РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.11.2020Справа № 910/12729/20

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-тара"
доГоловного управління Національної поліції у Рівненській області Державної казначейської служби України
провідшкодування шкоди у розмірі 160 115 грн 58 коп.
Представники сторін:не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

25.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-тара" з вимогами до Головного управління Національної поліції у Рівненській області та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди у розмірі 160 115 грн 58 коп., в тому числі: 28 800 грн 00 коп. вартості чотирьох шин, 35 199 грн 98 коп. вартості чотирьох акумуляторів, 93 653 грн 60 коп. вартості палетної заготовки першого сорту та 2 462 грн 00 коп. вартості палетної заготовки другого сорту.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв`язку з неправомірними діями Головного управління Національної поліції у Рівненській області щодо неналежного зберігання майна, вилученого Головним управлінням Національної поліції у Рівненській області на виконання ухвали слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 23.01.2020 у справі № 556/109/20 щодо накладення арешту на зазначене майно, яку в подальшому скасовано ухвалою Рівненського апеляційного суду від 19.02.2020, позивачу була завдана шкода у розмірі 160 115 грн 58 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2020 відкрито провадження у справі № 910/12729/20, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

23.09.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшов відзив.

05.10.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшов відзив.

05.10.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-2.

22.10.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-1.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.01.2020 в с. Більська Воля, Володимирецького району, Рівненської області було зупинено вантажний сідловий тягач марки DAF, державний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом марки Kogel-Snco-24, державний номер НОМЕР_2 . Вищевказаний транспортний засіб здійснював перевезення пиломатеріалів.

Ухвалою слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 23.01.2020 у справі № 556/109/20 (номер провадженні 1-кс/556/21/2020) клопотання слідчого СВ Володимирецького ВП Вараського ВП ГУНП в Рівненській області лейтенанта поліції Гутника В.А., погоджене з прокурором Володимирецького відділу Сарненської місцевої прокуратури Чеберяком Є.В. про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0000041 від 23.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,- задоволено; накладено арешт на вантажний сідловийтягач марки DAF, державний номер НОМЕР_1 , разом із напівпричепом до нього марки Kogel-Snco-24, державний номер НОМЕР_2 , належні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , та лісоматеріали - палетну заготовку в кількості 29,8 м куб, без відповідних на те документів, яка знаходяться у напівпричепі марки Kogel-Snco-24, державний номер НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони власнику (співвласникам) чи іншим особам, будь-яким чином розпоряджатись, відчужувати та користуватись зазначеним майном до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні № 0000041 від 23.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України; визначено місце зберігання лісоматеріалів - палетної заготовки в кількості 29,78 м куб, без відповідних на те документів у ДП "Рафалівське лісове господарство", що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Володимирецький район, селище міського типу Рафалівка, вулиця Привокзальна, будинок 1; визначено місце зберігання вантажного сідлового тягача марки DAF, державний номер НОМЕР_1 , разом із напівпричепом до нього марки Kogel-Snco-24, державний номер НОМЕР_2 , на території Володимирецького ВП Вараського ВП ГУНП в Рівненській області, що за адресою: смт. Володимирець, вул. Грушевського, 63, Володимирецького району, Рівненської області.

На виконання вказаної ухвали, 23.01.2020 за участю Скрипчук О.П., ОСОБА_2 та понятих, слідчим Володимирецького ВП Вараського ВП ГУНП в Рівненській області складено протокол огляду на вантажний сідловий тягач марки, державний номер НОМЕР_1 разом із напівпричепом до нього Kogel-Snco-24, державний номер НОМЕР_2 , та передано слідчому Гутнику В.А. ключі від транспортного засобу разом з документами, а також палетну заготовку в кількості 29,8 м куб, що знаходилися у напівпричепі Kogel-Snco-24, державний номер НОМЕР_2 .

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 19.02.2020 у справі № 556/109/20 апеляційну скаргу представника власника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-тара" Скрипчук О.П. задоволено частково; ухвалу слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 23 січня 2020 року щодо накладення арешту на тимчасово вилучене майно: вантажний сідловий тягач марки, державний номер НОМЕР_1 разом із напівпричепом до нього марки Kogel-Snco-24, державний номер НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та лісоматеріали палетну заготовку в кількості 29,8 метрів кубічних скасовано та призначено новий розгляд клопотання в суді першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 18.03.2020 у справі № 556/109/20 (номер провадженні 1-кс/556/49/2020) у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000041, а саме на вантажний сідловий тягач: марки DAF, державний номер НОМЕР_1 , напівпричіп марки Kogel-Snco-24, державний номер НОМЕР_2 та лісоматеріали палетну заготовку в кількості 29,8 метрів кубічних - відмовлено; постановлено тимчасово вилучене майно - вантажний сідловий тягач: марки DAF, державний номер НОМЕР_1 , напівпричіп марки Kogel-Snco-24, державний номер НОМЕР_2 , та лісоматеріали палетну заготовку в кількості 29,8 метрів кубічних - негайно повернути власнику у відповідності до п. 2) ч. 1 ст. 169 КПК України, про що повідомити слідчого суддю.

Позивач зазначає, що 24.03.2020 директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-тара" прибув до Володимирецького ВП Варашського ВП ГУНП в Рівненській області для отримання вантажного сідлового тягача марки, державний номер НОМЕР_1 разом із напівпричепом до нього марки Kogel-Snco-24, державний номер НОМЕР_2 , а також палетної заготовки в кількості 29,8 метрів кубічних.

При огляді вантажного сідлового тягача, напівпричепа та вантажу директором виявлено пошкодження транспортного засобу та вантажу, зокрема, позивач вказує, що при огляді транспортного засобу було виявлено пошкодження коліс на вантажному сідловому тягачі марки, державний номер НОМЕР_1 , а саме на чотирьох шинах ведучих коліс було виявлено велику кількість проколів, у зв`язку з чим подальше транспортування вантажу було неможливим. Окрім того, при отриманні транспортного засобу було виявлено відсутність чотирьох акумуляторних батарей. Також, позивач зазначає, що у зв`язку із неналежними умовами зберігання, палетна заготовка в кількості 29,8 метрів кубічних втратила свої властивості, а тому не може бути використана в подальшій господарській діяльності.

Позивач вважає, що у зв`язку із бездіяльністю, а саме незабезпеченням відповідальними працівниками поліції відповідних умов зберігання вилученого та арештованого майна, палетна заготовка в кількості 29,8 метрів кубічних втратила свої властивості, а тому не може бути використана в подальшій господарській діяльності. Також, Володимирецьким ВП Вараського ВП ГУНП в Рівненській області не було забезпечено збереження речових доказів, а саме - сідлового тягача марки, державний номер НОМЕР_1 разом із напівпричепом до нього марки Kogel-Snco-24, державний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого було пошкоджено чотири шини та зникло чотири акумулятори.

За таких обставин, позивач зазначає, що внаслідок незабезпечення працівниками поліції відповідних умов зберігання вилученого та арештованого майна, позивачу була завдана матеріальна шкода у розмірі 160 115 грн 58 коп., у тому числі: 28 800 грн 00 коп. вартості чотирьох шин, 35 199 грн 98 коп. вартості чотирьох акумуляторів, 93 653 грн 60 коп. вартості палетної заготовки першого сорту та 2 462 грн 00 коп. вартості палетної заготовки другого сорту.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач-1 у відзиві зазначає, що відшкодування шкоди у даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету України. Крім того, відповідач-1 вказує, що позивачем не надано доказів відсутності чотирьох акумуляторів, а рахунок від 29.04.2020 № Ж000979 не є підтвердженням придбання акумуляторних батарей позивачем. Також, відповідач-1 зазначає про відсутність в матеріалах справи доказів, на підставі яких позивачем визначено розмір матеріальної шкоди внаслідок пошкодження палетної заготовки.

Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву зазначає про відсутність одного з обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, факт наявності рішення щодо бездіяльності та незаконності дій органів поліції. Крім того, за твердженнями відповідача-2, відповідальність за пошкоджений та неналежним чином збережений речовий доказ повинні нести Державне підприємство "Рафалівське лісове господарство" та Володимирецьке ВП Вараського ВП ГУНП в Рівненській області.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Цивільного кодексу України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно частин 1-3 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Нормами статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з нормами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства.

Вищевказане положення реалізується нормами статті 1173 Цивільного кодексу України, якими закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність.

Отже, зазначеною правовою нормою встановлено відповідальність за завдання шкоди особливим суб`єктом, здійснення ним особливих функцій тощо.

Тобто, суб`єктом відповідальності за даною статтею є держава, Автономна Республіка Крим, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової та немайнової (моральної) шкоди викладено у статтях 1166, 1167, 1173 Цивільного кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 Цивільного кодексу України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначено необхідність встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Тобто, для відшкодування шкоди за правилами статті 1173 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 1173 Цивільного кодексу України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції у Рівненській області, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 Цивільного кодексу України).

Статтею 16 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом статті 170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Обов`язок уповноваженої службової особи забезпечити схоронність тимчасово вилученого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, визначений частиною четвертою статті 168 Кримінального процесуального кодексу України.

Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104 (далі - Порядок № 1104) визначені правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Пунктом 5 Порядку № 1104 визначено, що умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. У разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання.

Відповідно до пункту 27 Порядку № 1104 схоронність тимчасово вилученого майна до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно, забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку.

Отже, обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути тимчасово вилучене майно у разі прийняття відповідного рішення прямо передбачений чинним законодавством.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами 1 та 2 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень Цивільного кодексу України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у цій справі є Головне управління Національної поліції у Рівненській області як особа, відповідальна у спірний період за збереження та повернення тимчасового вилученого майна, та Казначейська служба, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

При цьому, згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеного в постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

З огляду на вищенаведене, твердження відповідача-2 стосовно відсутності в матеріалах справи рішення щодо бездіяльності та незаконності дій органів поліції відхиляються судом.

На підтвердження недотримання відповідачем-1 покладених на нього обов`язків із забезпечення збереження вилученого майна, як це передбачено в Порядку № 1104, позивачем надано суду копію висновку експерта від 27.03.2020 № О - 11, за результатами проведення товарознавчої експертизи на замовлення позивача, складеного судовим експертом Ілюшик Ю.С. (свідоцтво № 1944 від 20.04.2018).

За змісту вказаного висновку вбачається, що огляд вантажного сідлового тягача марки DAF, державний номер НОМЕР_1 , разом із напівпричепом до нього марки Kogel-Snco-24, державний номер НОМЕР_2 , проводився експертом 24.03.2020 на території стоянки автомобілів поліцейської станції Володимирецького відділення поліції Вараського ВП ГУНП в Рівненській області. Огляд розвантаженої палетної заготовки проводився експертом в світлу пору дня при денному освітленні 26.03.2020 на території ТОВ "Еко-Тара".

У вказаному висновку встановлено, що при зовнішньому огляді в світлу пору дня вантажного тягача марки DAF, державний номер НОМЕР_1 із напівпричепом до нього марки Kogel-Snco-24, державний номер НОМЕР_2 , виявлено велику кількість проколів на чотирьох шинах ведучих коліс (на територію стоянки автомобілів поліцейської станції Володимирецького відділення поліції Вараського ВП ГУНП в Рівненській області тягач марки, державний номер НОМЕР_1 , разом із напівпричепом до нього марки Kogel-Snco-24, державний номер НОМЕР_2 , завантажений палетною заготовкою доїхав «своїм ходом», у робочому стані, без виявлених пошкоджень). Крім того, на водійській дверці була пошкоджена бирка із зазначенням ПІП слідчого та дати арешту. При відкриті тенту напівпричепа неозброєним оком видно пошкоджену деревину грибковими ураженнями. Після візуального огляду вантажного сідлового тягача почалися проводитися роботи із заміни автомобільних шин, оскільки чотири шини були пошкоджені настільки, що робили неможливе подальше транспортування палетної заготовки.

З висновку вбачається, що 25.03.2020 в світлу пору дня при денному освітлені було проведено вивантаження палетної заготовки з напівпричепа марки Kogel-Snco-24, державний номер НОМЕР_2 , вантажного тягача марки DAF, державний номер НОМЕР_1 . Візуальним оглядом встановлено, що найбільш уражені грибком від темно-сірого до чорного кольорів пиломатеріали хвойних порід (сосна) в місцях перепадів між шарами у стосі. Серед дефектів на палетній заготовці були виявлені численні грибкові ураження, зокрема, цвіль та зовнішня порохнява гнилизна.

Також, у висновку зазначено, що умови зберігання палетної заготовки не відповідали нормативним вимогам через відсутність вентиляції. При виявленні на деревині грибків або нашарування плісняви пилопродукцію не перекладали та не дезінфікували. Порушення умов зберігання привело до втрати споживчих властивостей та зниження якості.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд приймає вказаний висновок від 27.03.2020 № О - 11, за результатами проведення товарознавчої експертизи на замовлення позивача, складеного судовим експертом Ілюшик Ю.С. (свідоцтво № 1944 від 20.04.2018) як належний доказ у справі, що підтверджує факт проколів на чотирьох шинах ведучих коліс, а також факт неналежних умов зберігання палетної заготовки, що призвело до втрати її споживчих властивостей та зниження якості.

На підтвердження вартості шин позивачем долучено до матеріалів справи рахунок-фактуру Товариства з обмеженою відповідальністю "Макслєр" від 25.03.2020 № СФ-0000565 на суму 28 800 грн 00 коп., а також заключення Товариства з обмеженою відповідальністю "Макслєр" від 24.03.2020, з якого вбачається, що відремонтувати пошкодження шин є неможливим, останні відновленню не підлягають та в подальшому використовуватись не можуть.

Таким чином, у зв`язку із незабезпеченням збереження вилученого майна, позивач поніс збитки на суму вартості чотирьох шин у розмірі 28 800 грн 00 коп., відтак, позовні вимоги про відшкодування шкоди у розмірі 28 800 грн 00 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 35 199 грн 98 коп. вартості чотирьох акумуляторів суд зазначає наступне.

У позовній заяві позивач стверджує, що при отриманні транспортного засобу було виявлено відсутність чотирьох акумуляторних батарей, які зникли під час перебування вантажного сідлового тягача на території Володимирецького відділення поліції Вараського ВП ГУНП в Рівненській області. На підтвердження вказаних доводів позивач посилається на протокол огляду місця події від 23.01.2020, в якому вказано, що у вантажному автомобілі наявні шість акумуляторних батарей, п`ять з яких із позначкою DAF.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту відсутності чотирьох акумуляторних батарей, які зникли, за твердженнями позивача, під час перебування вантажного сідлового тягача на території Володимирецького відділення поліції Вараського ВП ГУНП в Рівненській області. У висновку експерта також не зазначено про акумуляторні батареї. Відтак, суд вважає зазначені обставини недоведеними, а тому вимоги в частині стягнення з відповідачів збитків у розмірі 35 199 грн 98 коп. вартості чотирьох акумуляторів визнаються судом не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно розміру матеріальної шкоди, яка складається з 93 653 грн 60 коп. вартості палетної заготовки першого сорту та 2 462 грн 00 коп. вартості палетної заготовки другого сорту суд зазначає наступне.

Так, ухвалою слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 23.01.2020 у справі № 556/109/20 (номер провадженні 1-кс/556/21/2020) накладено арешт на лісоматеріали - палетну заготовку в кількості 29,8 м куб.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості про накладення арешту на палетну заготовку першого сорту та другого сорту.

На підтвердження вартості збитків у розмірі 93 653 грн 60 коп. вартості палетної заготовки першого сорту та 2 462 грн 00 коп. вартості палетної заготовки другого сорту позивачем долучено до матеріалів справи лист Державного підприємства "Камінь-каширське лісове господарство" від 17.03.2020 № 292. У вказаному листі зазначено про готовність Державного підприємства "Камінь-каширське лісове господарство" реалізувати позивачу палетну заготовку І сорту за умови 100 % переодплати, а також зазначено наступні ціни: заготовка для європіддонів природньої вологості І сорт пиляними розмірами в мм по ціні 3340,00 грн з ПДВ за 1 м куб.; заготовка для європіддонів природньої вологості ІІ сорт пиляними розмірами в мм по ціні 1400,00 грн з ПДВ за 1 м куб.; тирса по ціні 170 грн з ПДВ за 1 м куб щільний.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що вказаний лист не є підтвердженням вартості палетної заготовки. У висновку експерта від 27.03.2020 № О - 11, за результатами проведення товарознавчої експертизи на замовлення позивача, складеного судовим експертом Ілюшик Ю.С. (свідоцтво № 1944 від 20.04.2018), також не вказано розмір збитків, завданих відповідачем-1 внаслідок незабезпечення належних умов зберігання товару. Враховуючи вищевикладене, суд вважає недоведеними належними та допустимими доказами збитки у розмірі 93 653 грн 60 коп. вартості палетної заготовки першого сорту та 2 462 грн 00 коп. вартості палетної заготовки другого сорту, а тому вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп. та витрати на підготовку експертного висновку на замовлення сторони у розмірі 5 791 грн 20 коп.

У відповідності до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-тара" (клієнт за договором) та Скрипчук О.П. (адвокат за договором) укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат зобов`язується надати клієнтові правову допомогу у справі про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями працівників СВ Володимирецького ВА Вараського ВП ГУНП у Рівненській області.

Суд зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно з частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 10 000 грн 00 коп. представником позивача долучено до матеріалів справи копію ордера від 19.08.2020 № 1008251, копію рахунка-фактури від 21.07.2020 № 000000-69 на суму 10 000 грн 00 коп., копію акта № 1-0000006 здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 27.07.2020 на суму 10 000 грн 00 коп., копію квитанції від 27.07.2020 № 27/07.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на заявлену позивачем ціну позову та витрат на послуги адвоката, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, а також те, що позовні вимоги у справі підлягають частковому задоволенню, заявлені витрати на відшкодування адвокатських послуг підлягають задоволенню на суму 1 798 грн 70 коп.

За приписами ч. ч. 4-7 ст. 127 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог частково, зважаючи на наявність в матеріалах справи доказів понесення позивачем витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони (платіжне доручення № 360 від 07.04.2020 на суму 5 791 грн 20 коп.) та недоведення стороною відповідачів неспівмірності таких витрат, господарський суд вважає за необхідне покласти на відповідача-1, з неправильних дій якого виник даний спір, понесені позивачем витрати на оплату послуг експерта пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 041 грн 66 коп.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237-238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного бюджету України (Державна казначейська служба України) (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 37567646) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-тара" (вул. Шосейна, 41, с. Тойкут, Ковельський район, Волинська обл., 45021, ідентифікаційний код 37986357) шкоду в сумі 28 800 (двадцять вісім тисяч вісімсот) грн 00 коп.

3. Стягнути з Головного управління Національної поліції у Рівненській області (вул. Хвильового, 2, м. Рівне, 33028, ідентифікаційний код 40108761) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-тара" (вул. Шосейна, 41, с. Тойкут, Ковельський район, Волинська обл., 45021, ідентифікаційний код 37986357) витрати на правничу допомогу у розмірі 1 798 (одна тисяча сімсот дев`яносто вісім) грн 70 коп. та суму судових витрат на оплату послуг експерта в розмірі 1 041 (одна тисяча сорок одна) грн 66 коп.

4. В іншій частині позову щодо заявлених вимог в частині стягнення 35 199 грн 98 коп. вартості чотирьох акумуляторів, 93 653 грн 60 коп. вартості палетної заготовки першого сорту та 2 462 грн 00 коп. вартості палетної заготовки другого сорту відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Б.Плотницька