ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ
"15" жовтня 2020 р. Справа № 924/47/20

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., за участю секретаря судового засідання Попика О.В. розглянувши матеріали
за позовом виконуючого обов`язки військового прокурора Чернівецького гарнізону м. Чернівці в інтересах держави в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерства оборони України, м. Київ
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача:
- Квартирно - експлуатаційного відділу міста Чернівці м. Чернівці
- Державного підприємства "Шепетівський військовий лісгосп" Хмельницька область м. Шепетівка
до Державного підприємства "Кам`янець - Подільське лісове господарство" с. Колибаїівка Кам`янець - Подільський район, Хмельницька область
про витребування земельної ділянки

Представники сторін:
позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

прокурор військової прокуратури: Манзелевський Ю.В. посвідчення №052706 від 06.05.19;

третьої особи 1: не з`явився
третьої особи 2: не з`явився

Рішення виноситься після оголошеної у судовому засіданні 05.10.2020р. перерви.

В судовому засіданні відповідно до ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою від 10.02.2020р. відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження із стадії підготовчого провадження. Підготовче засідання призначено на 04.03.2020р.

Ухвалою від 04.03.2020р. провадження у справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 912/2385/18.

Ухвалою від 17.08.2020р. провадження у справі поновлено, підготовче засідання призначено на 01.09.2020р. У підготовчому засіданні 01.09.2020р. оголошено перерву до 17.09.2020р.

Ухвалою від 17.09.2020р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 05.10.2020р. У судовому засіданні 05.10.2020р. оголошено перерву до 15.10.2020р.

Виклад позицій учасників справи, заяви клопотання.
22.01.2020р. до господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява виконуючого обов`язки військового прокурора Чернівецького гарнізону м. Чернівці в інтересах держави в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерства оборони України про витребування у Державного підприємства "Кам`янець - Подільське лісове господарство" земельної ділянки військового містечка №95 площею 163,2га, що знаходиться на території Дунаєвецького району Хмельницької області. Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор повідомляє, що відповідно до Державного акту на право користування землею від 8 жовтня 1974 року № 2 земельну ділянку в Дунаєвецькому районі Хмельницької області площею 263,2 га закріплено у безстрокове та безоплатне користування для державних потреб.

Поряд з цим, 1 грудня 1997 року згідно з актом прийому (передачі) будівель, споруд та територій військового містечка Чернівецька квартирно-експлуатаційна частина району передала 3-му окремому науково-випробувальному комплексу частину земельної ділянки військового містечка № 95 площею 100 га, тобто станом на теперішній час на кількісному обліку КЕВ м. Чернівці перебуває 163,2 га земель оборони, що знаходяться в с. Залісці Дунаєвецького району Хмельницької області. Зауважує, що упродовж тривалого часу спірна земельна ділянка закріплювалась за ДП "Шепетівський військовий лісгосп, що підтверджується актом інвентаризації та передачі земель лісового фонду від 1 листопада 2012 року та відомістю щодо розбіжностей в обліку площі земельних ділянок, які обліковуються за Міністерством оборони України та ДП "Шепетівський військовий лісгосп" станом на 4 грудня 2018 року.

Зауважує, що визнаним недійсним рішенням Хмельницької обласної ради від 23 грудня 1994 року № 7 незаконно передано у народне господарство державного підприємства Кам`янець-Подільське лісове господарство земельну ділянку загальною площею 226,1 га, в тому числі 6,5 га - сільськогосподарські угіддя, 219,6 га - лісові насадження, що знаходяться на території Дунаєвецького району Хмельницької області.

Прокурор констатує, що станом на даний час ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство" незаконно використовується 163,2 га земель оборони. Звертає увагу суду, вказаним вище рішенням Вищого арбітражного суду України вже встановлено ті обставини, що земельна ділянка, зокрема, площею 163,2 га, яка знаходиться в межах Дунаєвецького району Хмельницької області, яка як встановлено рішенням суду, що набрало законної сили, незаконно вибула із земель державної власності та станом на даний час є землями оборони (власник - держава в особі Міністерства оборони України). Таким чином, обставини щодо приналежності зазначеної земельної ділянки є преюдиціальними для даної справи обставинами, у зв`язку з чим, не потребують повторного вивчення та доведення під час її розгляду.

Також прокурор підсумовує, що земельна ділянка площею 163,2 га, яка знаходиться на території Дунаєвецького району Хмельницької області та отримана ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство" на підставі рішення третьої сесії Хмельницької обласної ради від 23 грудня 1994 року № 7, що визнано недійсним на підставі рішення суду, що набрало законної сили, належить до земель оборони в силу положень указаного Закону, а також положень ст. 70 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року та ст. 77 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, відповідно до яких землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово - навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Поряд із цим зауважує, що оскільки, спірна земельна ділянка у встановленому ЗК України порядку не вилучалась та відсутні інші підстави припинення права користування земельною ділянкою, передбачені ст. 141 ЗК України, тому ДП "Шепетівський військовий лісгосп" належить право користування земельною ділянкою військового містечка № 95 площею 163,2 га, відповідно до державного акту на право користування землею від 8 жовтня 1974 року № 2, що була виділена для державних потреб та належить до державної форми власності, та відноситься за своїм цільовим призначенням до категорії земель оборони.

Таким чином, станом на даний час земельна ділянка знаходиться у володінні ДП Кам`янець-Подільське лісове господарство та підлягає поверненню на користь держави в особі Міністерства оборони України.

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Позивач у письмові позиції позовні вимоги підтримує, позов просить задовольнити. У заяві від 15.10.2020р. просить розглядати справу за відсутності представника.

Відповідач у відзиві на позов та представник у судовому засіданні проти позовних вимог заперечують а вказують, що ДП №"Кам`янець-Подільське лісове господарство" використовує передані йому у постійне користування земельні ділянки за призначенням та у повній відповідності до чинного законодавства, ст. 92, ст. 116, Земельного кодексу України, на підставі державних актів на право постійного користування від 05.08.2005 р. серії ЯЯ№335341, №335260. Підтвердженням чинності вище згаданих актів є постанова Житомирського апеляційного господарського суду, справа №11/595-Н від 27 травня 2008 року, якою було задоволено апеляційну скаргу ДП Кам`янець-Подільський лісгосп та скасовано рішення господарського суду Хмельницької області від 19 жовтня 2007 року у справі №11/595-Н. Також зазначають, що постановою Вищого господарського суду №11/595-Н від 07.10.2008 р., касаційну скаргу ДП "Івано-Франківський ліспромкомбінат" та касаційне подання військового прокурора Хмельницького гарнізону було відхилено, а провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсними вище згадані державні акти на право постійного користування земельними ділянками - припинено. Таким чином вважає, що згадувані земельні ділянки знаходяться у користуванні ДП Кам`янець-Подільський лісгосп повністю на законних підставах, відповідно позовні вимоги виконуючого обов`язки військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, є безпідставними та такими, що можуть обмежити права ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство", як землекористувача передбачені ст. 95 Земельного кодексу України, що стане перешкодою при виконанні обов`язків передбачених ст. 96 Земельного кодексу України.

Крім того, звертає увагу суду, що з огляду на статус держави та її органів як суб`єктів владних повноважень, на позови прокуратури, які пред`являються від імені держави й направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади поширюється положення ст.257 ЦК щодо загальної позовної давності, і на підставі ч.і ст.261 цього кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Таким чином, враховуючи презумпцією обізнаності особи (позивача) про стан свого майнового права, та тією обставиною, що Позивачеві була відома інформація щодо стану майнового права, щонайпізніше 7 жовтня 2008 року, вважають, що строк позовної давності встановлений тривалістю у три роки відповідно до ст. 257 ЦК минув. Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.165 ГПК України у позові просять відмовити.

Третя особа ДП "Шепетівський військовий лісгосп" у письмовій позиції позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні.

Третя особа Квартирно експлуатаційний відділ м.Чернівці у письомвйй позиції вважає, що відповідач незаконно, без правових підстав користується земельною ділянкою площею 163,2 га.

Прокурор у відповіді на відзив зазначив, що відповідачем до відзиву долучено копії наявних державних актів на право постійного користування земельною ділянкою, копії постанови Житомирського апеляційного господарського суду від 27 травня 2008 року у справі № 11/595-Н та постанови Вищого господарського суду України від 7 жовтня 2008 року у цій же справі, де останній зазначає про чинність зазначених державних актів, посилаючись на вказані судові рішення. Разом з цим, звертає увагу суду на те, що в межах зазначеної вище справи розглядався позов державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" до Дунаєвецької районної державної адміністрації за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство", а також за участю військової прокуратури Хмельницького гарнізону, про визнання недійсним розпорядження Дунаєвецької РДА від 2 березня 2005 року № 144/2005 іскасування актів на право постійного користування земельною ділянкою від 5 серпня 2008 року серії ЯЯ № 335340, ЯЯ № 335341, ЯЯ № 335260, ЯЯ № 335262, ЯЯ № 335263. Таким чином, як вказує прокурор, з наведеного вбачається, що участь в даній справі брали зовсім інші учасники справи, позов заявлявся за іншими позовними вимогами та з інших підстав, які не відіграють значення в межах даної господарської справи.

Зокрема, у січні 2020 року позов заявлено виконувачем обов`язків військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, який у свою чергу, участі у справі №11/595-Н не брав, хоча саме вказаний суб`єкт владних повноважень наділений правом на звернення до суду за захистом порушених його як першочергового землекористувача земель оборони прав та інтересів.

Поряд із цим, звертає увагу суду, що про наявність рішення Міністерства оборони України щодо передачі земельних ділянок, які передавались у народне господарство в областях України, у тимчасове користування строком до 3 років, стало відомо лише у лютому 2017 року. У зв`язку з цим, рішенням господарського суду м. Києва від 9 лютого 2017 року у справі № 924/976/16 при визнанні недійним та скасуванні рішення Хмельницької обласної ради від 23 грудня 1994 року № 7 «Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам» в частині вилучення однієї із земельних ділянок на території Хмельницької області, як і при визнанні недійсним та скасуванні рішення Хмельницької обласної ради від 30 січня 2001 року №7 "Про припинення права користування та надання земельних ділянок лісового фонду у постійне користування", в частині надання у постійне користування лісогосподарському об`єднанню земельних ділянок, визнано, що прокурором не пропущено строки позовної давності при заявлених позовних вимогах. 7 березня 2017 року вказане судове рішення набрало законної сили.

Із врахуванням наведеного, у жовтні 2018 року заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону звернувся до господарського суду м. Києва з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Хмельницької обласної ради, за участю третіх осіб - КЕВ м. Чернівці, ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" та ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство" про визнання недійсним рішення Хмельницької обласної ради від 23 (рудня 1994 року № 7 "Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам" в частині вилучення земельної ділянки площею 226,1 га (справа №910/14609/18),

У свого чергу, Хмельницькою обласною радою в межах вказаної господарської справи № 910/14609/18 до матеріалів справи долучено рішення Вищого арбітражного суду України від 9 червня 1997 року у справі № 12/6, яким вже визнано недійсним оскаржуване рішення Хмельницької обласної ради у повному обсязі.

Таким чином, про наявність даного рішення Вищого арбітражного суду України усім учасникам справи стало відомо лише під час розгляду справи №910/14609/18 (заяву про закриття провадження у справі з долученням зазначеного судового рішення від 1997 року скеровано лише 13 лютого 2019 року).

Враховуючи викладені обставини, 19 березня 2019 року ухвалою господарського суду м. Києва у справі № 910/14609/18 закрито провадження у даній справі, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16 травня 2019 року та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від ЗО липня 2019 року. Таким чином, вказане судове рішення набрало законної сили 16 травня 2019 року.

На думку прокурора вказані обставини свідчать про обізнаність лише з лютого 2019 року як його так і позивача Міністерства оборони щодо наявності визнаного недійсним саме у повному розмірі (щодо всіх земельних ділянок) ще з 1997 року рішення Хмельницької обласної ради від 23.12.1994 року №7 "Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передача їх місцевим радам", яким в т.ч. незаконно вилучено і спірну земельну ділянку площею 163,2 га та передано на користь відповідача. Враховуючи викладене, просить визнати причини пропуску строків звернення із даним позовом до суду поважними та поновити строк.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.
Відповідно до Державного акту на право користування землею від 08.10.1974р. №2 земельну ділянку у Дунаєвецькому районі Хмельницької області площею 263,2 га закріплено у безстрокове та безоплатне користування для державних потреб.

23.12.1994р. Хмельницькою обласною радою винесено рішення №7 "Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам".

Відповідно до п. 2 вказаного рішення вилучено з користування земельні ділянки відповідно до інвентаризації земель Міністерства оборони України та передано їх місцевим Радам і Держлісгоспам для подальшого використання їх в народному господарстві згідно з додатком №2 до рішення, зокрема, з користування Міністерства оборони України вилучено земельну ділянку площею 226,1га (в т.ч. 6,5га сільськогосподарських угідь та 219,6 га лісових площ), що розташована на території Дунаєвецького району, Хмельницької області користувачем якої є в/ч 29471

Рішенням Вищого арбітражного суду України від 09.06.1997р. №12/6 визнано недійсним рішення Хмельницької обласної ради народних депутатів від 23.12.1994р. №7 "Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам".

05.08.2005р. Кам`янець Подільському держлісгоспу видано державні акти серія ЯЯ № 335260 та ЯЯ №335341 на право постійного користування земельними ділянками 118,9898 га на території Залісцівської сільської ради Дунаєвецьеого району Хмельницької баласті для ведення лісового господарства та 62,4902 га на території Бакинської сільської ради для ведення лісового господарства.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 19.10.2007р. у справі №11/595-Н позов ДП МОУ "Івано Франківський лісокомбінат" до Дунаєвецької районної державної адміністрації за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство" задоволено та визнано недійсним розпорядження Дунаєвецької райдержадміністрації №144/2005 від 02.03.2005р., державні акти на право постійного користування земельною ділянкою від 05.08.2005р. серія ЯЯ № 335260, ЯЯ №335341, ЯЯ №335340, ЯЯ №335262, ЯЯ №335263 виданих Кам`янець-Подільському держлісгоспу.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 27.05.2008р. дане рішення скасовано. У позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суд від 07.10.2008р. постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 27.05.2008р. у справі №11/595-Н змінено, провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсними державних актів на право постійного користування землею від 05.08.2005р. серія ЯЯ № 335260, ЯЯ №335341, ЯЯ №335340, ЯЯ №335262, ЯЯ №335263 виданих Кам`янець-Подільському держлісгоспу припинено.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.02.2017р. у справі №924/976/16 за позовом Заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ до Хмельницької обласної ради, м. Хмельницький про 1) визнання недійсним та скасування п. 2 рішення Хмельницької обласної ради від 23.12.1994р. №7 "Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області» та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам" в частині вилучення земельної ділянки військової частини 33874 площею 116,2 га (Чемеровецький район, Жабинецька сільська рада); 2) визнання недійсним та скасування рішення Хмельницької обласної ради від 30.01.2001р. №7 позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано п. 2 рішення Хмельницької обласної ради від 23.12.1994 №7 "Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам" в частині вилучення земельної ділянки військової частини 33874 площею 116,2 га (Чемеровецький район, Жабинецька сільська рада). Визнано недійсним та скасовано п. 2 рішення п`ятнадцятої сесії Хмельницької обласної ради від 30.01.2001 №7 "Про припинення права користування та надання земельних ділянок лісового фонду у постійне користування" в частині надання у постійне користування лісогосподарському об`єднанню "Агроліс" земельної ділянки лісового фонду площею 116,4 га (с.Жабинці Чемеровецького району Хмельницької області) та площею 80 га (с.Мар`янівка Чемеровецького району Хмельницької області).

Даним рішенням також встановлено, що про оспорювані рішення як прокурор, так і позивач дізнались лише після отримання у 2016 році листа відділу Держгеокадастру №32-28-99.4-2786/15-16 від 01.09.2016. Матеріалами справи підтверджується, що спірні земельні ділянки перебувають на обліку Міністерства оборони України, зокрема, згідно з відомістю звірки обліку земель КЕВ м.Чернівці та ДП МОУ "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" станом на 1 квітня 2016 року спірні земельні ділянки рахуються за КЕВ м.Чернівці. Доказів того, що оспорювані рішення доводилися до відома Міністерства оборони України у справі відсутні. Таким чином, судом констатовано, що оскільки про існування оспорюваних рішень та порушення своїх прав позивач дізнався лише у 2016 році, з огляду на положення ст.ст. 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, строки позовної давності щодо заявлених прокурором вимог пропущено не було.

Ухвалою від 19.03.2019р. закрито провадження у справі №910/14609/18 за позовом Заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах Міністерства оборони України до Хмельницької обласної ради, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача - 1. Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці та Державне підприємство "Івано-Франківський військовий ліс промкомбінат, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне підприємство "Кам`янець-Подільське лісове господарство" про визнання недійсним п. 2 рішення Хмельницької обласної ради від 23 грудня 1994 року № 7 "Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам" в частині вилучення земельної ділянки військової частини 29471 площею 226, 1 га (Дунаєвський район Хмельницької області, Залісцівська сільська рада). Закриваючи провадження у дані справі суд вказав, що оскільки рішенням суду у справі №12/6 визнано недійсним рішення обласної ради від 3.12.1994р. №7, то предмет спору у справі №910/14609/18 про скасування п2.рішення №7 відсутній. Постановою північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019р. та Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.07.2019р. ухвалу від 19.03.2019р. залишено без змін.

Зважаючи на викладене, прокурор в інтересах позивача звернувся із позовом до суду про витребування у Державного підприємства "Кам`янець - Подільське лісове господарство" земельної ділянки військового містечка №95 площею 163,2га, що знаходиться на території Дунаєвецького району Хмельницької області.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст.153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 2 ст.152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Згідно ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння за правилами як ст. 387 так і ст. 388 ЦК України, може звертатися лише особа, яка є власником майна, чи належним його володільцем, відтак до кола предмету доказування в даному випадку входить доведення належності позивачу на праві власності або володінні, за законом чи договором, спірного нерухомого майна.

Таким чином, відповідний позов пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами.

Як встановлено матеріалами справи, згідно державного акту на право користування землею від 08.10.1974 №2 земельну ділянку в Дунаєвецькому районі Хмельницької області площею 263,2 закріплено у безстрокове та безоплатне користування для державних потреб.

01.12.1997р. згідно з актом прийому (передачі) будівель, споруд на території військового містечка

Чернівецька квартирно експлуатаційна частина району передача 3-му окремому науково випробувальному комплексу частину земельної ділянки військового містечка №95 площею 100 га, тобто станом на даний час на кількісному обліку КЕВ м.Чернівці перебуває 163,2га земель оборони, що знаходяться в с.Залісці Дунаєвецього району Хмельницької області.

Рішенням Хмельницької обласної ради від 23.12.1994 № 7 "Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передача їх місцевим Радам" було вилучено вказану земельну ділянку з користування Міністерства оборони України.

Вказане рішення було визнано недійсним рішенням Вищого арбітражного суду України від 09.06.1997р. у справі №12/6. Зокрема у рішенні зазначено, що "спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель оборони і є загальнодержавною власністю, суб`єктом права якої виступає Верховна Рада України. Переведення її з цієї категорії до іншої не здійснювалось (передача її у колективну власність заборонена; надання земельної ділянки у користування, що перебуває у користуванні, іншому підприємству, організації проводиться лише після вилучення її у землекористувача і з його згоди. Згода Міністерства оборони України, позивача чи третьої особи на вилучення земельної ділянки відсутня".
Тобто даним рішенням встановлено, що скасованим рішенням незаконно було передано у народне господарство ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство" земельну ділянку загальною площею 226,1 га, в т.ч. 6,5 га сільськогосподарські угіддя, 219,6 га лісові насадження, що знаходяться на території Дунаєвецького району Хмельницької області.

Згідно приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судом констатується, що спірна земельна ділянка з 08.10.1974р. надана у безстрокове та безоплатне користування для державних потреб та відповідно до ст. 77 Земельного кодексу України відноситься до категорії земель оборони.

Земельний кодекс Української РСР від 8 липня 1970 року втратив чинність з 15 березня 1991 року у зв`язку з набранням чинності Земельним кодексом Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-ХИ. Згідно пункту 5 Постанови Верховної Ради УРСР "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" від 18 грудня 1990 року зазначено, що рішення про надання і вилучення земельних ділянок, прийняті до 15 березня 1991 року відповідними органами в межах їх компетенції, але не виконані на час введення Земельного Кодексу Української РСР в дію, підлягають виконанню відповідно до вимог Кодексу; громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Згідно з ст. 70 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року землями для потреб оборони визнаються землі, надані для розміщення та постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил і внутрішніх військ.

Отже, спірна земельна ділянка відносилась до земель оборони, а з набуттям чинності ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року держава набула права власності на, відповідну земельну ділянку.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони" від 27 листопада 2003 року № 1345-ІV (зі змінами) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Таким чином, земельна ділянка площею 163,2 га, що знаходиться на території Дунаєвецького району Хмельницької області, яка отримана ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство" на підставі рішення третьої сесії Хмельницької обласної ради від 23 грудня 1994 року № 7, що визнано недійсним на підставі рішення суду, що набрало законної сили, належить до земель оборони в силу положень указаного Закону, а також положень ст. 70 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року та ст. 77 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, відповідно до яких землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та органіці Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЗК України (у редакції чинній з 1 січня 2013 року) землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Згідно ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Судом береться до уваги, що Вищим арбітражним судом України у справі №12/6 встановлено незаконність отримання в тому числі і відповідачем спірної земельної ділянки, враховуючи відсутність надання державою добровільної відмови від останньої.

Оскільки, спірна земельна ділянка у встановленому ЗК України порядку не вилучалась та відсутні інші підстави припинення права користування земельною ділянкою, передбачені ст. 141 ЗК України, а, отже, ДП "Шепетівський військовий лісгосп" належить право користування земельною ділянкою військового містечка № 95 площею 163,2 га, відповідно до державного акту на право користування землею від 8 жовтня 1974 року № 2, що була виділена для державних потреб та належить до державної форми власності, та відноситься за своїм цільовим призначенням до категорії земель оборони.

Згідно з ч. 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. За приписами статті 2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування, і розпорядження землею, суб`єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них.

Згідно ізст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім: земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема, землі оборони. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

За приписами статті 77 Земельного кодексу України, яка кореспондується із статтею 1 Закону України "Про використання земель оборони", землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно законодавства України.

Відповідно до ст.І4 Закону України "Про Збройні Сиди України", земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.

Відповідно до абзацу 3 частини 5 статті 20 Земельного кодексу України земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони". Підстави припинення права користування земельною ділянкою врегульовано ст. 141 Земельного кодексу України.

Частина 5 статті 116 Конституції України наділяє Кабінет Міністрів України повноваженням здійснювати управління державної власності відповідно до закону.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" управління об`єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

У постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №902/538/14 викладений правовий висновок, що оскільки, землі оборони перебувають лише у користуванні Міністерства оборони України, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, відповідно до статті 142 ЗК виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони.

Системний аналіз наведеного законодавства дозволяє прийти до висновку, що розпорядження землями оборони відповідачем можливе тільки після припинення права користування землею, яка відноситься до категорії земель оборони.

Усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) напрацьовані критерії сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном згідно із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції: чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року, "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року).

З огляду на викладене, суд вважає, що повернення належному землекористувачеві земельної ділянки переслідує легітимну мету - відновлення правопорядку у земельних правовідносинах, які становлять суспільний інтерес, не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов до висновку про відсутність у відповідача законних підстав користування спірною земельною ділянкою, а відтак остання підлягає поверненню на користь держави в особі Міністерства оборони України.

Поряд із цим, відповідач заперечуючи проти позовних вимог вказує на пропуск строку для звернення із даним позовом до суду та вважає, що позивач був ознайомлений із інформацією щодо стану майнового права щонайпізніше 07.10.2008р.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів і запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом статей 256, 261 Цивільного кодексу України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади.

Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, то за загальним правилом позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 та від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц).

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Прокурор у відповіді на відзив вказує, що про наявність рішення Міністерства оборони України щодо передачі земельних ділянок, які передавались у народне господарство в областях України у тимчасове користування строком до 3 років стало відомо лише у лютому 2017 року. У зв`язку з цим, рішенням господарського суду м. Києва від 9 лютого 2017 року у справі № 924/976/16 при визнанні недійним та скасуванні рішення Хмельницької обласної ради від 23 грудня 1994 року № 7 "Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам" в частині вилучення однієї із земельних ділянок на території Хмельницької області, як і при визнанні недійсним та скасуванні рішення Хмельницької обласної ради від 30 січня 2001 року №7 "Про припинення права користування та надання земельних ділянок лісового фонду у постійне користування", в частині надання у постійне користування лісогосподарському об`єднанню земельних ділянок, визнано, що прокурором не пропущено строки позовної давності при заявлених позовних вимогах. При цьому, суд констатував, що про оспорювані рішення як прокурор, так і позивач дізнались лише після отримання у 2016 році листа відділу Держгеокадастру №32-28-99.4-2786/15-16 від 01.09.2016.

Із врахуванням наведеного, у жовтні 2018 року заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону звернувся до господарського суду м. Києва з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Хмельницької обласної ради, за участю третіх осіб - КЕВ м. Чернівці, ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" та ДП "Кам`янець-Подільське лісове господарство" про визнання недійсним рішення Хмельницької обласної ради від 23 грудня 1994 року № 7 "Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам" в частині вилучення земельної ділянки площею 226,1 га (справа №910/14609/18).

У свого чергу, Хмельницькою обласною радою в межах вказаної господарської справи № 910/14609/18 до матеріалів справи долучено рішення Вищого арбітражного суду України від 9 червня 1997 року у справі № 12/6, яким вже визнано недійсним оскаржуване рішення Хмельницької обласної ради у повному обсязі.

Таким чином, про наявність даного рішення Вищого арбітражного суду України усім учасникам справи стало відомо лише під час розгляду справи №910/14609/18 (заяву про закриття провадження у справі з долученням зазначеного судового рішення від 1997 року скеровано лише 13 лютого 2019 року).

Враховуючи викладені обставини, 19 березня 2019 року ухвалою господарського суду м. Києва у справі № 910/14609/18 закрито провадження у даній справі, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16 травня 2019 року та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30 липня 2019 року. Таким чином, вказане судове рішення набрало законної сили 16 травня 2019 року.

На думку прокурора вказані обставини свідчать про обізнаність лише з лютого 2019 року як його так і позивача Міністерства оборони щодо наявності визнаного недійсним саме у повному розмірі (щодо всіх земельних ділянок) ще з 1997 року рішення Хмельницької обласної ради від 23.12.1994 року №7 "Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передача їх місцевим радам", яким в т.ч. незаконно вилучено і спірну земельну ділянку площею 163,2 га та передано на користь відповідача. Із врахуванням викладеного, просить визнати причини пропуску строків звернення із даним позовом до суду поважними та поновити строк.

Судом береться до уваги, що звертаючись із позовом в межах справи 924/976/16 у 2016 році прокурор та позивач не були позбавлені права та можливості перевірити законність припинення права користування та передачі всіх земельних ділянок, які були предметом рішення Хмельницької обласної ради від 23 грудня 1994 року № 7 "Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам", а не вибірково. При цьому саме позивача є законним розпорядником майна оброни і саме на нього покладено обов`язок контролю за його збереженням та використання, в тому числі і землями оборони.

Таким чином, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався у 2016 році, що також підтверджується рішенням господарського суду м. Києва від 9 лютого 2017 року у справі № 924/976/16, з огляду на положення ст.ст. 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, останнім пропущено строки позовної давності при зверненні із даним позовом до суду.

Також судом береться до уваги, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Додатково суд враховує, що обставини пропуску строку позовної давності у даній справі визнає і прокурор, який у відповіді на відзив на позов зазначає, що строк позовної давності пропущено з поважних причин, тому у позові просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити його.

При цьому доводи прокурора, що про порушення своїх прав позивачу та прокуратурі стало відомо лише у 2019 році, зокрема про наявність рішення Вищого арбітражного суду України (під час розгляду справи №910/14609/18) жодним чином не спростовують вищевказаних висновків суду та не можуть вважатись поважною причиною пропуску позовної давності.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин.

У даній справі прокурор не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропущення позовної давності. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити з підстав спливу позовної давності.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на прокуратуру у зв`язку із відмовою у позові.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові виконуючого обов`язки військового прокурора Чернівецького гарнізону м. Чернівці в інтересах держави в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерства оборони України, м. Київ за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: - Квартирно - експлуатаційного відділу міста Чернівці м. Чернівці, Державного підприємства "Шепетівський військовий лісгосп" Хмельницька область м. Шепетівка до Державного підприємства "Кам`янець - Подільське лісове господарство" с. Колибаївка Кам`янець - Подільський район, Хмельницька область про витребування земельної ділянки відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно - західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 26.10.2020р.

Суддя М.Є. Муха

Віддруковано 6 прим.: 1 - до справи, 2 - військова прокуратура Чернівецького гарнізону (58001, м. Чернівці, вул. Аксенина, 2а), 3 - позивачу (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6), 4 - відповідачу (32370, Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, с. Колибаївка, вул. Ватутіна, 26), 5,6 третім особам (Квартирно - експлуатаційний відділ міста Чернівці (58000, м. Чернівці, вул. Українська, 43), Державне підприємство "Шепетівський військовий лісгосп" (30400, Хмельницька область, м. Шепетівка, пров. Героїв Небесної Сотні, 18). Всім з повідомленням про вручення.