Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 909/773/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Компанії CLM+

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Антошківа Володимира Федоровича,

про розірвання договору поставки товару від № 1/02 від 09.04.2019 року та стягнення 4392,00 євро суми попередньої оплати

за участю:

від позивача: Бойко Роман Богданович - адвокат, (ордер на надання правової допомоги серія ІФ № 095410 від 10.09.2020 року; посвідчення адвоката № 1477 від 11.02.2009 року)

від відповідача: представники не з`явилися

установив: Компанія CLM+ (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Антошківа Володимира Федоровича (далі - відповідач) про розірвання договору поставки товару від № 1/02 від 09.04.2019 року та стягнення 4392,00 євро суми попередньої оплати.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконання відповідачем умов договору поставки №1/02 від 09.04.2019 року, зокрема щодо надання товару, за який позивачем здійснено попередню оплату.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 14.09.2019 року вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на 29.09.2020 о 10:00 год.

В ході провадження у справі ухвалою суду від 29.09.2020 року розгляд справи по суті відкладено на 21.10.2020 року о 10:00.

06.10.2020 року представника позивача Компанії CLM+ адвокатом Бойко Р.Б. подано заяву за вх. № 15008/20 від 06.10.2020 року про забезпечення позову у справі №909/773/20, відповідно до якої просить суд накласти арешт в межах позовних вимог на грошові кошти, вклади, які належать Фізичній особі - підприємцю Антошківу Володимиру Федоровичу ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) та наявні на поточних рахунках, відкритих у банківських установах України.

Ухвалою суду від 06.10.2020 року в задоволенні заяви представника позивача Компанії CLM+ адвоката Бойка Р.Б. за вх. № 15008/20 від 06.10.2020 року про забезпечення позову - відмовлено.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просить суд позов задовольнити.

Відповідач повноваженого представника в судове засідання не направив, однак на адресу електронної пошти Господарського суду Івано-Франківської області надійшло клопотання без накладання електронного цифрового піпису (вх.№14107/20 від 21.10.20), в якому відповідач просить суд відкласти судове засідання, призначене на 21.10.2020 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 42 ГПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Згідно п.1.5.6 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28 надсилання офіційного листа електронною поштою здійснюється за умови реєстрації документа та запису вихідного реєстраційного номера і дати документа у файл, що відповідає конкретному документу. Електронний лист є офіційним, якщо містить вкладення з текстом офіційного документа у вигляді файлу, скріпленого електронним цифровим підписом".

У відповідності до п.1.5.17. вказаної Інструкції з діловодства в господарських судах України, документи отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв`язку, не належать до офіційних.

Водночас, положеннями ст.7 Закону України "Про електроні документи та електронний документообіг" передбачено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису. Усі процесуальні документи, які надаються до суду електронною поштою повинні бути скріплені електронним цифровим підписом відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Заява відповідача (вх.№ 14107/20 від 21.10.2020 року) надійшла на електронну адресу суду: inbox@іf.arbitr.gov.ua без ЕЦП, однак в паперовій формі такий документ від відповідача судом не отримано.

За наведених обставин, суд залишає клопотання Фізичної особи - підприємця Антошківа Володимира Федоровича (вх.№ 14107/20 від 21.10.2020 року) без розгляду.

Разом з тим, відповідач відзив на позов не надав.

Як вбачається із ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про розгляд судової справи для реалізації ними конституційного права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи за наявними матеріалами.

При розгляді даної справи суд також керується положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Крім того, судом взято до уваги, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 р. у справі Смірнова проти України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010 р., Смірнова проти України від 08 листопада 2005 р., Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006 р., Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 р. та інші).

Розглянувши та дослідивши подані сторонами документи і матеріали, вислухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Між Компанією CLM+ (по договору - покупець/по справі - позивач) та Фізичною особою - підприємцем Антошківим Володимиром Федоровичем (по договору - постачальник/по справі - відповідач) укладено Договір поставки товару від № 1/02 від 09.04.2019 року (далі - Договір).

Вказаний договір підписаний сторонами та скріплений зі сторони позивача печаткою. термін дії зазначеного договору з моменту підписання його сторонами та до 31.12.2020 року. У разі невиконання сторонами взятих на себе зобов`язань, у відповідності з умовами даного договору термін його дії продовжується до повного виконання сторонами зазначених зобов`язань (п.10.1 та 10.2 Договору).

Пунктом 1.1 Договору сторонами обумовлено, що постачальник зобов`язується систематично постачати і передавати у власність покупцю товар - пиломатеріали обрізані та необрізані листяних та хвойних порід , а покупець зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

Пунктом 2.1 Договору сторонами встановлено, що кількість, ціна та вартість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за сортами, видами, типами, розмірами визначаються у рахунках-фактурах та специфікаціях на кожну партію товару, які є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору валюта контракту - євро.

Пунктом 5.2 вказаного вище договору покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, передбаченою у рахунках-фактурах на кожну партію товару, які є невід`ємною частиною договору.

Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку, а також внесенням готівки на банківський рахунок постачальника протягом двох днів з моменту оформлення документів, передоплата на кожну партію товару становить 50% від їх вартості (п.6.1 Договору).

Згідно п. 7.1 Договору поставки товару №1/02 від 09.04.2019 року перехід права власності на товар відбувається в момент повної оплати покупцем товару.

На виконання умов Договору поставки товару №1/02 від 09.04.2019 року та на підставі рахунку-фактури від 11.04.2019 року позивачем по справі здійснено попередню оплату за товар в сумі 4 392 євро.

Відповідно до розписки від 04.09.2019 року відповідач повідомив про неможливість виконання контракту та зобов`язався до 04.10.2019 року повернути кошти в сумі 4 392 євро.

Листом-вимогою від 03.07.2020 року, позивач звернувся до відповідача про повернення коштів в сумі 4 392 євро. Лист напрвлено позивачем 22.08.2020 та отримано відповідачем 03.09.2020 року, про що свідчать долучені до матеріалів справи опис вкладення у цінний лист , накладна Укрпошти та довідка відстеження поштового відправлення за трекномером.

Однак, відповідач кошти в сумі 4 392 євро, як попередня оплата по Договору поставки товару №1/02 від 09.04.2019 року позивачу не повернув, що зумовило останнього звернутись з позовом до суду.

За наведених обставин, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. п. 1, 2, 7 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Як встановлено матеріалами справи між сторонами укладено Договір поставки товару №1/02 від 09.04.2019 року, відповідно до якого відповідач зобов`язується систематично постачати і передавати у власність покупцю товар - пиломатеріали обрізані та необрізані листяних та хвойних порід, а покупець зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Наведена правова норма кореспондується з і ст.712 Цивільного кодексу України, згідно якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання умов Договору поставки товару №1/02 від 09.04.2019 року та на підставі рахунку-фактури від 11.04.2019 року позивачем по справі здійснено попередню оплату за товар в сумі 4 392 євро.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням умов Договору поставки товару №1/02 від 09.04.2019 року, відповідач по справі зобов`язався поставити товар.

Проте відповідач умови договору щодо поставки товару не виконав в обумовлені строки, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 4 392 євро.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Разом з тим, частиною 1 статті 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розрахувала при укладанні договору.

Згідно ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Однак, відповідач по справі попередню оплату в сумі 4 392 євро. позивачу не повернув.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Станом на день винесення судом рішення, відповідачем доказів поставки товару згідно спірного договору на вказану суму або повернення вказаних грошових коштів суду не подано.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо поставки товару та неповернення частини суми передоплати, тому вимоги позивача про розірвання договору поставки товару №1/02 від 09.04.2019 року та стягнення з відповідача 4392, 00 євро. попередньої оплати обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, з урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку про відшкодування позивачу за рахунок відповідача судового збору в сумі 4 341 грн 92 к.

Керуючись ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 614, 615, 651, 693 Цивільного кодексу України, ст. 174, 193, 265 Господарського кодексу України, ст. 73, 74, 77, 129, 178, 202, 238, 240, 241, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

позов Компанії CLM+ до Фізичної особи - підприємця Антошківа Володимира Федоровича про розірвання договору поставки товару від № 1/02 від 09.04.2019 року та стягнення 4392,00 євро суми попередньої оплати - задовольнити.

Розірвати договір поставки товару №1/02 від 09.04.2019 року, укладений між Компанією CLM+ (вул. 333 Meadows blvd Unit 12, місто Micicara, провінція Онтаріо, Канада, код 280374737) та Фізичною особою - підприємцем Антошківим Володимиром Федоровичем ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) .

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Антошківа Володимира Федоровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Компанії CLM+ (вул. 333 Meadows blvd Unit 12, місто Micicara, провінція Онтаріо, Канада, код НОМЕР_2 ) - 4392,00 євро (чотири тисячі триста дев`яносто два євро) суми попередньої оплати та 4341 грн 92 к. (чотири тисячі триста сорок одна гривня дев`яносто дві копійки.) .

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.11.2020

Суддя Фанда О. М.