ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2020 р. Справа№ 911/2987/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Тищенко О.В.

Яковлєва М.Л.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 17.06.2020 року (повний текст рішення складено 26.06.2020) у справі №911/2987/19 (суддя Христенко О. О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс Груп»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецтранс - Київського картонно-паперового комбінату»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства «СК «АРКС»

про стягнення 32 598,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс» (надалі-позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецтранс-Київського картонно-паперового комбінату» (надалі-відповідач) про стягнення 32 598,91 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому до позивача, відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.06.2020 в задоволені позову Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецтранс-Київського картонно-паперового комбінату» відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними та допустимими доказами факт страхування автомобіля «Сканія» 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_1 з виплатою відшкодування без вирахуванням експлуатаційної зношеності записних частин та деталей, що підлягають заміні, а також не доведено, що розмір відшкодування з врахуванням зношеності запасних частин та деталей становить більше 42 572,13 грн, які вже було відшкодовано позивачу третьою особою - СК «АХА Страхування» (на даний момент АТ «СК АРКС»).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 17.06.2020 у справі №911/2987/19 та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що у зв`язку з настанням страхової події ним, на виконання договору добровільного страхування транспортного засобу, виплачено на рахунок СТО вартість відновлювального ремонту, а тому до позивача перейшло право вимоги відшкодування завданих збитків, в межах розміру фактичних витрат.

Натомість суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, про недоведеність факту страхування транспортного засобу та необґрунтованості суми позовних вимог, оскільки відповідні обставини підтверджуються належними та допустимими доказами.

Колегія суддів також зазначає, що апелянтом до апеляційної скарги долучено додаткові докази, які не були долучені до матеріалів справи на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, а також без клопотання про долучення додаткових доказів та без обґрунтування неможливості їх подання до суду першої інстанції.

04.08.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Разіна Т. І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2020 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 17.06.2020 у справі №911/2987/19 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги, ухвалою від 01.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 17.06.2020 у справі №911/2987/19, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

22.09.2020 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що позивачем не було подано до суду першої інстанції доказів на підтвердження обставин на які він посилається, а саме додатків до Договору добровільного страхування, а отже позивачем не було доведено, що пошкоджений транспортний засіб застраховано позивачем, і на його користь підлягають відшкодуванню витрати без врахування експлуатаційного зносу.

В свою чергу, відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази які б дали можливість чітко визначити пошкодження автомобіля «Сканія» в результаті ДТП, а тому позивачем не доведено обсягу завданих збитків.

Відповідач також вказує, що позивачем до апеляційної скарги долучені докази з порушенням норм процесуального законодавства, а тому вони не можуть бути прийняті судом, водночас, навіть з їх урахуванням позивач не довів наявності підстав для задоволення позову.

05.10.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що Договір страхування є укладеним, пошкоджений автомобіль є застрахованим, виплата страхового відшкодування була здійснена на рахунок авторизованого СТО, де безпосередньо було відремонтовано пошкоджений автомобіль, та відшкодована третьою особою лише частково, а тому саме відповідач має відшкодувати різницю між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою здійсненою на користь позивача.

15.10.2020 відповідачем подано заперечення до відповіді на відзив, в яких відповідач вказав, що доводи апеляційної скарги, з урахуванням заперечень на відзив, не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи, що ухвалою про відкриття провадження було вирішено розгляд апеляційної здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, і сторонами не було подано клопотань щодо розгляду справи в судовому засіданні з викликом представників учасників справи, розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши наявні у справі матеріали докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиву, відповіді на відзив та запереченнях до відповіді на відзив, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

Звертаючись з позовом позивач зазначив, що 05.03.2017 між позивачем та ТОВ «Логістик Профсервіс» було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № 06/02-200034728 відносно транспортного засобу «Сканія» державний номер НОМЕР_1 . Вказаний договір до матеріалів справи не доданий. У відповіді на відзив та у судових засіданнях позивач зазначив, що правовідносини щодо страхування автомобіля «Сканія» державний номер НОМЕР_1 виникли на підставі Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (КАСКО) № 06/02-069407 від 22.06.2016, укладений між позивачем та ТОВ «Сканія Кредіт Україна».

Між Приватним акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс» («страховик», надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сканія Кредіт Україна» («страхувальник») укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (КАСКО) № 06/02-069407 від 22.06.2016, яким було застраховано майнові інтереси страхувальника, що пов`язанні з володінням та/або користуванням, та/або розпорядженням транспортними засобами, визначеними у додатку № 1 до Договору (п. 5 Договору). Інформація щодо кожного застрахованого транспортного засобу міститься у додатку № 1 до цього Договору (п. 6 Договору).

Відповідно до п. 14 Договору строк дії страхування зазначений для кожного окремого транспортного засобу в Додатку № 1 до цього Договору.

В п. 18 Договору перераховані невід`ємні частини Договору, яким є Додаток № 1 «Бордеро (список) застрахованих транспортних засобів та детальні умови страхування за кожним транспортним засобом».

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви позивачем додано додаток № 1 до Договору «Бордеро (список) застрахованих транспортних засобів та детальні умови страхування за кожним транспортним засобом» (дата підписання бордеро червень 2017) за яким автомобіль «Сканія» R 400LA4x2MNA, вживаний сідельний тягач 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (лізингоотримувач - ТОВ «Логістик Профсервіс»), застрахований за програмою «Сканія Кредіт», строк страхування з 06.03.2017 по 05.03.2018.

Як зазначено у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , дата реєстрації 27.09.2016, ТОВ «Логістик Профсервіс» не є власником транспортного засобу марки «Сканія» державний номер НОМЕР_1 .

За твердженням позивача транспортний засіб марки «Сканія» державний номер НОМЕР_1 передано Товариством з обмеженою відповідальністю «Сканія Кредіт Україна» на підставі договору лізингу Товариству з обмеженою відповідальністю «Логістик Профсервіс» (зазначений договір до матеріалів справи не доданий).

З довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 804033, виданою Управлінням патрульної поліції у м. Києві та постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 16.08.2017 у справі № 752/13982/17 вбачається, що 18.06.2017 о 16 год. 25 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Івеко», державний номер НОМЕР_3 , в м. Києві по Столичному шосе, при зміні напрямку руху не переконався у безпечності та здійснив зіткнення з автомобілем «Сканія», державний номер НОМЕР_1 , який рухався в попутньому напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340,00 грн.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Сканія», державний номер НОМЕР_1 .

ТОВ «Сканія Україна» складено акт виконаних робіт № SK-1704142 від 19.09.2017 відповідно якого вартість матеріалів та ремонтних робіт транспортного засобу «Сканія» державний номер НОМЕР_1 становить 80 328,88 грн.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховим або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст. 25 Закону України «Про страхування»).

На підставі страхового акту № 44 від 28.08.2017 та розрахунку суми страхового відшкодування від 28.08.2017, Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок ТОВ «Сканія Україна», яким виставлено рахунок Товариству з обмеженою відповідальністю Логістик Профсервіс», в розмірі 75 171,04 грн. = 80 328,88 грн. вартість ремонтних робіт та матеріалів - 5 157,84 грн. франшиза, що підтверджується платіжним дорученням № 3Р052092 від 05.09.2017. Копії відповідних доказів наявні в матеріалах справи.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно до ч.1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Нормами ст. 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

У зв`язку з тим, що на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом «Івеко», державний номер НОМЕР_3 , застрахована за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АК/655644 у АТ СК «АХА Страхування» (на час розгляду справи - АТ «СК «АРКС»), Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» звернулось із заявою за вих. № 44 від 07.09.2017 про виплату АТ СК «АХА Страхування» страхового відшкодування (в порядку регресу) в сумі 75 171,04 грн.

На підставі заяви позивача за вих. № 44 від 07.09.2017, АТ СК «АХА Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування, з урахуванням зносу, в сумі 42 572,13 грн.

16.09.2019 позивач звернувся до відповідача із претензією за вих. № 5144, в якій посилаючись на норми ст. 1172 Цивільного кодексу України та у зв`язку із переходом права вимоги, просив від відповідача здійснити перерахування на рахунок позивача 32 598,91 грн. = (75 171,04 грн. відшкодування власнику пошкодженого автомобіля, зробленого позивачем - 42 572,13 грн. відшкодованих АТ СК «АХА Страхування»).

Претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутись до господарського суду з відповідним позовом.

Під час скоєння ДТП автомобілем «Івеко», державний номер НОМЕР_3 керував ОСОБА_1 . Відповідачем не заперечується, що автомобіль «Івеко», державний номер НОМЕР_3 на момент ДТП належав відповідачу на праві оренди і що ОСОБА_1 був у трудових відносинах з відповідачем.

Разом з тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено ст. 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Нормами чинного законодавства передбачена можливість відшкодування вартості матеріального збитку з урахуванням дійсних витрат здійснених особою, зокрема, на проведення відновлювального ремонту пошкодженої речі, однак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду наданою Управлінням патрульної поліції у місті Києві, автомобіль «Сканія» на момент ДТП належить ТОВ «Сканія Кредіт Україна», автомобіль отримав механічні пошкодження «Передня права частина; бокова права частина».

ДТП трапилось 18.06.2017, водночас позивачем долучено Акт огляду транспортного засобу від 18.06.2019 складений одноосібно його представником, спеціалістом відділу врегулювання, в якому міститься перелік наявних пошкоджень, однак відсутні відомості які б дали змогу пов`язати вказані пошкодження з ДТП, що трапилась 18.06.2017.

Рахунки на проведення ремонту та акти виконаних робіт також не дають змогу встановити, що всі пошкодження та ремонтні роботи щодо автомобіля «Сканія» які в них зазначені відбулись з вини водія відповідача, а тому позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач зобов`язаний відшкодувати вартість відновлювального ремонту, а також, що відшкодування отримане від страхової компанії відповідача (третьої особи у справі) не забезпечує повне відшкодування матеріального збитку потерпілої особи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що ним було оплачено вартість ремонту, однак вказана обставина не свідчить, що всі пошкодження було заподіяно саме з вини відповідача, а отже позивач не довів, що відповідач має відшкодувати такі витрати позивача в повному обсязі.

Крім того, доданий позивачем до позовної заяви пакет документів не дає змоги підтвердити, що автомобіль (сідловий тягач «Сканія» Д.Н. НОМЕР_4 ) був застрахований на момент настання страхової події, оскільки відповідно до п. 14 Договору Строк дії страхування зазначений для кожного окремого ТЗ в Додатку № 1 до цього Договору і діє протягом визначеного у цьому додатку терміну при умові сплати страхових платежів у терміни визначені в Додатку № 1 до Договору, а отже у зв`язку з відсутністю доказів оплати, у суду першої інстанції були відсутні докази, щодо оплати страхових платежів, у свою чергу, судом апеляційної інстанції не приймаються та не розглядаються додаткові докази відповідно до норм ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, які долучені до апеляційної скарги оскільки позивачем не заявлялось клопотання про долучення таких доказів та необґрунтовувалось неможливість подання додаткових доказів до суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів враховує, що справа є малозначною, однак за клопотанням відповідача вона розглядалась з повідомленням (викликом) представників сторін в судове засідання судом першої інстанції, розглядалась протягом тривалого часу і позивачу було забезпечено можливість подати відповідні докази до суду першої інстанції, однак таким правом позивач не скористався.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними та допустимими доказами факт страхування автомобіля «Сканія» 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_1 з виплатою відшкодування без вирахуванням експлуатаційної зношеності записних частин та деталей, що підлягають заміні, а також не доведено, що розмір відшкодування з врахуванням зношеності запасних частин та деталей становить більше 42 572,13 грн., які вже було відшкодовано позивачу третьою особою - СК «АХА Страхування» (після зміни найменування АТ «СК АРКС»).

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 17.06.2020 року у справі № 911/2987/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 17.06.2020 року у справі № 911/2987/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді О.В. Тищенко

М.Л. Яковлєв