РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2020Справа № 910/7366/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Філон І.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Праймтехпостач"

про стягнення 921 500, 00 грн

Представники:

від позивача: Чикалов Р.Г.

від відповідача: Кепич І.В., Григорчук І.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Праймтехпостач" (далі - відповідач) про стягнення 921 500, 00 грн штрафу за невиконання договору № УЗ/ЦЛ-19720/Ю від 30.09.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про закупівлю № УЗ/ЦЛ-19720/Ю від 30.09.2019 щодо поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишено без руху. Встановлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі Філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" строк для усунення недоліків позовної заяви.

15.06.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 30.07.2020.

03.07.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Праймтехпостач" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що у нього не виникло зобов`язань з поставки товару за договором №УЗ/ЦЛ-19720/Ю від 30.09.2019, оскільки відповідно до п. 4.2 договору товар постачається партіями протягом терміну дії цього договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки замовника, проте така заявка отримана не була.

У судовому засіданні 30.07.2020 судом було оголошено перерву до 03.09.2020.

26.08.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що відповідно до умов договору 28.12.2019 на електронну пошту Товариства з обмеженою відповідальністю "Праймтехпостач" позивачем було направлено сканкопії рознарядки №ПК-7/1715. Крім цього, позивач зазначає, що згідно налаштувань програми Outlook персонального комп`ютера з якого направлялись сканкопії рознарядок, при відправці не відображається адреса електронної пошти отримувача, а лише коротке його найменування, у зв`язку з чим у позивача відсутні докази направлення рознарядки саме на електронну пошту .

У судовому засіданні 03.09.2020 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що наданий позивачем роздрукований лист електронної пошти не може вважатись належним доказом направлення відповідачу рознарядки на поставку товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/7366/20 призначено на 22.10.2020.

02.10.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав письмові пояснення, в яких зазначає, що за результатами перевірки існування е-mаil адреси встановлено, що адреса не існує (адреса, яка вказується позивачем як така на яку направлялась рознарядка), а існує - .

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представники відповідача заперечили проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 22.10.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.09.2020 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Праймтехпостач" (далі - постачальник) за результатами проведення процедури закупівлі на відкритих торгах відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі", оголошення № UA-2019-08-16-000535-с, укладено договір про закупівлю № УЗ/ЦЛ-19720/Ю, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується у 2019 році поставити виробничим підрозділам замовника (далі - кінцевий отримувач товару) предмет закупівлі: код ДК 021:2015 - 09110000-3 тверде паливо (вугілля кам`яне марки ДГ (13-100)) (далі - товар), в найменуванні, кількості та за ціною, які зазначені у специфікації (додаток № 1) до цього договору, яка є його невід`ємною частиною, де замовник та кінцевий отримувач товару приймають товар та оформлюють відповідні документи, а замовник зобов`язується здійснити оплату в строки та на умовах, визначені цим договором.

Виробник товару: Товариство з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Вугільний енергетичний комплекс» (п. 1.2. договору).

Дата виготовлення товару: 2019 рік (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору, постачальник здійснює поставку товару відповідно до рознарядки замовника на умовах DDР «Поставка зі сплатою мита» (місце поставки згідно специфікації), Інкотермс (Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати (редакція 2010 року) в пункти призначення за адресами, які зазначені в додатку № 2 до цього договору (місце поставки).

Згідно п. 4.2 договору, товар згідно цього договору постачається партіями протягом терміну дії цього договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника та кінцевого отримувача товару до його прийому. Рознарядка направляється постачальнику замовником за допомогою інтерактивного способу зв`язку (на електронну пошту) та/або загальним поштовим зв`язком (поштове відправлення) та/або наручно. Після отримання рознарядки постачальник повинен протягом доби направити замовнику за допомогою інтерактивного способу зв`язку (на електронну пошту) та/або загальним поштовим зв`язком (поштове відправлення) та/або наручно повідомлення про отримання рознарядки.

Пунктом 4.3. договору визначено, що кожна партія товару постачається протягом 30 календарних днів з дати направлення рознарядки замовником постачальнику, якщо інше не зазначено у рознарядці.

За умовами п. 6.2. договору, загальна вартість цього договору складає 3 686 000, 00 грн без ПДВ, крім того ПДВ - 0 %, що разом становить 3 686 000, 00 грн.

Відповідно до п. 9.5. договору, за відмову від поставки товару частково або повністю, постачальник зобов`язаний сплатити замовнику штраф у розмірі 25 % від ціни договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, а в частині оплати та гарантійних зобов`язань - до повного виконання їх сторонами (п. 12.1. договору).

Специфікацією № 1, що є додатком № 1 до договору № УЗ/ЦЛ-19720/Ю від 30.09.2019, сторони погодили товар, що постачається за договором, а саме: Вугілля кам`яне для побутових потреб марки ДГ (13-100); ДСТУ 7146:2010 ДСТУ 3472:2015; 950 т; загальна вартість - 3 686 000, 00 грн.

Додатком № 2 до договору № УЗ/ЦЛ-19720/Ю від 30.09.2019 сторони погодили місце поставки предмету закупівлі (товару) ДК 021:2015 - 09110000-3 тверде паливо.

Як зазначає позивач, 28.12.2019 відповідно до умов договору, Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" було відправлено на електронну пошту Товариства з обмеженою відповідальністю "Праймтехпостач", сканкопію рознарядки № ПК-7/1715, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок з поставки товару за даним договором.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач не здійснив поставку товару у визначений договором строк, а саме протягом 30 календарних днів з дати направлення рознарядки, тому просить суд стягнути з відповідача 921 500, 00 грн. - штрафу у розмірі 25 % від ціни договору відповідно до п. 9.5. договору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № УЗ/ЦЛ-19720/Ю від 30.09.2019, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як зазначено судом вище, позивачем було відправлено на електронну пошту Товариства з обмеженою відповідальністю "Праймтехпостач" сканкопію рознарядки № ПК-7/1715 на поставку товару.

Проте, відповідач не здійснив поставку товару у визначений договором строк, а саме протягом 30 календарних днів з дати направлення рознарядки.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, згідно п. 4.2 договору, товар згідно цього договору постачається партіями протягом терміну дії цього договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника та кінцевого отримувача товару до його прийому. Рознарядка направляється постачальнику замовником за допомогою інтерактивного способу зв`язку (на електронну пошту) та/або загальним поштовим зв`язком (поштове відправлення) та/або наручно. Після отримання рознарядки постачальник повинен протягом доби направити замовнику за допомогою інтерактивного способу зв`язку (на електронну пошту) та/або загальним поштовим зв`язком (поштове відправлення) та/або наручно повідомлення про отримання рознарядки.

Пунктом 4.3. договору визначено, що кожна партія товару постачається протягом 30 календарних днів з дати направлення рознарядки замовником постачальнику, якщо інше не зазначено у рознарядці.

Таким чином, за умовами вказаного договору поставка товару здійснюється тільки на підставі наданої письмової рознарядки замовника (позивача) протягом 30 календарних днів з дати направлення рознарядки позивачем відповідачу.

Так, як вказує позивач сканкопія рознарядки № ПК-7/1715 на поставку товару була направлена ним на електронну пошту відповідача- .

Суд зазначає, що на підтвердження направлення вказаної рознарядки на електронну пошту відповідача позивачем надано копію відповідної рознарядки та скріншот монітору ПК, з якого не вбачається на яку саме адресу було надіслано рознарядку.

В той же час, сторони ані в самому договорі, ані в додатках до нього не визначили на яку саме електронну адресу відповідача позивач повинен був відправити рознарядку на виконання положень пункту 4.2 цього договору.

Разом з тим, суд зазначає, що у відомостях про учасника процедури закупівлі № UA-2019-08-16-000535-с - Товариства з обмеженою відповідальністю "Праймтехпостач", розміщених на сайті за посиланням -://prozorro.gov.ua/tender/UA-2019-08-16-000535-с, вказана наступна адреса електронної пошти відповідача - .

При цьому, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази того, що електронна адреса належить відповідачу, як і відсутні докази письмового повідомлення відповідачем позивача про направлення рознарядок за договором саме на вказану адресу.

Крім того, відповідачем було додано до матеріалів справи скріншоти сторінок з електронних сервісів перевірок існування е-mаil адреси на яку позивачем було надіслано рознарядку, з яких вбачається, що адреси не існує.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 ГК).

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 ГК),

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 9.5. договору, за відмову від поставки товару частково або повністю, постачальник зобов`язаний сплатити замовнику штраф у розмірі 25 % від ціни договору.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача 921 500, 00 грн. - штрафу у розмірі 25 % від ціни договору відповідно до п. 9.5. договору.

Проте, суд зазначає, що позивачем не доведено факту порушення відповідачем вимог договору № УЗ/ЦЛ-19720/Ю від 30.09.2019 щодо поставки товару, як і не доведено факту відмови відповідача від поставки товару повністю або частково, як підставу для нарахування та стягнення з відповідача штрафу в порядку п. 9.5. договору, оскільки матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем рознарядки № ПК-7/1715 від 28.12.2019 на поставку товару.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на укладення між сторонами інших договорів на поставку товару за яким рознарядки також направлялись на електронну пошту та були виконані відповідачем, з огляду на те, що останні не є предметом спору у даній справі та не підлягають дослідженню судом.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Праймтехпостач" про стягнення 921 500, 00 грн не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 02.11.2020.

Суддя С. О. Щербаков