суду обставини встановлені судом у межах розгляду справи №903/729/16 щодо договору купівлі-продажу від 27.10.1999 за яким здійснено продаж приміщення, площею 1098 кв.м., що знаходиться в м. Луцьку по пр. Перемоги, 15 (без скасувальної умови) та визнання за КБ "Західінкомбанк" права власності на 86/100 приміщення /А-5/ по пр. Перемоги, 15 в м. Луцьку в сукупності з урахуванням інших обставин та доказів.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Як визначено ч.ч. 2, 4 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в подальшому Закон).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону, державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав.

Відомості Державного реєстру речових прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у встановленому порядку, передбаченому цим Законом.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться у цьому реєстрі.

Згідно з п.1-2 ч.3 ст. 10 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність дотримання обов`язкової письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяжень на нерухоме майно, що містяться в Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно зі ст.15 Закону державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та /або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову у ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача Свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст. 18 Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно із ст. 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав, а також, що Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, зокрема, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Разом із тим, реєстраційні записи та/або свідоцтво на право власності не мають пріоритетного значення, а лише віддзеркалюють цивільно-правові підстави виникнення права власності. Про те, що запис в державному реєстрі не є безспірним доказом законності володіння майном, свідчать правові позиції, викладені у постановах Верховного суду від 19 липня 2018 року по справі № 922/6658/1515 та від 31 липня 2018 року по справі № 372/1488/16- ц16, де визначено, що «запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача».

У пунктах 25, 26 Постанови від 13 листопада 2019 року у справі №916/665/18 Верховного Суду у складі колегії суддів КГС вказано:

« 25. Проте державна реєстрація не є підставою набуття права власності. За своєю правовою природою, реєстрація полягає у визнанні правопорядком юридичних фактів набуття, зміни та втрати права власності, тобто засвідчення державою вже існуючого на момент здійснення реєстрації права власності. Ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації, а тим більше тлумачити факт державної реєстрації як підставу виникнення такого права є логічною та юридичною помилкою, намаганням підмінити поняття причини та наслідки. При дослідженні обставин наявності в особи права власності необхідно встановити правову підставу набуття такого права, а не обмежуватись виключно встановленням факту державної реєстрації.

26. Натомість саме набуття, припинення, перехід речових прав на нерухоме майно відбувається на підставах, визначених законодавством, в тому числі на підставі вчинених правочинів, актів цивільного законодавства, актів органів державної влади та місцевого самоврядування; при цьому пов`язаність з державною реєстрацією моменту виникнення права власності чи іншого речового права не виключає первинності існування підстав, на яких виникає відповідне речове право».

Враховуючи викладене, посилання позивачів на позицію Верховного Суду України, що рішення суду про визнання права власності не породжує, а лише підтверджує право власності, не суперечить правовій позиції Відповідачів та діям Державного Реєстратора, - адже виконана ним реєстрація, як і будь-яка інша, не породжує права власності, а лише підтверджує, що реєстраційний запис повинен був здійснений не на користь Позивачів як неналежних власників, а на відпровідача-1, як належного власника. Реєстратор лише зафіксував у Держаному реєстрі підтверджене судом право власності.

Отже, сама по собі реєстрація не означає породження права власності.

Вищенаведені положення і вимоги Закону та інших нормативних актів при проведенні державної реєстрації права власності на вказану добудову за товариством державним реєстратором Адамчуком Р.Є. порушені не були.

Зокрема, згідно з ч.2 п.12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частини Державного реєстру прав.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Предметом спору у цій справі є матеріально-правові вимоги про скасування запису №33179616 від 09.09.2019 про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профкапітал" на 86/100 часток добудови адміністративного приміщення /А5/, загальною площею 1226,6 кв.м., розташованою за адресою м. Луцьк, проспект Перемоги,15, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, внесений на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Адамчука Руслана Євгенійовича (Затурцівська сільська рада Локачинського району, Волинська область) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:48632321 від 11.09.2019.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин, реєстрація права власності на нерухоме майно є офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Отже, за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 911/3594/17 (пункти 4.17, 4.18), постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.05.2020 у справі №911/2147/19.

У Постанові від 11.12.2019 у справі № 922/1110/18 Верховного Суду у складі колегії суддів КГС вказано: «Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" однією із підстав державної реєстрації прав є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, документом, який підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, може бути рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а для проведення держаної реєстрації права власності на нерухоме майно подається рішення суду, яким визнано або встановлено факт права власності на об`єкти нерухомого майна».

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про визнання права власності на нерухомого майна є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (постанова Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.09.2020 у справі №687/887/18, провадження № 61-16043св19).

Отже, судове рішення про визнання права власності відноситься до категорії судових рішень, передбачених пунктом 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, на підставі судового рішення про визнання права власності повинні здійснюватися записи у Державний Реєстр.

При цьому сама по собі реєстрація не означає породження права власності. Ця реєстрація, як і будь-яка інша, лише віддзеркалює рішення суду, що справжнім власником є ТОВ «ФК «Профкапітал» як правонаступник Банку. Скасування цієї реєстрації, як цього хочуть Позивачі, буде означати ігнорування судового рішення.

Щодо належних відповідачів у справі за вимогою про скасування запису про реєстрацію.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. Вирішення таких спорів відбувається за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у такому спорі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, чи її спадкоємці. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) не змінює цивільно-правового характеру спору (постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16, від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 36-39, 50-51, 57), від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (пункти 25-26)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.01.2019 у справі №911/1681/18 висловила таку позицію: «Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено відповідний запис у Реєстрі. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру». Зазначена правова позиція була підтримана у постанові від 05.06.2019 р. у справі №911/1580/18.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в позові до державного реєстратора Адамчука Р.Є., як до неналежного відповідача.

Доводи позивачів, щодо того, що правонаступництво виникає лише у разі реорганізації юридичних осіб, спростовуються ч.1 ст. 52 ГПК України: виникнення процесуального правонаступництва пов`язано саме із заміною особи у відносинах, щодо яких виник спір, тобто підставою процесуального правонаступництва є наступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних чи встановлених судом правовідносин майнового характеру.

У Постанові від 10.10.2019 у справі № 223/793/17-ц, провадження № 61-44709св18, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати КЦС вказано, що підставою процесуального правонаступництва є наступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони, зокрема, внаслідок смерті, зі спірних чи встановлених судом правовідносин майнового характеру. При процесуальному правонаступництві всі процесуальні дії, виконані попередником, є обов`язковими для правонаступника.

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Підставою процесуального правонаступництва є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони із спірних або встановлених судом правовідносин майнового характеру. Отже, процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником)

Таким чином, Північно-західний апеляційний господарський суд у справі №903/729/16 здійснив процесуальне правонаступництво, а отже відбулася заміна у матеріально-правових правовідносинах з приводу даного спору.

Отже, у судовому порядку встановлена необхідність та законність виконання рішення Господарського суду Волинської області від 20.11.2018 у справі № 903/729/16 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профкапітал».

Щодо поданих позивачами до матеріалів справи ухвал Господарського суду Волинської області від 08.07.2019 у справах №903/844/17 та №903/1330/15, як доказ того, що Відповідач-1 не є правонаступником Банку «Західінкомбанк», суд зазначає, що ці ухвали не спростовують факту правонаступництва.

Щодо поданої позивачами Постанови Північно-Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 у справі № 903/779/19 щодо невизнання права власності Відповідача-1 на залишок приміщення - 14/100, судом враховано наступне.

У даній справі № 903/1007/19 предметом спору не є обставини, встановлені у справі №903/729/16, а є правильність виконання цього рішення державним реєстратором. Отже, визнання/невизнання права власності на 14/100 приміщення не впливає на реєстрацію права власності на 86/100 приміщення.

Суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позову, оскільки в позивачів відсутнє право, яке порушено і потребує захисту.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.129 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову Приватного підприємства "Ірома", Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецуправління Дорсервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профкапітал", державного реєстратора Адамчука Руслана Євгенійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Затурцівська сільська рада Локачинського району Волинської області про скасування запису №33179616 від 09.09.2019 відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 28.10.2020.

Суддя І. О. Гарбар