ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2020 р. м.Київ Справа№ 910/1543/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Дикунської С.Я.

Тищенко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕКОМ СКАЙ"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.05.2020 (повний текст рішення складено та підписано 03.06.2020)

по справі №910/1543/20 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕКОМ СКАЙ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАКШЕРІ ТРАНС"

про стягнення 36387,10 грн

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕКОМ СКАЙ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАКШЕРІ ТРАНС" про стягнення 36387,10 грн суми орендної плати за час, протягом якого орендоване майно не використовувалося і не могло бути використане через обставини, за які позивач не відповідав.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач на підставі частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України підлягає звільненню від сплати орендної плати за договором оренди транспортних засобів № 30/10 від 30.10.2018 за користування транспортири засобами за час, протягом якого орендоване майно не використовувалося і не могло бути використане через обставини, за які позивач не відповідав, у зв`язку із чим відповідач зобов`язаний повернути позивачу сплачену останнім орендну плату у сумі 36387,10 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його постановлення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі №910/1543/20 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕКОМ СКАЙ" - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з огляду на відсутність достатніх та вірогідних доказів щодо припинення позивачем користування автомобілем BMW Х6, державний номер НОМЕР_1 та автомобілем BMW ALPINA В6, державний номер НОМЕР_2 до закінчення строку дії договору, враховуючи те, що суду не надано доказів дострокового припинення дії чи розірвання договору оренди транспортних засобів №30/10 від 30.10.2018, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача на його користь орендних платежів у сумі 36387,10 грн згідно із приписів частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки між сторонами у справі існували договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач (ТОВ "ТЕЛЕКОМ СКАЙ") звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі №910/1543/20 повністю та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю, переглянути розподіл судових витрат.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, порушено норми матеріального права та неправильно застосовані норми процесуального права, рішення суду першої інстанції було ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилався на наступні доводи:

- наявні у справі у якості доказів копії скарг до Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06.02.2019, від 14.02.2019, апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14.02.2019, а також ухвал Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.02.2019, 14.02.2019, від 28.03.2019 - є належними доказами в підтвердження факту знаходження автомобіля на штраф майданчику Комунарівського відділення Національної поліції м.Запоріжжя, та, відповідно, доказами неможливості поза волі позивача користуватися орендованим майном;

- позивач мав намір користуватися орендованим майном, про що повідомляв відповідача шляхом відповідного листування (зокрема, лист власника автомобіля від 11.04.2019);

- судом першої інстанції не враховано приписи ст. 614 Цивільного кодексу України, згідно якої тягар доказування відсутності своєї вини покладається на особу, яка порушила зобов`язання, тобто, на відповідачеві;

- позивачем надано докази в розумінні ст. ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України, що він не міг користуватися орендованими автомобілями та відсутність у фактичному користуванні позивача відповідних автомобілів, які судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги;

- судом першої інстанції безпідставно не досліджено доданий позивачем доказ, а саме запит ПрАТ «СК «ВУСО» № 1040963 від 29.05.2019 до Слідчого СВ Печерського району, який є належним доказом факту самовільного безпідставного вилучення орендованого автомобіля BMW ALPINA В6 саме 24.05.2019;

- висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за фактом викрадення автомобіля BMW ALPINA В6, державний номер НОМЕР_2 , - є безпідставними, оскільки на підставі запиту ПрАТ «СК ВУСО» за вих.. № 1040963 від 29.05.2019 та отриманої від Печерського ВП ГУНП у м.Києві інформації, орендовані автомобілі не були викрадені, а були самовільно та безпідставно вилучені відповідачем без належного документального оформлення;

- суд першої інстанції не звернув уваги, що предметом доказування у справі є встановлення обставин повної неможливості використання майна у цілях, передбачених договором, і, як наслідок, звільнення позивача від внесення плати за весь час дії таких обставин, за які він не відповідає, що позивач обґрунтовує нормою ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України і пов`язує з перерахуванням орендної плати за весь майбутній період оренди, за який він фактично майном не користувався через його вилучення в першому випадку правоохоронними органами, а в другому випадку - самим відповідачем (орендодавцем).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕКОМ СКАЙ" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі №910/1543/20 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, а саме: звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення пропущеного процесуального строку або вказати інші підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

28.08.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги в якій викладено клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку на оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі №910/1543/20. Клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого для подання апеляційної скарги на рішення суду, обґрунтоване тим, що повний текст оскаржуваного рішення не було вручено скаржнику у день проголошення чи складання та було отримано останнім засобами поштового зв`язку лише 16.06.2020, що унеможливило своєчасне подання апеляційної скарги в законодавчо встановлений строк.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2020, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕКОМ СКАЙ" сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станіка С.Р., суддів Тищенко О.В., Дикунської С.Я.

Ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно абзацу 4 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (станом на день звернення з апеляційною скаргою) встановлено, що з 01.01.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2102,00 грн.

Отже, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує 210200,00 грн (2102,00 грн * 100 = 210200,00 грн).

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога про стягнення 36 387,10 грн., вказана справа, у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України, відноситься до малозначних справ.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 04.09.2020 понвлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕКОМ СКАЙ" пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі №910/1543/20, відкрито апеляційне провадження у справі №910/1543/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕКОМ СКАЙ" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2020 отримана позивачем згідно рекомендованого поштового повідомлення 732, а від відповідача ухвала суду про відкриття апеляційного провадження, надіслана за адресою юридичного місцезнаходження, повернулась без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У відповідності до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, за змістом пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, вказана ухвала Північного апеляційного господарського суду 04.09.2020 вручена відповідачу та відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Закон України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" набрав чинності 17.07.2020.

Отже, з урахуванням пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності з 17.07.2020, строк на подання учасниками справи відзивів, додаткових заяв та клопотань - сплив, а неподання відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 30.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕКОМ СКАЙ" (далі - орендар, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАКШЕРІ ТРАНС" (далі - орендодавець, відповідач) укладено договір оренди транспортних засобів №30/10 (надалі - договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування транспортні засоби, зазначені у п. 1.2 договору, а саме: автомобіль BMW ALPINA В6, державний номер НОМЕР_2 та автомобіль BMW Х6, державний номер НОМЕР_1 .

У відповідності до п.1.3. договору, цільове призначення предмета оренди - використання у господарській діяльності орендаря.

Транспортні засоби належать орендодавцю на праві "Договору управління майном", який укладено з Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (п.1.4. договору).

Згідно із пп.2.1.1. п.2.1. договору, орендодавець зобов`язаний після набрання чинності даного договору та додаткових угод передати орендарю Предмет оренди в належному технічному стані за Актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін. Орендарю разом із предметом оренди передається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, страховий поліс та комплект ключів.

Відповідно до пп.2.3.1., 2.3.2. п.2.3. договору, орендар зобов`язаний використовувати предмет оренди на умовах цього договору та у відповідності до цільового призначення, визначеного у п.1.3. цього договору; своєчасно і в повному розмірі вносити орендну плату.

Згідно із п.3.1. договору, розмір орендної плати за цим договором визначається сторонами в двосторонньому порядку щомісячно не пізніше ніш за 5 робочих днів до дати, якою має бути проведена оплата, шляхом укладення додаткової угоди до договору, яка є підставою для проведення розрахунків між сторонами, додаткова угода про узгодження розміру орендної плати є невід`ємною частиною договору, якщо вона підписана обома сторонами та скріплена печаткою.

У відповідності до п.3.2. договору, орендну плату орендар, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності, сплачує в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця наперед не пізніше 29 числа кожного місяця.

Згідно з пунктом 3.3 договору, розмір, форма, порядок, періодичність та спосіб внесення орендної плати за договором можуть бути змінені за взаємною згодою сторін, яка оформлюється додатковою угодою до договору. У разі порушення умов встановлених додатковими угодами, дія основного договору припиняється.

Пунктом 5.13 договору визначено, що договір укладається строком на 1 (один) календарний рік.

Відповідно до п. 5.11. договору, якщо орендар продовжує користуватися предметом оренди, сплачує всі платежі за договором та/або додатковими угодами після закінчення строку договору, то, за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно із актами приймання-передачі транспортного засобу від 30.10.2018, відповідач (орендодавець) передав, а позивач (орендар) прийняв у користування автомобіль BMW ALPINA В6, державний номер НОМЕР_2 та автомобіль BMW Х6, державний номер НОМЕР_1 .

На виконання умов договору, між сторонами були укладені додаткові угоди №1 від 30.10.2018, №2 від 23.11.2018, №3 від 19.12.2018, №4 від 23.01.2019, №5 від 25.02.2019, №6 від 25.03.2019, за умовами яких сторони встановили розмір орендної плати за період 30.10.2018 по 30.11.2018 у сумі 56400,00 грн, за період 30.11.2018 по 30.12.2018 у сумі 56400,00 грн, за період 30.12.2018 по 30.01.2019 у сумі 56400,00 грн, з 30.01.2019 по 28.02.2019 у сумі 56400,00 грн та за період з 28.02.2019 по 30.03.2019 у сумі 56400,00 грн.

Позивачем не заперечувалось, що додаткова угода про встановлення орендної плати за травень 2019 року, між сторонами не укладалась та не підписувалась.

Також, між сторонами підписані без заперечень та зауважень наступні акти надання послуг: №32 від 30.10.2018 на суму 56400,00 грн; №34 від 30.11.2018 на суму 56400,00 грн; №40 від 26.12.2018 на суму 56400,00 грн; №1 від 23.01.2019 на суму 56400,00 грн; №12 від 28.02.2019 на суму 28200,00 грн.

Акти надання послуг за користування об`єктом оренди за березень 2019 року (додаткова угода №5 від 25.02.2019), за квітень 2019 року (додаткова угода №6 від 25.03.2019) та за травень 2019 - у матеріалах справи відсутні. Разом з тим, судом першої інстанції обгрунтовано враховано, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, умовами договору сторонами не було передбачено необхідності оформлення актів надання послуг.

Позивач посилався на те, що на виконання умов договору ним здійснено оплату орендних платежів у сумі 310 200,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №10 від 30.10.2018 на суму 56 400,00 грн, №19 від 29.11.2018 на суму 56 400,00 грн, №31 від 21.12.2018 на суму 56400,00 грн, №59 від 23.01.2019 на суму 56 400,00 грн, №91 від 27.02.2019 на суму 56 400,00 грн, №146 від 06.05.2019 на суму 28 200,00 грн.

Позивач зазначає, що:

- починаючи з 01.02.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕКОМ СКАЙ" позбавлене можливості користуватися автомобілем BMW Х6, державний номер НОМЕР_1 , оскільки вказаний автомобіль був вилучений слідчим Комунарського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області під час проведення огляду місця події за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 40;

- у подальшому, йому стало відомо про обставини викрадення 23.05.2019 автомобіля BMW ALPINA В6, державний номер НОМЕР_2 .

Наведені вище обставини, на думку позивача, є такими, що не залежать від позивача та є такими, що спричинили неможливість використання орендованих транспортних засобів, у зв`язку із чим, позивач посилаючись на ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України, посилається на наявність обумовлених законом підстав щодо звільнення від плати за користування транспортними засобами за період, протягом якого орендоване майно не використовувалося, а саме в розмірі 36387,10 грн.

Позивач посилався на те, що враховуючи відсутність у його фактичному користуванні з 01.02.2019 автомобіля BMW Х6, державний номер НОМЕР_1 , а з 23.05.2019 - автомобіля BMW ALPINA В6, державний номер НОМЕР_2 , за розрахунком позивача, сума наданих відповідачем послуг з оренди транспортних засобів становить 273 812,90 грн (листопад 2018 року - 56 400,00 грн, грудень 2018 року - 56 400,00 грн, січень 2019 року - 56 400,00 грн, лютий 2019 року - 28200,00 грн, березень 2019 року -28 200,00 грн, квітень 2019 року - 28 200,00 грн, травень 2019 року - 20 012,90 грн (28 200,00 грн / 31 день х 22 днів користування автомобілем BMW ALPINA В 6. = 20 012,90 грн)).

Отже, за розрахунком позивача різниця між фактично наданими відповідачем послугами з оренди транспортних засобів та сплаченими позивачем коштами за договором оренди транспортних засобів №30/10 від 30.10.2019 становить 36387,10 грн (310200,00 грн - 273812,90 грн).

Позивач направив відповідачу лист вих.№31/01/2020-1 від 31.01.2020 про повернення сплаченої за договором орендної плати за користування транспортним засобом у сумі 36387,10 грн.

Відповідач вимоги позивача не задовольнив, внаслідок чого позивачем було ініційовано відповідний спір.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, посилаючись на приписи ч.6 ст.762, ст. 1212 Цивільного кодексу України зазначав, що сплачена позивачем сума коштів як орендна плата у розмірі 36387,10 грн підлягає поверненню позивачу за період, протягом якого орендоване майно не використовувалося і не могло бути використане через обставини, за які позивач не відповідає.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи п вилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина перша статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, позивач на виконання умов договору здійснив сплату орендних платежів у загальній сумі 310200,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №10 від 30.10.2018 на суму 56 400,00 грн, №19 від 29.11.2018 на суму 56 400,00 грн, №31 від 21.12.2018 на суму 56400,00 грн, №59 від 23.01.2019 на суму 56 400,00 грн, №91 від 27.02.2019 на суму 56 400,00 грн, №146 від 06.05.2019 на суму 28 200,00 грн.

Позивач вказуючи про те, що у фактичному користуванні з 01.02.2019 відсутній автомобіль BMW Х6, державний номер НОМЕР_1 , а з 23.05.2019 - автомобіль BMW ALPINA В6, державний номер НОМЕР_2 , що згідно із ч.6 ст.762, ст. 1212 Цивільного кодексу України, є підставою для повернення відповідачем 36387,10 грн - коштів сплачених позивачем як орендна плата за період, протягом якого орендоване майно не використовувалося і не могло бути використане через обставини, за які позивач не відповідає.

Згідно із 6 статті 762 Цивільного кодексу України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У частині шостій статті 762 ЦК України відсутній вичерпний перелік обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження.

У пункті 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 вказано, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Позивач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем, і він не відповідає за ці обставини.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Позивач посилався зокрема на те, що з 01.02.2019 у його користуванні був відсутній автомобіль BMW Х6, державний номер НОМЕР_1 та з 23.05.2019 - автомобіль BMW ALPINA В6, державний номер НОМЕР_2 .

Згідно із наявною у матеріалах справи ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2019 по справі №333/720/19 автомобіль BMW Х6, державний номер НОМЕР_1 був вилучений 01.02.2019 слідчим Комунарського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області під час проведення огляду місця події за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 40.

Також, позивачем надані у матеріали справи адресовані відповідачу листи вих. №01/02-2019 від 01.02.2019, від 04.02.2019 щодо передачі іншого транспортного засобу та порушення умов договору оренди транспортних засобів №30/10 від 30.10.2018.

У підтвердження того, що позивач з 23.05.2019 позбавлений можливості користуватися автомобілем BMW ALPINA В6, державний номер НОМЕР_2 , позивачем надано копії заяви Шевченківському управлінню поліції ГУ НП у м. Києві про викрадення транспортного засобу від 27.05.2019; повідомлення про настання події з наземним транспортним засобом; листів ПрАТ "СК "ВУСО" №1040963 від 29.05.2019, № 4532 від 06.06.2019; листів позивача: за вих. №27/05/2 від 27.05.2019 адресованого Генеральній прокуратурі України, за вих. №27/5 від 27.05.2019 адресованого Національному агентству з питань виявлення, розшуку та управління активами від корупційних та інших злочинів, за вих. №27/05/1 від 27.05.2019 адресованого відповідачу.

Дослідивши надані позивачем докази, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наявні у матеріалах справи докази не підтверджують дійсну неможливість позивача користуватися у визначені ним періоди автомобілем BMW Х6, державний номер НОМЕР_1 та автомобілем BMW ALPINA В6, державний номер НОМЕР_2 .

Зокрема, судом апеляційної інстанції встановлено, що за змістом ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2019 по справі №333/720/19 автомобіль BMW Х6, державний номер НОМЕР_1 був вилучений 01.02.2019 слідчим Комунарського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області під час проведення огляду місця події за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 40.

Водночас, матеріали справи не містять доказів в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, що автомобіль BMW Х6, державний номер НОМЕР_1 не був повернутий у користування позивачу після розгляду судом скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕКОМ СКАЙ" на бездіяльність слідчого.

Надані позивачем у матеріали справи листи вих. №01/02-2019 від 01.02.2019, від 04.02.2019, за вих. №27/05/1 від 27.05.2019, адресовані Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛАКШЕРІ ТРАНС", лист за вих. №27/05/2 від 27.05.2019 адресований Генеральній прокуратурі України та лист за вих. №27/5 від 27.05.2019, адресований Національному агентству з питань виявлення, розшуку та управління активами від корупційних та інших злочинів - не є належними доказами в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують відсутність у користуванні позивача майна.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що пунктом 3.2 договору сторони узгодили, що орендну плату орендар сплачує незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що повідомлення про настання події з наземним транспортним засобом, листи ПрАТ "СК "ВУСО" №1040963 від 29.05.2019, № 4532 від 06.06.2019 також не є належними доказами у підтвердження доводів позивача про викрадення 23.05.2019 автомобілем BMW ALPINA В6, державний номер НОМЕР_2 , оскільки вказані документи складені у відповідності до договору добровільного страхування та не підтверджують обставин про вчинення кримінального правопорушення. Крім того, викладена у листі ПрАТ "СК "ВУСО" № 4532 від 06.06.2019 інформація щодо вилучення автомобіля BMW ALPINA В6, державний номер НОМЕР_2 не підтверджена жодними належними доказами.

У відповідності до ч.1 ст.214 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що позивачем не було надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України щодо результатів розгляду Шевченківським управлінням поліції ГУ НП у м. Києві заяви позивача про викрадення транспортного засобу від 27.05.2019, зокрема відомостей із Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за фактом викрадення автомобіля BMW ALPINA В6, державний номер НОМЕР_2 .

Доводи скаржника про те, що висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за фактом викрадення автомобіля BMW ALPINA В6, державний номер НОМЕР_2 , оскільки на підставі запиту ПрАТ «СК ВУСО» за вих.. № 1040963 від 29.05.2019 та отриманої від Печерського ВП ГУНП у м.Києві інформації, орендовані автомобілі не були викрадені, а були самовільно та безпідставно вилучені відповідачем без належного документального оформлення; - судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не були доведені скаржником в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України і спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами в межах розгляду даного спору.

При цьому, позивачем було долучено до матеріалів справи фотокопію витягу з реєстрації журналу реєстрації єдиного обліку, яка вірно оцінена судом першої інстанції і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, зокрема, що вказана роздруківка є паперовою копією електронного доказу.

У відповідності до ч.1-3 ст.96 Господарського процесуального кодексу України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, надана позивачем фотокопія з витягу з реєстрації журналу реєстрації єдиного обліку, яка долучена ним до матеріалів справи, - не засвідчена у встановленому порядку.

З огляду на вище наведене, представлені до матеріалів справи докази у сукупності не підтверджують обґрунтованості тверджень позивача щодо відсутності можливості користуватися автомобілем BMW Х6, державний номер НОМЕР_1 та автомобілем BMW ALPINA В6, державний номер НОМЕР_2 . Доказів щодо результатів розслідування та місцеперебування транспортних засобів позивачем не надано ні суду першої інстанції станом на момент розгляду справи судом першої інстанції,ні суду апеляційної інстанції станом на момент апеляційного розгляду справи.

Згідно із ч. 1 ст.631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ч.7 ст.180 Цивільного кодексу України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

За змістом пункту 5.13 договору сторонами погоджено, що договір укладається строком на 1 (один) календарний рік, тобто до 30.10.2019.

Згідно із п.5.10 договору, орендодавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення предмета оренди, якщо орендар не вносить орендної плати за договором та/або додатковими угодами. Повернення транспортного засобу не звільняє орендаря від обов`язку здійснення оплати всіх платежів за договором та додатковими угодами.

У пункті 5.11. договору встановлено, якщо орендар продовжує користуватися предметом оренди, сплачує всі платежі за договором та/або додатковими угодами після закінчення строку договору, то, за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як вірно встановлено судом першої інстанції і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, матеріали справи не містять доказів в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України припинення дії договору оренди транспортних засобів №30/10 від 30.10.2018 внаслідок чого, позивач не був позбавлений права на користування орендованим майном до 30.10.2019 ні внаслідок дій відповідача, ні внаслідок інших будь-яких обставин.

Крім того, сторонами у договорі не врегульовано порядку повернення здійснених авансових оплат у разі не підписання додаткових угод у період дії договору.

З урахуванням наведеного, з огляду на відсутність достатніх та вірогідних доказів щодо припинення позивачем користування автомобілем BMW Х6, державний номер НОМЕР_1 та автомобілем BMW ALPINA В6, державний номер НОМЕР_2 до закінчення строку дії договору, враховуючи те, що позивачем не надано ні суду першої інстанції станом на момент розгляду спору, ні суду апеляційної інстанції доказів в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України дострокового припинення дії чи розірвання договору оренди транспортних засобів №30/10 від 30.10.2018, суд апеляційної інстанції, що позовні вимоги позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача на його користь орендних платежів у сумі 36387,10 грн згідно із приписів частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України - є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Доводи скаржника про те, що наявні у справі у якості доказів копії скарг до Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06.02.2019, від 14.02.2019, апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14.02.2019, а також ухвал Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.02.2019, 14.02.2019, від 28.03.2019, є належними доказами в підтвердження факту знаходження автомобіля на штраф майданчику Комунарівського відділення Національної поліції м.Запоріжжя, та, відповідно, доказами неможливості поза волі позивача користуватися орендованим майном, а позивач мав намір користуватися орендованим майном, про що повідомляв відповідача шляхом відповідного листування (зокрема, лист власника автомобіля від 11.04.2019), а також довод про те, що саме запит ПрАТ «СК «ВУСО» № 1040963 від 29.05.2019 до Слідчого СВ Печерського району, який є належним доказом факту самовільного безпідставного вилучення орендованого автомобіля BMW ALPINA В6 саме 24.05.2019 - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відомості наведених судових актів та поданих позивачем документів жодним чином не спростовують обставини недоведеності позивачем факту припинення орендних відносин, адже саме внаслідок припинення певного правовідношення у встановленому законом порядку у сторони правочину припиняються права та обов`язки за ним, а позивачем не було доведено доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України припинення орендних правовідносин з позивачем у спірний період. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що 6 статті 762 Цивільного кодексу України визначає формулювання щодо звільнення наймача від оплати орендних платежів на майбутнє, проте, не визначає право особи вимагати стягнення відповідних коштів за наявності чинного і не припиненого у встановленому порядку правовідношення оренди, встановленого договором.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не враховано приписи ст. 614 Цивільного кодексу України, згідно якої тягар доказування відсутності своєї вини покладається на особу, яка порушила зобов`язання, тобто, на відповідачеві - судом апеляційної інстанції відхиляється як необґрунтований з огляду на те, що в силу вимог процесуального закону, зокрема ст. 14 ГПК України, саме на особу покладено доведення своїх вимог належними та допустимими доказами, а як встановлено судом апеляційної інстанції вище, позивачем не було доведено свої вимоги належними доказами в розумінні т. ст. 76-79,80 Господарського процесуального кодексу України.

Також, згідно із частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки між сторонами у справі існували договірні відносини, а кошти, які позивач просив стягнути, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення сплачених позивачем грошових коштів відповідачу за договором транспортних засобів №30/10 від 30.10.2018 у сумі 36387,10 грн за наведених позивачем доводів та обґрунтувань, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕКОМ СКАЙ" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАКШЕРІ ТРАНС" 36387,10 грн суми орендної плати за час, протягом якого орендоване майно не використовувалося і не могло бути використане через обставини, за які позивач не відповідав - не є законними та обґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки суду ґрунтуються на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі №910/1543/20за наведених скаржником доводів та мотивів апеляційної скарги.

Також, оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Північного апеляційного господарського суду 04.09.2020, і за наслідками апеляційного розгляду оскаржуване рішенян залишено без змін, а тому його дія підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕКОМ СКАЙ" на рішення рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі №910/1543/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі №910/1543/20- залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕКОМ СКАЙ".

4. Матеріали справи № 910/1543/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.Я. Дикунська

О.В. Тищенко