ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

02.11.2020м. ДніпроСправа № 904/4787/20

за позовом Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4, м. Дніпро, в інтересах держави, в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТО Укртранс", м. Дніпро

про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні в сумі 53 272,00 грн.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

від прокуратури Мусієнко А.О.

від позивача не з`явився

від відповідача Півкозак О.В.

СУТЬ СПОРУ:

Дніпропетровська місцева прокуратура № 4 в інтересах держави, в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 53 272,00 грн., що складають суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Судові витрати прокурор просить покласти на відповідача.

Ухвалою від 07.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 05.10.2020.

22.09.2020 на адресу суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

05.10.2020 на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Представник Державної служби України з безпеки на транспорті в судове засідання 05.10.2020 не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить залучене до матеріалів справи поштове повідомлення (а.с. 51).

У судовому засіданні, яке відбулось 05.10.2020, розглянуто клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, в задоволенні якого, керуючись положеннями статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судом відмовлено.

Ухвалою суду від 05.10.2020 розгляд судового засідання відкладено до 02.11.2020.

У судове засідання 02.11.2020 представники позивача не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, виходячи з наступного.

Згідно з частинами 3, 4, 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частин 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведені наступні правові висновки щодо застосування статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення), та зазначає, що згідно з п. 1 зазначеного Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" та п. п. 2, 15, 27 п. 5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, серед іншого, державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нараховує та вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Зважаючи на викладене, Державна служба України з безпеки на транспорті є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах, однак, за твердження прокурора, з часу встановлення порушення досі не вжито заходів цивільно-правового характеру щодо стягнення з відповідача плати за проїзд великовагового транспорту в сумі 53 272,00 грн., що свідчить про неналежне здійснення зазначеним державним органом захисту інтересів держави і є підставою для органів прокуратури звернутися до суду з даним позовом у порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Прокурор зазначив, що підставою представництва у суді інтересів держави у даній справі є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, оскільки захист цих інтересів неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 2 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

У даних правовідносинах, як стверджує прокурор, орган державної влади, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у сфері дорожнього руху, не здійснює свої владні повноваження зі стягнення з відповідача плати за проїзд автомобільними дорогами транспортним засобом, вагові параметри якого перевищують нормативні.

У зв`язку з вказаним, прокурор відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України та ч. 2 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" звертається до господарського суду за захистом державних інтересів в особі Державної служби України з безпеки на транспорті як позивач у справі.

Порушення інтересів держави у даному випадку, як зазначив прокурор, полягає у ненадходженні до Державного бюджету України коштів у вигляді плати за проїзд дорогами загального користування та не вжиття органами Укртрансбезпеки заходів щодо стягнення такої плати в примусовому порядку, що потребує захисту вказаних інтересів держави прокурором шляхом пред`явлення відповідного позову до господарського суду.

Серед матеріалів позовної заяви наявний лист Укртрансбезпеки від 15.06.2020 вих. № 882/05/14-20, адресований Прокуратурі Дніпропетровської області, про розгляд можливості щодо представництва інтересів держави в особі Укртрансбезпеки в суді з питання стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами. В обґрунтування представництва зазначено, що положення нормативно-правових актів, якими керується Державна служба України з безпеки на транспорті та його територіальні органи, зокрема пп. 15, 27 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, не передбачають право Укртрансбезпеки звертатися з позовом щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують нормативні.

Згідно зі статтею 170 Цивільного кодексу України держава набуває та здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади в межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до частини 2 статті 4 Цивільного кодексу України, частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України в випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» визначено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення), Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури та який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті, а також у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з вимогами статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.п. 2, 5, 15, 27 Положення (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №320, які набрали чинності 03.05.2018), Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, серед іншого: державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування та вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Відповідно до пункту 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Таким чином, Укртрансбезпека та її територіальні органи виконують функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховують відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу, а крім того, вживають заходи стосовно стягнення відповідної плати.

Отже, в силу зазначених вище нормативно-правових актів, Державна служба України з безпеки на транспорті є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження в спірних правовідносинах.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливістю подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що прокурором не доведено бездіяльність компетентного органу, а обставини справи, зокрема щодо розміру заборгованості (53 272,00 грн.) та часу її виникнення (13.06.2019) не можуть вважатися, такими що свідчать про значимість порушення інтересів держави та можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, тобто потребують обов`язкового втручання прокурора для представництва інтересів держави.

При цьому, суд також враховує, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який, відповідно до пункту 3 частини першої статті 129 Конституції України, є однією з засад правосуддя.

Так, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31.03.2005).

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Як вже вище зазначалось, випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що прокурор, звертаючись до суду з позовом не довів бездіяльність компетентного органу та необхідність захисту інтересів держави, наявність чого і є підставою, в розумінні статті 53 ГПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру», для представлення прокурором інтересів держави в суді.

Також, слід зазначити, що обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленої прокурором заяви по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

З огляду на викладене, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, зазначені обставини стали підставою для залишення позовної заяви Дніпропетровської місцевої прокуратура № 4 без розгляду.

З огляду на викладене, заява прокурора про відмову від позову - задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 226 Господарського процесуального кодексу України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішується питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст.ст. 13, 14, п. 2 ч. 1 ст. 226, ст.ст. 234, 235, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТО Укртранс" стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у сумі 53 272,00 грн. - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили 02.11.2020.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 06.11.2020.

Суддя І.Ф. Мельниченко