ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2020 р. Справа № 910/17695/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

представники сторін не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія-ВР"

на рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2020 р. (повний текст складено 14.07.2020 р.)

у справі № 910/17695/19 (суддя - Демидов В.О.)

за позовом комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району" м. Києва

до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія-ВР"

про стягнення 58 343,38 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району" м. Києва звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія-ВР" (далі - ТОВ "Будівельна Компанія-ВР") про стягнення 58 343,38 грн., з яких: 44 934,92 грн. боргу, 5 718,52 грн. пені та 7 689,94 грн. інфляційних втрат (враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог від 11.05.2020 р.).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 36 про надання послуг автотранспортом та механізмами від 12.07.2017 р., яке полягало у неповній та несвоєчасній оплаті відповідачем вартості наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення суму основного боргу та нараховано пеню за період прострочення виконання зобов`язання з оплати за період з 04.10.2017 р. до 01.06.2018 р. та інфляційні втрати з жовтня 2017 року по листопад 2019 року, за кожним актом приймання виконаних робіт окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.07.2020 р. у справі № 910/17695/19 позов задоволено: стягнуто з ТОВ "Будівельна Компанія-ВР" на користь комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району" м. Києва 44 934,92 грн. боргу, 5 718,52 грн. пені, 7 689,94 грн. інфляційних втрат та 1 921,00 грн. судового збору за подання позову.

Встановивши, що за умовами договору № 36 про надання послуг автотранспортом та механізмами від 12.07.2017 р. відповідач, підписавши акти з позивачем і визнавши, що послуги власним автотранспортом надані позивачем, повинен був оплатити вартість таких послуг у відповідності до умов укладеного між ними договору, однак борг у розмірі 44 934,92 грн. не сплатив, суд першої інстанції визнав відповідача боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, і стягнув з відповідача суму боргу, 5 718,52 грн. пені та 7 689,94 грн. інфляційних втрат за заявлені періоди нарахування.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Будівельна Компанія-ВР" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Наводячи підстави скасування оскаржуваного рішення, апелянт вказував, що позивачем не було надано всіх необхідних документів для виникнення у відповідача зобов`язання з оплати на заявлену у позові суму, оскільки в порушення пунктів 2.6 та 7.1.1 договору позивачем не надано дорожніх листів і талонів для здійснення вірного розрахунку заборгованості та податкових накладних, що, на думку боржника, може свідчити про нездійснення господарської операції та не можливість перевірки правильності обчислення і сплати грошових сум.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Мартюк А.І., Алданова С.О., відкрито апеляційне провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 12.07.2017 р. між ТОВ "Будівельна Компанія-ВР" (замовник) та комунальним підприємством "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них" Деснянського району м. Києва (виконавець) укладено договір № 36 про надання послуг автотранспортом та механізмами (далі - договір), за умовами якого виконавець надає замовнику послуги (роботу) автотранспортом, спеціальною технікою, згідно коду ДК 016-2010, код 49.41.1, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити зазначені послуги в порядку та в строки, визначені договором.

За умовами пунктів 2.6, 3.1, 3.5 договору підставою для обчислення вартості наданих послуг, є дорожні листи та талони замовника, затверджені підписом відповідальної особи та штампом замовника. Сума вартості наданих послуг визначається щомісячно двостороннім актом виконаних робіт відповідно до оформлених подорожніх листів та змінних рапортів, де вказана фактично виконана послуга. Результат сплати за надані послуги здійснюється упродовж 3-х банківських днів з моменту надходження платіжної вимоги-доручення (рахунку) та підписання акту виконаних робіт обома сторонами. Оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця до 3 числа кожного наступного місяця за звітним.

Пунктом 7.1.1 договору передбачено, що виконавець зобов`язаний надати замовнику належно оформлену податкову накладну (відповідно до вимог Податкового кодексу України та інших підзаконних нормативно-правових актів) складену в електронній формі в день виникнення податкових зобов`язань з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідно до вимог чинного законодавства, в момент її складання виконавцем.

Договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2017 р., а в частині грошових зобов`язань - до повного розрахунку (пункт 6.1 договору).

З матеріалів справи випливає, що між сторонами у справі підписано акти виконання робіт на загальну суму 111 627,50 грн., у тому числі: № 106 за липень 2017 року на суму 2 387,42 грн.; № 124 за вересень 2017 року на суму 40 208,42 грн.; № 156 за вересень 2017 року на суму 43 612,99 грн.; № 158 за вересень 2017 року на суму 4 902,34 грн.; № 169 за жовтень 2017 року на суму 10 802,33 грн.; № 175 за жовтень 2017 року на суму 2 325,79 грн.; № 192 за листопад 2017 року на суму 3 041,04 грн.; № 196 за листопад 2017 року на суму 4 347,17 грн.

Зі змісту виписки по банківському рахунку позивача випливає, що боржником здійснено оплату за договором у розмірі 47 498,18 грн. наступними платежами: 13.07.2017 р. на суму 2 387,42 грн.; 31.10.2017 р. на суму 40 208,42 грн.; 08.11.2017 р. на суму 4 902,34 грн.

У подальшому, 29.12.2017 р. грошові зобов`язання за договором № 36 від 12.07.2017 р. припиненні шляхом зарахування зустрічних вимог на суму 9 899,20 грн., а 30.09.2019 р. шляхом зарахування зустрічних вимог на суму 9 295,20 грн., таким чином відповідачем визнано наявність невиконаного грошового зобов`язання перед позивачем на суму 44 934,92 грн.

15.04.2019 р. виконавець звернувся до замовника з претензією № 053/10238/46-343 про оплату вказаної заборгованості, яка залишена без відповіді та задоволення.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Нормами статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, виконавцем надано послуги замовнику на загальну суму 111 627,50 грн., що підтверджується двосторонніми актами, які підписані сторонами та скріплені їх печатками без зауважень. Вказана заборгованість погашена замовником частково на суму 66 692,58 грн. шляхом оплати (47 498,18 грн.) та зарахувань зустрічних вимог (9 899,20 грн. згідно угоди про зарахування зустрічних вимог від 29.12.2017 р. та 9 295,20 грн. за актом взаємозаліку від 30.09.2019 р.).

Матеріалами справи не спростовується наявність заборгованості відповідача перед позивачем за надані послуги за актами приймання виконаних робіт №№ 196, 192, 175, 169, 158, 156 на суму 44 934,92 грн., а отже колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову щодо стягнення боргу на заявлену суму.

Відхиляючи твердження апелянта щодо недоведеності розміру виконаних послуг колегія суддів виходить з того, що підписані між сторонами первинні документи (акти наданих послуг автотранспортом) є належними доказами, і таку доказову силу вказаним актам сторони домовилися надати за умовами укладеного між ними договору.

Посилання апелянта на відсутність у матеріалах справи дорожніх листів і талонів не зменшує доказової сили двостороннього акту, оскільки підписанню акту передує перевірка замовником обґрунтованості визначеної у акті вартості наданої виконавцем послуги. Відсутність у матеріалах податкових накладних не порочить доказової сили двостороннього акту і тому їх відсутність не має правового значення для господарського суду при вирішенні цивільно-правового (господарського) спору.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 5 718,52 грн. пені за період прострочення виконання зобов`язання з оплати з 04.10.2017 р. до 01.06.2018 р. та 7 689,94 грн. інфляційних втрат з жовтня 2017 року по листопад 2019 року, за кожним актом приймання виконаних робіт №№ 196, 192 за листопад 2017 року, 175 за жовтень 2017 року, 169 за жовтень 2017 року, 158 за вересень 2017 року, 156 за вересень 2017 року окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості (оплата мала бути здійснена у відповідності до пункту 3.5 договору - до 3 числа кожного наступного місяця за звітним), слід зазначити наступне.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами пункту 4.1.1 договору за несвоєчасну оплату послуг в передбачений у п. 3.5 термін замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Нормами частини 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснені розрахунки, апеляційний господарський суд встановив, що нараховані позивачем 5 718,52 грн. пені, 7 689,94 грн. інфляційних втрат у заявлені у позові періоди, є такими, що ґрунтуються на умовах договору та нормах законодавства України.

Однак до вимог про стягнення пені відповідач просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності, про що було заявлено у місцевому господарському суді (а.с. 63-64 том 1).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками.

Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Так, позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача 5 718,52 грн. пені, нарахованої за період з 04.12.2017 р. до 01.06.2018 р., а з позовом до суду першої інстанції звернувся 12.12.2019 р. (відповідно до штемпеля поштового відділення на конверті), тобто з пропуском встановленого законом строку давності на вимоги про стягнення пені, без належного обґрунтування поважності причин пропуску строку, що, в свою чергу, є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

З огляду на встановлене, з урахуванням положень ч. 4 ст. 269 ГПК України, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2020 р. у справі № 910/17695/19 підлягає скасуванню в частині задоволення позову щодо стягнення пені, тоді як у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, оскільки наведені апелянтом доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду рішення. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Відповідно п. 4 ч. 1 статті 277 ГПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія-ВР" на рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2020 р. у справі № 910/17695/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2020 р. у справі № 910/17695/19 скасувати в частині задоволення позову про стягнення 5 718,52 грн. пені та прийняти нове рішення у цій частині, яким відмовити у задоволенні вказаних вимог.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позовні вимоги комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району" м. Києва задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія-ВР" (02125, вул. Старосільська, буд. 1, м. Київ; ) на користь комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району" м. Києва (02217, вул. Закревського, буд. 29, м. Київ; ) 44 934,92 грн. боргу, 7 689,94 грн. інфляційних втрат та 1 732,71 грн. судового збору за подання позову.

Відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення пені".

Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

Матеріали справи № 910/17695/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.10.2020 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова