ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" жовтня 2020 р. Cправа № 902/558/20

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармастор" (вул. Межова, буд. 18, м. Київ, 04123)

до:Громадської організації "Варта Допомоги" (вул. Гоголя, буд. 1, кв. 27, м. Вінниця, Вінницька обл., 21018)

про стягнення 1 069 398,35 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Резніченко Ю.В.

за участю представників:

позивача: Давиденко Р.О.

відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

01.06.2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармастор" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Громадської організації "Варта Допомоги" про стягнення 1 050 000,00 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 902/558/20 розподілено судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 02.06.2020 р. відкрито провадження у справі № 902/558/20. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 24.06.2020 р.

Ухвалою суду від 24.06.2020 р. повідомлено учасників справи про підготовче засідання у справі, що відбудеться 20.08.2020 р. Встановлено учасникам справи строк для вчинення процесуальних дій до 20.08.2020 р.

Ухвалою суду від 20.08.2020 р. повідомлено учасників справи про підготовче засідання у справі, що відбудеться 02.09.2020 р.

27.08.2020 р. від позивача до суду надійшла заява № 01 від 19.08.2020 року про збільшення позовних вимог, яка долучена судом до матеріалів справи.

Разом з тим 02.09.2020 р. судове засідання у даній справі не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Яремчука Ю.О. на лікарняному.

Ухвалою від 14.09.2020 року повідомлено учасників справи про підготовче засідання у справі, що відбудеться 30.09.2020 р.

На визначену дату судом 30.09.2020 р. з`явився представник позивача. Представник відповідача не з`явився, при цьому суд зазначає, що про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду, яка надсилалась останньому рекомендованою кореспонденцією.

В судовому засіданні 30.09.2020 р. судом було розглянуто заяву представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, за наслідками чого суд зазначає.

Відповідно до частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Суд дослідивши подану заяву про збільшення розміру позовних вимог від 19.08.2020 р. № 01, дійшов висновку, що остання подана в строк (до закінчення підготовчого провадження) та є такою, що підлягає задоволенню.

За результатами проведеного судового засідання суд постановив про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, як наслідок судом винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 30.09.2020 р. повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 26.10.2020 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача, який позов підтримав з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача не з`явився, при цьому, суд зауважує що направлена кореспонденція суду повернута з поштовою відміткою За закінченням строку зберігання .

З врахуванням викладеного суд зазначає, що згідно із п. п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але останній не скористався правом на участь свого представника у судовому засіданні.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст. ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив.

24.03.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармастор» (далі Постачальник, Позивач) і Громадською організацією «Варта Допомоги» був укладений Договір поставки товару № АВ/1703.

В порядку та на умовах, визначених цим договором, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця трьохшарові маски № 203 (надалі «Товар»), а Покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату (п. 1.1 договору).

Загальна ціна договору становить 5 250 000,00 грн (п. 1.4 договору).

Між сторонами було погоджено, що оплата Товару за даним договором здійснюється в безготівковому порядку.

Розрахунки за поставлений товар здійснюються наступним чином: 50% вартості Товару оплачується Покупцем протягом 5 (п`яти) банківських днів із дати отримання Покупцем рахунку-фактури від Постачальника; решта 50% вартості Товару оплачується Покупцем по факту поставки Товару. Датою розрахунку є дата надходження грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п.п. 3.1., 3.2., 3.3. договору).

Відповідно до умов договору відповідачем було виставлено позивачу рахунок № 11 від 25.03.2020 р. на оплату згідно договору № АВ/1703, в сумі 2 100 000, 00 грн.

Позивачем платіжним дорученням № 1305 від 25.03.2020 р. перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 1 050 000,00 грн, з призначенням платежу оплата за товари згідно рахунку № 11 від 25.03.2020 р., згідно договору № АВ 1703 від 14.03.2020 р. (передоплата 50 % за маски арт. № 203).

Натомість відповідачем не було поставлено товар у визначений договором строк.

Позивач звернувся до відповідача з претензією (№ 01 від 02.04.2020 р.) з вимогою повернути кошти.

Дана претензія була отримана відповідачем та залишена без відповіді та задоволення, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 050 000,00 грн.

Разом з тим, позивачем було збільшено розмір позовних вимог відповідною заявою, яка була прийнята судом, та якою позивачем заявлено до стягнення окрім суми передоплати в розмірі 1 050 000,00 грн, 7 316,16 грн інфляційних втрат та 12 082,19 грн 3 % річних.

Суд зауважує, що предметом розгляду у справі є стягнення суми передоплати в розмірі 1 050 000,00 грн, 7 316,16 грн інфляційних втрат та 12 082,19 грн 3 % річних.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Внаслідок укладення договору поставки товару № АВ/1703 від 24.03.2020 р. між сторонами згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 т.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення, цивільних прав та обов`язків сторін є укладення між ними договору. В силу зобов`язання боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, тобто сплати боргу.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Наведеній нормі кореспондують положення статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статті 599 цього Кодексу зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що між сторонами було погоджено, що розрахунки за поставлений товар здійснюються наступним чином: 50% вартості Товару оплачується Покупцем протягом 5 (п`яти) банківських днів із дати отримання Покупцем рахунку-фактури від Постачальника; решта 50% вартості Товару оплачується Покупцем по факту поставки Товару. Датою розрахунку є дата надходження грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п.п. 3.1.,3.2. договору).

Цей договір набирає чинності з моменту підписання кожною Стороною і діє до 31.12.2020 р. включно, а частині проведення розрахунків до їх повного завершення (п. 7.1 договору).

Суд зазначає, що договір підписано представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб, що свідчить про погодження між сторонами умов договору.

Так матеріалами справи підтверджується, що відповідно до умов договору відповідачем було виставлено позивачу рахунок № 11 від 25.03.2020 р. на оплату згідно договору № АВ/1703, в сумі 2 100 000, 00 грн.

Позивачем платіжним дорученням № 1305 від 25.03.2020 р. перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 1 05000,00 грн, з призначенням платежу оплата за товари згідно рахунку № 11 від 25.03.2020 р., згідно договору № АВ 1703 від 14.03.2020 р. (передоплата 50 % за маски арт. № 203).

Тобто позивачем свої зобов`язання відповідно до умов договору виконано в повному обсязі.

Суд зауважує, з врахуванням умов договору, а саме пункту 2.1. договору, яким з поміж іншого встановлено, що строк поставки Товару становить 5 (п`ять) робочих днів з дати оплати рахунку, якщо інше не передбачено домовленістю Сторін.

Так як попередня оплата згідно умов договору та виставленого рахунку була здійснена 25.03.2020 р., поставка Товару повинна була здійснена до 01.04.2020 р. включно.

Однак, відповідач не надав господарському суду доказів поставки позивачу товару в строки, передбачені договором до 01.04.2020 р. включно.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права слідує, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Вибір поведінки є правом покупця.

У зв`язку з порушенням з боку відповідача передбачених договором строків поставки товару, позивач направив відповідачу претензію з вимогою повернення коштів в сумі 1 050 000,00 грн. Вказану претензію відповідач отримав 08.04.2020 р., що стверджується поштовим повідомленням № 080, та яка залишена без задоволення.

З огляду на встановлені обставини справи господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 1 050 000,00 грн попередньої оплати є обґрунтованими належними доказами.

Також, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача три проценти річних за період 02.04.2020 р. по 19.08.2020 р. в сумі 7 316,16 грн та 3 % річних в розмірі 12 082,19 грн за період з 02.04.2020 р. по 19.08.2020 р.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Як унормовано приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В силу приписів статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Перевіривши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних сума останніх становить 7 316,16 грн інфляційні втрати та 12 049,18 грн 3 % річних та які підлягають до стягнення. В решті позову слід відмовити.

З приводу вимоги позивача щодо прийняття рішення про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат до моменту виконання рішення суду з урахуванням приписів законодавства України, судом враховується таке.

Згідно з ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Суд звертає увагу на те, що застосування вищезазначених положень є правом суду, а також на факт того, що на час ухвалення рішення у цій справі відсутні приписи законодавства України, які би конкретно та імперативно регулювали і встановлювали єдиний порядок нарахування інфляційних втрат, відсотків або пені, (в тому числі визначали єдину формулу обчислення) та з урахуванням яких суд міг би призначити відповідні критерії нарахування для подальшого застосування органом, що здійснюватиме примусове виконання рішення. З огляду на те, що суд не наділений повноваженнями самостійно встановлювати порядок нарахування відсотків або пені, а може застосувати лише передбачені законодавством приписи, застосування положень ч. 10 ст. 238 ГПК України щодо позовних вимог у цій справі не є доцільним.

В цій частині суд зауважує, що сторона не позбавлена права звернутися з окремим позовом про стягнення заборгованості та відповідних санкцій у періоди, які не були охопленні під час розгляду даної справи.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач та відповідач, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Громадської організації "Варта Допомоги" (вул. Гоголя, буд. 1, кв. 27, м. Вінниця, Вінницька обл., 21018, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармастор" (вул. Межова, буд. 18, м. Київ, 04123, ) борг в сумі 1 050 000,00 грн; 12 049,18 грн 3 % річних; 7 316,16 грн інфляційних втрат та 16 040,48 грн витрат зі сплати судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 03 листопада 2020 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Межова, буд. 18, м. Київ, 04123)

3 - відповідачу (вул. Гоголя, буд. 1, кв. 27, м. Вінниця, Вінницька обл., 21018)