ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2020 р. Справа№ 910/13556/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 27.10.2020,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна компанія «Укрексперт»

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 (повний текст складено 03.07.2020)

у справі №910/13556/19 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна компанія «Укрексперт»

до 1) Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

2) Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державне підприємство «Аргентум»

про стягнення 795 501,18 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Національна компанія «Укрексперт» (далі, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі, відповідач-1) про стягнення 795 501,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем-1 не було вчинено жодних дій щодо перевірки наявності відповідних повноважень у осіб, що підписали фінансові документи на списання грошових коштів з банківського рахунку № НОМЕР_1 , що був відкритий Державним підприємством «Аргентум» у Публічному акціонерному товаристві «Укрсоцбанк», чим завдано вказаному державному підприємству матеріальної шкоди в розмірі списаних з означеного рахунку грошових коштів на суму 795 501,18 грн. При цьому позивач зазначив, що право вимоги на зазначену суму грошових коштів було уступлено Державним підприємством «Аргентум» позивачеві на підставі Договору уступки права вимоги від 16.09.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Державне підприємство «Аргентум» (далі, третя особа).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2020 за заявою позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідача Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі, відповідач-2).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/13556/19 закрито провадження у справі за позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна компанія «Укрексперт» до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна компанія «Укрексперт» до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» відмовлено.

В частині позовних вимог до відповідача-1 рішення суду про закриття провадження мотивоване тим, що оскільки Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» було ліквідоване шляхом припинення за рішенням власників, про що 03.12.2019 було внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, наявні підстави для закриття провадження у справі в цій частині на підставі пункту 6 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, відмовляючи у задоволенні позовних вимог до відповідача-2, суд зазначив, що ні позивачем, ні третьою особою не спростовано неправомірності руху коштів по рахунку № НОМЕР_1 в період з 22.01.2015 по 30.08.2017, а також не доведено того факту, що списання грошових коштів із рахунку відбувалося за розпорядженням особи, яка відповідно до інформації, що перебувала у відповідача-1, була неуповноваженою на здійснення таких розпоряджень про рух коштів. Суд дійшов висновку, що оскільки зобов`язання відповідача-1 перед третьою особою щодо оплати грошових коштів в сумі 795 501,18 грн, що передається за договором про уступку права вимоги від 16.09.2019, станом на момент розгляду справи судом є відсутнім, дана обставина свідчить про те, що сторонами при укладенні даного договору не дотримано вимог статей 512, 513, 514 Цивільного кодексу України щодо встановлення предмету відступлення права вимоги, позаяк, зобов`язання, про яке йдеться у договорі - відсутнє, а тому слід дійти висновку, що договір про уступку права вимоги від 16.09.2019, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Національна компанія «Укрексперт» та Державним підприємством «Аргентум» є нікчемним в силу частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України.

Водночас, місцевий господарський суд наголосив, що суду не було надано доказів на підтвердження того факту, що відповідач-2 - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» є правонаступником відповідача-1, зокрема, у частині зобов`язань щодо ведення банківського рахунку № НОМЕР_2 , а також в частині відповідальності за можливі неправомірні дії відповідача-1 стосовно даного рахунку, що свідчить про відсутність порушеного або оспорюваного права позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 22.07.2020 (про що свідчить відбиток вхідного штемпеля Господарського суду міста Києва) Товариство з обмеженою відповідальністю «Національна компанія «Укрексперт» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/13556/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- відповідачем-1 були прийняті до виконання фінансові документи за підписом осіб, які не були уповноваженими особами, керівником ДП «Аргентум» та здійснено видаткові операції всупереч повідомленню третьої особи про зміну керівництва та уповноважених осіб, зупинення видаткових операцій. Відповідачем-1 не вчинено жодних дій щодо перевірки наявності у осіб відповідних повноважень на підписання фінансових документів на списання коштів, чим завдано ДП «Аргентум» матеріальної шкоди на суму списаних коштів, а саме - 795 501,18 грн.

- ДП «Аргентум» намагалось змінити уповноважених осіб на розпорядження рахунком № НОМЕР_2 у ПАТ «Укрсоцбанк», проте працівники банку з невідомих причин не приймали зразки підписів таких осіб та не здійснювали відповідних змін;

- предмет договору уступки права вимоги є чітко визначеним, такий договір укладений із дотриманням вимог чинного законодавства, а висновок суду першої інстанції про нікчемність такого договору в силу частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України є хибним.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

20.08.2020 від відповідача-2 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач-2 просив суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Узагальнені доводи заперечень відповідача-2 на апеляційну скаргу зводяться до наступного:

- АТ «Укрсоцбанк» неодноразово наголошував на необхідності надання до банку документів, необхідних для проведення ідентифікації та верифікації уповноваженої клієнтом особи на здійснення розпорядження рахунком, однак таких документів третьою особою Укрсоцбанку надано не було та ані позивачем, ані третьою особою не надано жодного документу до матеріалів справи на спростування цього факту. Отже, АТ «Укрсоцбанк» діяв правомірно, з дотриманням вимог законодавства, що було досліджено та встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи;

- на момент укладення між позивачем та третьою особою договору уступки права вимоги такого права вимоги взагалі не існувало;

- АТ «Укрсоцбанк» було припинено за рішенням власників шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». При цьому, позивачем не надано жодних допустимих доказів того, що АТ «Альфа-Банк» набув прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» у частині зобов`язань щодо ведення банківського рахунку № НОМЕР_2 , а також в частині відповідальності за можливі неправомірні дії Укрсоцбанку стосовно даного рахунку, а тим більше, що АТ «Альфа-Банк» спричинив збитки, право вимоги яких набув позивач за договором з третьою особою.

Третя особа письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надала, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна компанія «Укрексперт» у справі №910/13556/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Андрієнка В.В., Пашкіної С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна компанія «Укрексперт» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/13556/19, призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна компанія «Укрексперт» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/13556/19 на 15.09.2020.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 № 09.1-08/3071/20 у зв`язку із перебуванням судді Пашкіної С.А., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2020 справу №910/13556/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Андрієнко В.В., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна компанія «Укрексперт» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/13556/19 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Андрієнко В.В., Скрипка І.М., розгляд справи №910/13556/19 вирішено здійснювати у раніше призначеному судовому засіданні 15.09.2020.

14.09.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник відповідача-2 подав клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване зайнятістю його представника у справах, які призначені до розгляду на 15.09.2020 у приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області.

У судове засідання, призначене на 15.09.2020, з`явився представник позивача, який поклався на розсуд суду при вирішенні питання про задоволення клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2020 клопотання Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи №910/13556/19 відкладено на 06.10.2020.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 № 09.1-08/3642/20 у зв`язку із перебуванням судді Андрієнка В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2020 справу №910/13556/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2020 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна компанія «Укрексперт» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/13556/19 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І., призначено справу до розгляду на 27.10.2020.

У судовому засіданні 27.10.2020 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 27.10.2020 з`явилися представники позивача та відповідача-2.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Оскільки у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення третьої особи про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень та з огляду на те, що неявка її представника не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника третьої особи.

Представник позивача у судовому засіданні 27.10.2020 підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні 27.10.2020 заперечував проти доводів апеляційної скарги із підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що у Державного підприємства «Аргентум» (третя особа) був відкритий рахунок № НОМЕР_2 у Публічному акціонерному товаристві «Укрсоцбанк» (відповідач-1). Уповноваженим на розпорядження зазначеним рахунком до 22.01.2015 був визначений колишній керівник третьої особи - ОСОБА_1 . 22.01.2015 засновником третьої особи було прийнято рішення про звільнення з посади директора ОСОБА_1 та призначено виконуючого обов`язки директора ОСОБА_2 згідно наказу №1 від 22.01.2015. Із 04.03.2016 і по даний час керівником третьої особи є ОСОБА_3 .

13.03.2015 третя особа звернулась на адресу відповідача-1 із листом №1/13-03-15 про зупинення видаткових операцій по рахунку № НОМЕР_2 у зв`язку з тим, що в.о. директора не було виявлено працівників та майна підприємства ні за юридичною адресою, ні за адресою для листування, а тому виникли підстави вважати, що колишній керівник підприємства може незаконно користуватись коштами, що знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_2 у ПАТ «Укрсоцбанк». Також третя особа повідомляла, що печатка ДП «Аргентум», яка міститься у взірцях ПАТ «Укрсоцбанк», визнана недійсною з 09.03.2015 (копія оголошення додається), у зв`язку з чим виготовлено дублікат круглої печатки ДП «Аргентум». У якості додатків до даного листа значиться копія виписки з ЄДРПОУ ДП «Аргентум» та копія оголошення.

У відповідь на вказаний лист позивача відповідачем-1 надано лист від 17.03.2015 за №1258/615, в якому повідомлено позивача про те, що відповідно до інформації, що міститься у Єдиному Державному реєстрі юридичні та фізичних осіб - підприємців керівником підприємства (тимчасово виконуючим обов`язків) з 22.01.2015 зазначено ОСОБА_2 , що не відповідає інформації, яка міститься у діючий картці із зразками підписів та документам, що знаходяться у відповідача-1, у зв`язку із чим відповідач-1 просив третю особу в найкоротший термін надати підтверджуючі документи та картку із зразками підписів із зазначенням осіб, яким відповідно до законодавства України та установлюючих документів третьої особи надано право розпорядження рахунком і підписування розрахункових документів.

18.03.2015 в.о. директора позивача ОСОБА_2 звернувся до відповідача-1 із листом №10/18-03-15, у якому просив банк надати йому копії документів, які знаходяться у ЛОФ ПАТ «Укрсоцбанк» щодо ДП «Аргентум», а саме установчих документів, які подавалися керівництвом ДП «Аргентум» для відкриття рахунку № НОМЕР_2 , копію паспорта ОСОБА_1, копію паспорта ОСОБА_4 .

У відповідь на лист позивача №10/18-03-15 від 18.03.2015 ПАТ «Укрсоцбанк» листом від 20.03.2015 №02.206-29/58-230 повідомив, що відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» документи, які запитуються позивачем, можуть бути отримані лише уповноваженими особами. Для надання відповіді банк просив позивача надати установчі та інші документи згідно з чинним законодавством на підтвердження повноважень як представника ДП «Аргентум».

15.05.2015 позивач листом №35/15-05-15 звернувся до відповідача-1 із проханням надати інформацію стосовно того, чи зупинені видаткові операції по рахунку № НОМЕР_2 , який залишок коштів на вказаному рахунку, надати виписки по рахунку № НОМЕР_2 за період з 04.03.2015, повідомити, чи було проведено банком зміну взірців підписів по рахунку № НОМЕР_2 , у випадку, якщо зміну взірців підписів не було проведено, повідомити причину.

Відповідач-1 листом №02.206-29/67-11033 від 04.06.2015 повідомив позивача про те, що для належної ідентифікації особи, якій надається право розпорядження рахунком, позивачем не надано необхідних документів, передбачених статутом ДП «Аргентум» та статутом Львівського закритого акціонерного товариства «Торговий дім Львів».

Позивач наголошує на тому, що колишній директор ДП «Аргентум» ОСОБА_1 намагався визнати незаконним своє звільнення та поновитись на роботі через судові органи.

Так, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22.12.2015 у справі №464/2149/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07.06.2016, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Аргентум», Львівського Закритого Акціонерного товариства Торговий дім «Львів», Міністерства економічного розвитку і торгівлі про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі відмовлено.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2017 (справа №464/2149/15, провадження №22-ц/783/1848/16) було вирішено змінити рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22.12.2015 та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07.06.2016 та виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції висновок: «Наведені вище дані дають підстави вважати, що при реєстрації Державного підприємства «Аргентум» як юридичної особи невірно зроблено запис щодо організаційно-правової форми господарювання підприємства». Виключено з мотивувальної частини ухвали апеляційного суду висновок: «Оскільки назва підприємства - державне підприємство «Аргентум» не відповідає дійсній його організаційно-правовій формі, оскільки у ньому відсутня складова державної власності. Натомість засновником ДП «Аргентум» є Акціонерне товариство торговий дім «Львів», що свідчить про порушення при реєстрації його як державного підприємства». В іншій частині рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 червня 2016 року залишено без змін.

Із посиланням на означені обставини позивач вказував на факт не перебування ОСОБА_1 на посаді генерального директора третьої особи, який був проігнорований працівниками відповідача-1 і при цьому рахунок № НОМЕР_2 був без відома уповноважених осіб третьої особи закритий та будь-яка інформація про рух коштів за вказаним рахунком станом і по даний час не відома.

Позивач наголошує, що третя особа неодноразово зверталось на адресу Укрсоцбанку з вимогою надати виписку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 , проте такі спроби також були безрезультатні, у зв`язку з чим третя особа змушена була звернутись із відповідним позовом до суду та згодом, відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 у справі №914/174/18, було зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» надати Державному підприємству «Аргентум» виписку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 за період з моменту призначення уповноваженого на розпорядження рахунком ОСОБА_1 до закриття такого рахунку.

Як зазначає позивач, лише після відкриття виконавчого провадження на примусове виконання вказаної постанови суду Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» надано означену виписку, із якої вбачається, що з моменту призначення керівником третьої особи до моменту закриття рахунку, незважаючи на ряд повідомлень про зміну керівництва, а відповідно і уповноважених осіб, а також на ряд судових спорів, про які банку було однозначно відомо, було проведено видаткові операції на загальну суму 795 501,18 грн.

16.09.2019 між третьою особою та позивачем укладено Договір уступки права вимоги, відповідно до умов якого ДП «Аргентум» передало ТОВ «Національна компанія «Укрексперт» право вимоги стягнення з відповідача-1 грошових коштів в сумі 795 501,18 грн, що виникло у зв`язку із здійсненням відповідачем-1 видаткових операцій по рахунку № НОМЕР_2 в період з 22.01.2015 по 30.08.2017 (момент закриття рахунку).

Із урахуванням вищевикладеного, позивач, із посиланням на приписи Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 за №22, вказує на те, що відповідачем-1 було прийнято до виконання фінансові документи за підписами осіб, які не були уповноваженими особами та керівником третьої особи, та здійснено видаткові операції всупереч повідомленню третьої особи про зупинення видаткових операцій та при цьому відповідачем-1 не було вчинено жодних дій щодо перевірки наявності у осіб відповідних повноважень на підписання фінансових документів на списання коштів, чим завдано третій особі матеріальної шкоди на суму списаних коштів, а саме - 795 501,18 грн. Позивач, з урахуванням Договору про уступку права вимоги від 16.09.2019 та з посиланням на приписи статті 22 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідачів вказану суму грошових коштів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1 статті 513 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із означених приписів випливає, що при відступленні права вимоги сторони договору мають узгодити зміст та підстави виникнення зобов`язання, за яким здійснюється відступлення права вимоги.

Матеріалами справи підтверджується, що 16.09.2019 між третьою особою (за договором - Сторона 1) та позивачем (за договором - Сторона 2) було укладено Договір уступки права вимоги, за умовами якого сторони, керуючись статтями 512-519 Цивільного кодексу України, уклали цей Договір (надалі іменується «Договір») про наступне:

1. В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Сторона 1 передає Стороні 2 право вимоги стягнення з ПАТ «Укрсоцбанк» грошових коштів в сумі 795 501,18 грн. (сімсот дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот одна грн. 18 коп.).

2. Зазначене у пункті 2 право вимоги виникло у зв`язку із здійсненням ПАТ «Укрсоцбанк» видаткових операцій по рахунку № НОМЕР_2 у ПАТ «Укрсоцбанк» в період з 22.01.2015 по 30.08.2017 (момент закриття рахунку).

Із позовних вимог (з урахуванням ініційованого позивачем залучення відповідача-2 у якості співвідповідача) випливає, що позивач просить суд стягнути з відповідача-2 (як співвідповідача та правонаступника відповідача-1) грошові кошти у сумі 795 501,18 грн, які є збитками, що були спричинені третій особі в результаті неправомірного списання відповідачем-1 грошових коштів з банківського рахунку № НОМЕР_1 , право вимоги щодо якого, у свою чергу, було відступлено третьою особою на користь позивача згідно вищевказаного Договору про уступку права вимоги від 16.09.2019.

Судом встановлено, що 03.12.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис 4002827 про припинення внаслідок реорганізації Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Згідно частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Отже, Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке визначене позивачем у якості відповідача-2, є універсальним правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», що сторонами не спростовано.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Пунктом 4 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Стаття 22 Цивільного кодексу України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками у відповідності до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 3 статті 22 Цивільного кодексу України).

Відшкодування збитків у сфері господарювання передбачено главою 25 Господарського кодексу України. Зокрема, відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Зокрема визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом статей 22, 1166 Цивільного кодексу України для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії.

Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Відтак, на позивача покладається обов`язок доведення факту заподіяння йому збитків, розміру таких збитків, надання доказів протиправності поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між його протиправною поведінкою та заподіяними збитками.

Як зазначає позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі, відповідачем-1 у період з 22.01.2015 по 30.08.2017 було прийнято до виконання фінансові документи за підписом осіб, які не були уповноваженими особами, керівником ДП «Аргентум», та здійснено видаткові операції з рахунку № НОМЕР_2 у ПАТ «Укрсоцбанк» всупереч повідомленню позивача про їх зупинення, чим завдано ДП «Аргентум» матеріальної шкоди на суму списаних коштів, а саме на суму 795 501,18 грн. При цьому, як стверджує позивач, право вимоги до ПАТ «Укрсоцбанк» він набув на підставі Договору уступки права вимоги від 16.09.2019.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вірно зазначив, що з огляду на характер спірних правовідносин сторін, до предмету доказування у даній справі належить, зокрема, дослідження питання щодо відкриття банком (відповідач-1) поточного рахунку та надання платних послуг з розрахунково-касового обслуговування клієнта (третьої особи), а відтак, загальні положення щодо банківського рахунку містяться у главі 72 Цивільного кодексу України.

За приписами частин 1-3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно положень статті 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

При цьому, відповідно до положень статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

За приписами статті 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Як зазначає позивач та не заперечувалось відповідачами, Державним підприємством «Аргентум» у Публічному акціонерному товаристві «Укрсоцбанк» був відкритий рахунок № НОМЕР_2 , уповноваженим на розпорядження зазначеним рахунком був визначений керівник третьої особи - ОСОБА_1 .

Водночас, у матеріалах позовної заяви міститься копія листа в.о. директора ДП «Аргентум» ОСОБА_2 від 13.03.2015 за №1/15-03-15, що був направлений на адресу відповідача-1, із проханням про зупинення видаткових операцій по рахунку № НОМЕР_2 , яке мотивоване тим, що колишній керівник підприємства може незаконно користуватися коштами, наявними на рахунку.

У відповідь на вказаний лист позивача відповідачем-1 надано лист від 17.03.2015 за №1258/615, в якому, у свою чергу, повідомлено позивача про те, що відповідно до інформації, що міститься у Єдиному Державному реєстрі юридичні та фізичних осіб - підприємців керівником підприємства (тимчасово виконуючим обов`язків) з 22.01.2015 зазначено ОСОБА_2 , що не відповідає інформації, яка міститься у діючий картці із зразками підписів та документам, що знаходяться у відповідача-1, у зв`язку із чим відповідач-1 просив третю особу в найкоротший термін надати підтверджуючі документи та картку із зразками підписів та зазначенням осіб, яким відповідно до законодавства України та установчих документів третьої особи надано право розпорядження рахунком і підписування розрахункових документів. При цьому відповідач-1 посилався на пункт 2.9. Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 за №492.

Відповідно до пункту 2.1. Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, що затверджена постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 за №492 у редакції, що була чинною на момент звернення третьої особи із листом від 13.03.2015 за №1/15-03-15 з проханням про зупинення видаткових операцій по рахунку № НОМЕР_2 (далі, Інструкція), банкам забороняється відкривати та вести анонімні (номерні) рахунки. Банки зобов`язані на підставі офіційних документів або засвідчених в установленому законодавством України порядку їх копій ідентифікувати клієнтів - власників рахунків/представників власників рахунків/осіб, які відкривають рахунки на користь третіх осіб у порядку, установленому законодавством України з питань запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму. Рахунок клієнту відкривається лише після його ідентифікації банком.

Пунктом 2.7. Інструкції встановлено, що якщо в процесі обслуговування рахунку власник рахунку надає право розпорядження рахунком новому представникові, то банк зобов`язаний ідентифікувати нового представника в порядку, установленому цією главою.

Пунктом 2.3. Інструкції передбачено, що банк з метою ідентифікації резидентів має встановити для юридичної особи - повне найменування, місцезнаходження; відомості про органи управління та їх склад; дані, що ідентифікують осіб, які мають право розпоряджатися рахунками і майном; відомості про власників істотної участі в юридичній особі; відомості про контролерів юридичної особи; код згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України; реквізити банку, у якому відкрито рахунок, і номер банківського рахунку.

Представники клієнта мають подати уповноваженому працівникові банку документи, що підтверджують їх повноваження (пункт 2.4. Інструкції).

Пунктами 18.1. та 18.2. Інструкції визначено, що усі юридичні особи незалежно від форм власності та їх відокремлені підрозділи подають картку із зразками підписів і відбитка печатки [додаток 2 (далі - картка)] у двох примірниках. У картку включаються зразки підписів осіб, яким відповідно до законодавства України та установчих документів юридичної особи надано право розпорядження рахунком і підписування розрахункових документів. Право першого підпису належить першому керівнику юридичної особи, якій відкривається рахунок, а також іншим уповноваженим на це особам. Право другого підпису належить головному бухгалтеру або особі, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку та звітності, чи іншим уповноваженим на це особам.

Відповідно до пункту 2.9. Інструкції банк має право витребувати від клієнта інші документи та відомості, крім визначених цією Інструкцією, з метою ідентифікації його особи, змісту діяльності та фінансового стану. Банк зобов`язаний відмовитися від відкриття рахунку, якщо здійснення ідентифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України є неможливим.

Таким чином, відповідач-1 у своєму листі від 17.03.2015 за №1258/615 правомірно та з урахуванням положень Інструкції запитував у третьої особи інформацію та документи, пов`язані з необхідністю ідентифікації нового керівника третьої особи - ОСОБА_2 , а саме підтверджуючі документи та картку із зразками підписів із зазначенням осіб, яким відповідно до законодавства України та установлюючих документів третьої особи надано право розпорядження рахунком і підписування розрахункових документів.

Однак, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження надання третьою особою відповідачеві-1 запитуваних ним у листі від 17.03.2015 за №1258/615 документів та інформації, яка була необхідна банку.

Більш того, як вбачається із листування відповідача-1 та третьої особи (згідно копій листів третьої особи від 18.03.2015 за №10/18-03-15, відповідача-1 від 20.03.2015 за №02.206-29/58-230, третьої особи від 15.05.2015 за №35/15-05-15 та відповідача-1 від 04.06.2015 №02.206-29/67-11033), третя особа запитувала у відповідача-1 копії установчих документів, які подавалися керівником Державного підприємства «Аргентум» для відкриття рахунку, а також зразки паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , на що відповідач-1 повторно запитував документи на підтвердження повноважень третьої особи. Доказів надання позивачем відповідачу-1 зазначених документів матеріали справи не містять.

Колегія суддів зазначає, що законодавець пов`язує настання збитків з невиконанням або неналежним виконанням однією із сторін своїх зобов`язань.

Однак, вищевстановлені судом обставини справи свідчать про те, що ні позивачем, ні третьою особою не спростовано правомірності руху коштів по рахунку № НОМЕР_1 в період з 22.01.2015 по 30.08.2017, а також не доведено того факту, що списання грошових коштів із рахунку відбувалося за розпорядженням особи, яка відповідно до інформації, що перебувала у відповідача-1, була неуповноваженою на здійснення таких розпоряджень про рух коштів.

Посилання позивача на відкриття кримінального провадження №0001081 не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на те, що суду не надано доказів на прийняття за результатом даного провадження відповідного вироку суду, який може бути прийнятий судом як доказ в силу частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, позивачем не було доведено того факту, що відповідачем-1, правонаступником якого є відповідач-2, були вчинені протиправні дії або неналежним чином виконано зобов`язання щодо списання грошових коштів в сумі 795 501,18 грн з рахунку третьої особи № НОМЕР_1 в період з 22.01.2015 по 30.08.2017, тобто, скаржником не доведено такої обов`язкової складової, яка є необхідною для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як стягнення з відповідача-2 (правонаступника відповідача-1) збитків, як наявність протиправної поведінки відповідача-1.

За умови встановлення відсутності факту протиправної поведінки відповідача-1 у спірних правовідносинах дослідження решти елементів складу цивільного правопорушення є недоцільним.

Відтак, у відповідача-2, який є правонаступником відповідача-1, відсутнє зобов`язання перед позивачем щодо оплати грошових коштів в сумі 795 501,18 грн, правова природа яких визначена позивачем у позові як збитки та право вимоги щодо яких було передано третьою особою позивачу за Договором про уступку права вимоги від 16.09.2019, оскільки зобов`язання ПАТ «Укрсоцбанк», про яке йшлося у Договорі уступки, враховуючи вищевстановлене, фактично було відсутнім перед третьою особою на момент укладення вказаного договору.

З огляду на зазначене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна компанія «Укрексперт» у даній справі. Поруч із цим, колегія суддів наголошує на наступному.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що Договір уступки від 16.09.2019 є нікчемним в силу положень частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України.

Зазначені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковими, оскільки згідно частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), у той час, як статті 512-519 Цивільного кодексу України, які регулюють підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, не містять положень із приводу того, що недотримання їх норм свідчить про нікчемність договору відступлення права вимоги.

У даному контексті суд також звертає увагу на положення статті 204 Цивільного кодексу України, згідно яких правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи зазначене, посилання скаржника на помилковість висновків суду про нікчемність договору уступки з огляду на невизначеність предмету договору є обґрунтованими.

Втім, вказані висновки суду першої інстанції не призвели до неправильного вирішення спору по суті, враховуючи, що судом встановлено недоведеність того факту, що відповідачем-1 були вчинені протиправні дії, або неналежним чином виконано зобов`язання щодо списання грошових коштів в сумі 795 501,18 грн з рахунку третьої особи № НОМЕР_2 в період з 22.01.2015 по 30.08.2017.

Рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі стосовно позовних вимог до відповідача-1 позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції, враховуючи встановлені статтею 269 Господарського процесуального кодексу України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, в цій частині не переглядається.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна компанія «Укрексперт» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна компанія «Укрексперт» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/13556/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/13556/19 залишити без змін.

Матеріали справи №910/13556/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.11.2020.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка