УХВАЛА

м. Київ

05.11.2020Справа № 910/17044/20

Суддя господарського суду міста Києва Ломака В.С., розглянувши

заяву Черкаської обласної організації Профспілки працівників освіти і науки України

про забезпечення позову,

Без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Черкаська обласна організація Профспілки працівників освіти і науки України (далі - Організація) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Профспілки працівників освіти і науки України (далі - Профспілка) про визнання протиправними та скасування пунктів 2, 3, 4 резолютивної частини постанови Президії Центрального комітету Профспілки № П-30-1 від 22.10.2020 "Про хід звітно-виборної кампанії у Профспілці в умовах запровадження карантинних заходів".

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Організація посилилась, зокрема, на те, що оскаржуваним пунктом 2 резолютивної частини вищенаведеної постанови пункт 2 резолютивної частини постанови Президії Центрального комітету Профспілки № П-27 від 17.03.2020 "Про подовження повноважень у зв`язку з карантином" вирішено викласти в такій редакції: "Подовжити повноваження комітетів (рад), президій виборних органів, голів та заступників, членів виборних профспілкових органів, делегатів конференцій. Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Одеської. Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської. Черкаських обласних та Київської міської організації Профспілки: до 02 листопада 2020 року". Крім того, оспорюваними пунктами 3, 4 резолютивної частини цієї постанови позивачу було доручено забезпечити проведення обласної звітно-виборної конференції до 2 листопада 2020 року у спосіб, можливий в умовах адаптивного карантину, а в разі невиконання Організацією вказаного доручення - рекомендовано ІХ пленуму ЦК Профспілки 03.11.2020 року розглянути питання щодо призначення дати проведення Черкаської обласної звітно-виборної конференції та відповідальних за її проведення.

У той же час наведені пункти, на думку Організації, не відповідають положенням установчих документів Профспілки, оскільки статутом останньої передбачено безальтернативність дій відповідача у випадку, зокрема, епідемії, щодо обов`язкового подовження повноважень виборних органів, їх голів, членів виборних органів, делегатів попереднього скликання, а також неможливість проведення обласних конференцій. Крім того, виконання позивачем вказаних пунктів постанови та проведення до 02.11.2020 року обласної звітно-виборної конференції призведе до свідомого порушення Організацією санітарних норм та правил в умовах запровадженого на території України карантину, тоді як можливість дистанційного проведення означених заходів статутом відповідача не передбачена.

Одночасно з позовною заявою Організацією було подано заяву про забезпечення позову, в якій остання просила суд:

- зупинити дію пункту 2 резолютивної частини постанови Президії Центрального комітету Профспілки від 22.10.2020 року № П-30-1 "Про хід звітно-виборної кампанії у Профспілці в умовах запровадження карантинних заходів" в частині внесення змін до пункту 2 резолютивної частини постанови Президії Центрального комітету Профспілки від 17.03.2020 № П-27 "Про подовження повноважень у зв`язку з карантином" щодо подовження повноважень комітетів (рад), президій виборних органів, голів та заступників, членів виборних профспілкових органів, делегатів конференцій Черкаських обласних організацій Профспілки до 02.11.2020, до набрання законної сили рішенням у даній справі;

- заборонити Пленуму Центрального комітету Профспілки, Президії Центрального комітету Профспілки та голові Профспілки приймати рішення щодо призначення дати проведення Черкаської обласної звітно-виборної конференції та відповідальних за її проведення до набрання законної сили рішенням у даній справі, або скасування Кабінетом Міністрів України відповідних карантинних обмежень;

- заборонити Пленуму Центрального комітету Профспілки, Президії Центрального комітету Профспілки та голові Профспілки припиняти повноваження виборних органів Організації до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Розглянувши подану Організацією заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

У вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням зазначених принципів, які виражені також у статтях 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб`єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою.

В матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися так, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони в процесі зобов`язані у процесуальній формі довести свою правоту за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Суд звертає увагу на те, що у даному випадку, враховуючи предмет та підстави пред`явленого Організацією позову, має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, Організація посилалася на те, що виконання доручення Президії Центрального комітету Профспілки та проведення до 02.11.2020 року звітно-виборної конференції на території Черкаської області означало б свідоме порушення заявником санітарних норм в умовах запровадженого на території України карантину та нараження на небезпеку захворювання делегатів з`їзду та інших осіб.

Також заявник вказував на те, що не зупинення дії оспорюваних пунктів постанови Президії Центрального комітету Профспілки № П-30-1 від 22.10.2020 призведе до неможливості виконання статутних завдань зі сторони Черкаських обласних організацій профспілки з підстав примусового припинення повноважень усіх виборних органів, що не відповідає статуту Профспілки.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однак Організацією у встановленому законом порядку не було наведено переконливого обґрунтування того, що невжиття вказаних нею заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду щодо визнання протиправними і скасування пунктів 2, 3, 4 резолютивної частини постанови Президії Центрального комітету Профспілки від 22.10.2020 № П-30-1 "Про хід звітно-виборної кампанії у Профспілці в умовах запровадження карантинних заходів".

Крім того, у поданій заяві про забезпечення позову, яка надійшла до господарського суду міста Києва разом з позовною заявою Організації 03.11.2020 року, заявник вказував, що у випадку відмови у забезпеченні його позову, після 02.11.2020 року в позовній заяві вже не буде сенсу, адже у Організації відсутня можливість спрогнозувати подальші дії Профспілки після 02.11.2020 року.

Враховуючи вказані твердження заявника, а також зважаючи на надходження до господарського суду міста Києва заяви Організації про забезпечення позову після 02.11.2020 (дати, зазначеної у резолютивній частині постанови Президії Центрального комітету Профспілки від 22.10.2020 № П-30-1 "Про хід звітно-виборної кампанії у Профспілці в умовах запровадження карантинних заходів"), суд дійшов висновку про недоведеність заявником і того, що невжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, на переконання суду, наведені позивачем в обґрунтування заяви про забезпечення позову обставини, не є такими, які б свідчили про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення його можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, у разі невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач.

Слід також зазначити, що до компетенції суду не належить зупинення дії постанови Президії Центрального комітету Профспілки, оскільки положеннями статті 137 Господарського процесуального кодексу України не передбачено означеного заходу забезпечення позову.

Разом із тим, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні поданої Організацією заяви про забезпечення позову з огляду на її недоведеність та відсутність обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Черкаської обласної організації Профспілки працівників освіти і науки України про забезпечення позову.

2. Згідно з положеннями статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та відповідно до підпункту 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя В.С. Ломака