СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2020 р. Справа № 922/784/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя Здоровко Л.М.

за участю секретаря судового засідання Перікової К.В.

позивач-Бєлєвцова О.С.,довіреність № 2-895д від 22.06.2020; свідоцтво №11 від 17.01.2018;

відповідач-Заворотній А.В.,свідоцтво №001533 від 11.01.2019; ордер від 31.03.2020;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватної фірми Орія (вх.№2355)

на ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.08.2020

у справі № 922/784/20, постановлену суддею Лавровою Л.С. в приміщенні Господарського суду Харківської області 18.08.2020 об 11:08 год. (повний текст ухвали складено 19.08.2020)

за позовом Акціонерного товариства Укргазвидобування в особі Філії бурове управління Укрбургаз, м. Красноград,

до Приватної фірми Орія, м. Харків,

про стягнення штрафних санкцій

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.07.2020 по справі № 922/784/20 задоволено заяву Приватної фірми Оріяпро зменшення штрафних санкцій, позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з Приватної фірми Орія на користь Акціонерного товариства Укргазвидобування пеню в розмірі 193683,41 грн, штраф у сумі 95754,96 грн та витрати на сплату судового збору в сумі 43415,75 грн.

27.07.2020 від представника Приватної фірми "Орія" надійшла заява (вх. № 17181) про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій заявник просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі Філії бурове управління "Укрбургаз" судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.08.2020 відмовлено у задоволенні заяви Приватної фірми Орія про стягнення судових витрат.

Прийнята ухвала суду, з посиланням на приписистатей 123, 126, 129 та 244 Господарського процесуального кодексу України, п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011мотивована тим, що рішенням Господарського суду Харківської області від 21.07.2020 вимоги позивача задоволено частково у зв`язку зі зменшенням штрафних санкцій, а не у зв`язку із визнанням необґрунтованими позовних вимог, а отже, всі судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі, витрати на правничу допомогу також не підлягають стягненню з позивача.

Приватна фірма Орія з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.08.2020 у справі №922/784/20. Задовольнити заяву Приватної фірми Орія про стягнення судових витрат та стягнути з Акціонерного товариства Укргазвидобування на користь Приватної фірми Орія витрати на правничу допомогу в розмірі 50000 грн. Вирішити питання розподілу судових витрат за результатами розгляду даної апеляційної скарги.

У доводах апеляційної скарги відповідач вказав на те що, задовольняючи частково позов, суд першої інстанції в своєму рішенні по суті спору посилається на постанову Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.01.2020 по справі 910/5051/19, в якій також частково задоволено позов в результаті зменшення розміру штрафних санкцій на 90% за заявою відповідача. Таким чином, викладена позиція суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі у справі №922/784/20 щодо принципу розподілу витрат сторони на правову допомогу у випадку часткового задоволення позову в результаті зменшення штрафних санкцій за заявою іншої сторони не відповідає принципам та позиції, що викладено Верховним Cудом в інших господарських справах, на яку сам же посилається місцевий суд про розгляді даної справи. Крім того, апелянт зазначив, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2020 відкрито провадження за апеляційною скаргою Приватної фірми Орія на ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.08.2020 у справі №922/784/20 та призначено до розгляду на 27.10. 2020.

21.10.2020 до суду апеляційної інстанції представником АТ Укргазвидобування подано відзив на апеляційну скаргу (вх. № 10072), в якому він заперечує проти доводів апелянта та просить залишити ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.08.2020 у справі №922/784/20 без змін, а апеляційну скаргу Приватної фірми Орія- без задоволення.

У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020 у зв`язку з відпусткою судді Тарасової І.В. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Лакізи В.В., судді Бородіної Л.І., судді Здоровко Л.М.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 27.10.2020 скаржник доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 18.08.2020 у справі №922/784/20.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції залишити ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.08.2020 №922/784/20 без змін, а апеляційну скаргу Приватної фірми Орія - без задоволення.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 123 Господарськогопроцесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями ст.126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що в березні 2020 до господарського суду звернулось Акціонерне товариство "Укргазвидобування" з позовом, в якому просить стягнути з Приватної фірми "Орія" пеню в розмірі 1.936,834,06 грн., штраф у сумі 957.549,60 грн. та відшкодувати позивачу витрати на сплату судового збору в сумі 43.415,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки за № УБГ 72/015-19 від 07.02.2019.Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався поставити позивачу інгібітор глинистих сланців GІР-РОWER марки "Е" зазначений у специфікації строк, що є невід`ємною частиною до договору , сторонами визначений графік поставки, що починається до 09.03.2019 по 06.08.2019. Як зазначає позивач, поставка шести партій здійснювалася з простроченням виконання зобов`язання.

Відповідачем до суду першої інстанції було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (вх. 9337 від 17.04.2020).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.07.2020 по справі № 922/784/20 задоволено заяву Приватної фірми Орія про зменшення штрафних санкцій, позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з Приватної фірми Орія на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" пеню в розмірі 193683,41 грн, штраф у сумі 95754,96 грн та витрати на сплату судового збору в сумі 43415,75 грн.

Висновки місцевого господарського суду мотивовані тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, щодо строків поставки товару, що є підставою для стягнення з відповідача пені в розмірі 1 936 834,06 грн. та штрафу в розмірі 957 549,60 грн.

Однак, місцевий суд, задовольняючи клопотання відповідача виходив з наступного.

Судом першої інстанції при перевірці розрахунку позивача по нарахуванню 1936834,06 грн. пені та 957549,60 грн. штрафу визнано їх обґрунтованими.

Разом з тим, при зменшенні штрафних санкцій, суд враховував справедливість, добросовісність, розумність, які належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільно кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч. З ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

В рішенні суду першої інстанції зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Суд першої інстанцій зазначив, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Аналогічна позиція була викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 902/417/18.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зважаючи на те, що зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у Постанові від 27.03.2019 у справі №912/1703/18.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження суд повинен визначати конкретні обставини справи, які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача задоволено частково у зв`язку зі зменшенням штрафних санкцій, а не у зв`язку із визнанням необґрунтованими позовних вимог, а отже, всі судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі, у тому числі і витрати на правничу допомогу.

Доводи апелянта, які обґрунтовані посиланням на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.01.2020 по справі №910/5051/19 є безпідставними.

На відміну від обставин вказаної справи, в межах даної справи мотивувальна частина судового рішення ґрунтується насамперед на порушенні умов договору, за виною відповідача.

Як вже зазначалось, зменшення штрафних санкцій відбулось не у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваної ухвали в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю.

У зв`язку з чим апеляційна скарга Приватної фірми Орія задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.08.2020 у справі №922/784/20 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватної фірми Орія залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.08.2020 у справі №922/784/20 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2020р.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко