ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 909/460/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А., секретаря судового засідання Кучма І.І. розглянувши у відкритому судовому засідання справу:

за позовом: керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області (вул. Василіянок, 48, м.Івано-Франківськ, 76000)

в інтересах держави в особі Головного управління Держкадастру в Івано-Франківській області ( м.Івано-Франківськ, вул.Сахарова, 34, 76014)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Київстар" вул. Дегтярівська, буд. 53, м. Київ, Шевченківський район, 03113

про приведення у придатний для використання стан самовільно зайняту земельну ділянку, звільнення її та повернення за належністю

за участю:

від прокуратури: Гоголь В.В., (посвідчення №051103 від 08.10.18 )-прокурор

Від позивача: ГУ "Держгеокадастру в Івано-Франківській області, Запухлий Р.В., виписка з ЄДРПОУ

Від відповідача: Шумський Н.М., (довіреність №92 від 27.01.20)-адвокат

ВСТАНОВИВ:

04.06.2020 до Господарського суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держкадастру в Івано-Франківській області з вимогою про приведення у придатний для використання стан самовільно зайнятої земельної ділянки, звільнення її та повернення за належністю.

Позовні вимоги мотивує приписами статей 23, 24 Закону України "Про прокуратуру", статей 25, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статей 1, 84, 116, 122, 124, 125, 126, 152 Земельного кодексу України, статті 6 Закону України "Про оренду землі", статей 20, 207 Господарського кодексу України, статей 16, 215, 216 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.2020 подану позовну заяву залишено без руху. 25.06.20 позивач подав суду заяву на усунення недоліків позову (вх. 7795/20 від 25.06.2020). 25.06.2020 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі, розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче судове засідання у справі на 14.07.2020. Ухвалою суду від 14.07.2020 підготовче засідання відкладено на 15.09.2020. Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 15.09.2020 суд постановив відкласти підготовче судове засідання на 06.10.2020. Ухвалою суду від 06.10.2020 суд призначив закрити підготовче провадження по справі № 909/460/20 та призначив справу до розгляду по суті 03.11.2020 .

13.07.2020 відповідач адресував суду відзив на позовну заяву (вх.8681/20 від 13.07.2020)

07.08.2020 позивач - Тисменицька місцева прокуратура Івано-Франківської області адресувала суду відповідь на позов ( вх. 1004).

03.08.2020 позивач Головне управління Держкадастру в Івано-Франківській області адресував суду пояснення по справі ( вх. 9625/20).

Прокурор та представник Головного управління Держкадастру в Івано-Франківській області позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує, просить у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи вказують на те, що Тисменицькою місцевою прокуратурою встановлено, що 11.06.2019 Головним управлінням Держеокадастру в Івано-Франківській області відповідно до ст.5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснено державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності за об`єктом - земельна ділянка площею 0,0882 га, що розташована за межами населеного пункту с.Підлужжя Тисменицького району Івано-Франківської області.

У ході здійснення заходів державного контролю встановлено, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності площею 0,0882 га, що розташована за межами населеного пункту с.Підлужжя Тисменицького району Івано-Франківської області самовільно використовується ПАТ «Київстар» шляхом встановлення базової станції мобільного зв`язку.

При цьому, земельна ділянка площею 0,09 га з кадастровим номером :01:003:0551 для розміщення та експлуатації інших технічних засобів зв`язку для встановлення та обслуговування базової станції мобільного стільникового зв`язку ПАТ "Київстар", що розташована за межами населеного пункту с.Підлужжя Тисменицького району Івано-Франківської області - не використовується.

01 липня 2019 року, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення № 347/0/92-18-ДК/0136Ш/08/01/-19 керівника ПАТ "Київстар" ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП та накладеного на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

05 липня 2019 року ПАТ "Київстар"сплатив штраф у розмірі 340 грн..

05 липня 2019 ПАТ "Київстар" сплачено в повному обсязі шкоду в розмірі 114,25 грн., яка встановлена Головним управлінням Держеокадастру в Івано-Франківській області внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки 0,0882 га.

01.07.2019 року керівнику ПАТ "Київстар" внесено припис № 347/0/19-18-ДКУ013 7Пр/03/01 /-19 про усунення порушень вимог земельного законодавства, шляхом оформлення документації, що підтверджують право користування земельної ділянки або звільнення останньої.

ПАТ "Київстар" припис від 01.07.2019 не виконано, порушення вимог земельного законодавства не усунуто. Зокрема, не заважаючи на добровільне сплачення штрафу у розмірі 340 грн. та шкоди в розмірі 114,25 грн., земельну ділянку площею 0,0882 га, що розташована за межами населеного пункту с.Підлужжя Тисменицького району станом на 03.04.2020 не звільнено, документація на користування не оформлена.

Зазначені обставини й стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду про зобов`язання відповідача привести у придатний стан для використання стан самовільно зайняту земельну ділянку, звільнити її та повернути за належністю.

Згідно з частиною першою статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне

повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 14 Конституції України та ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до п. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 2 Закону України "Про охорону земель", об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Згідно з ч.1, 2 ст.84 Земельного кодексу України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У відповідності до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Статтею 188 Земельного кодексу України визначено, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Відповідно до ст.10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" (далі - Закон) та п.6 Положення про Головне управління посадові особи в межах своїх повноважень мають право, зокрема: складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; давати обов`язкові вказівки до виконання (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодування завданих власнику земельної ділянки збитків; безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних та фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; звертатись до суду з позовом щодо відшкодування витрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився, та інші.

Згідно ст.187 Земельного кодексу України, контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", відповідно до ст.4 котрого, об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Згідно ст.9 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом проведення перевірок, тощо.

Статтею 1 цього Закону визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки-будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Юридичні особи за самовільне зайняття земельних ділянок несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства (ч.1 ст.211 Земельного кодексу України).

Положеннями ст.116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст.92, 93 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Відповідно до ст.125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з ч.1-3 ст.212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

При вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об`єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

Згідно із Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.06.2018р. № 916/2948/15, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Виходячи з матеріалів справи та перевірки, проведеної ГУ Держгеокадастру у Івано-Франківській області, суд приходить висновку, що відповідач використовує земельні ділянки площею 0,0882, які розташовані за межами населеного пункту - с.Підлужжя , без укладених належним чином оформлених договорів оренди земельної ділянки , без будь-яких рішень органів місцевого самоврядування або органів виконавчої влади про передачу вказаних земельних ділянок у власність чи користування, чим порушив норми Земельного кодексу України, тому вважає позов підставним.

Щодо заперечень відповідача, що відповідно до адвокатського запиту земельна ділянка знаходить за межами населеного пункту с .Підлужжя та відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності відповідачем має бути відповідна районна державна адміністрація, суд зазначає наступне.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Приписами частин 1, 2 статті 83 Земельного кодексу України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом (частина 1, 2 статті 84 Земельного кодексу України). Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, а також вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Водночас 01 січня 2013 набрав чинність Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності". Згідно підпункту "г" пункту 4 Прикінцевих і перехідних положень цього Закону у державній власності залишаються усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу, тобто крім земельних ділянок, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади та які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій.

Належними доказами, які містяться у справі перед судом доведено та документально підтверджено, що земельна ділянка площею 0,0882 га, знаходиться поза межами населеного пункту с.Підлужжя та є державною власністю, а тому розпорядження цією земельною ділянкою у відповідності до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України належать до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам, в даному випадку - Головному управлінню Держгеокадастру в Івано-Франківській області..

Крім того, суд зазначає щодо участі Тисменицької місцевої прокуратури наступне.

Представництво інтересів держави в суді є конституційною функцією органів прокуратури, а подача позову - єдиним можливим заходом реагування, направленим на реальне поновлення порушених прав та інтересів держави.

Частиною 3 статті 53 ПІК України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України прокурор, звертаючись до суду, самостійно визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до п, п. З, 4, 5 рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів, в їх основі завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на гарантування її економічної безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо; інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій, господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подасться позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Спорропт і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Серков проти України" від 07.07.2011, "Колишній королі, Греції та інші проти Греції" від 23.1 1.2000, "Бу.івес" ЛД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004,East/west alliance limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на

предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання її право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ССПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об"єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

У Рішенні «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 Європейський Суд з прав людини наголошує, що правильне застосування законодавства незаперечно становить „суспільний інтерес". Позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, „інтерес суспільства' та „умови, передбачені законом. Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, „справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Також Європейський суд з прав людні у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення / справах «Хендісайд протії Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 січня 1986 року).

Порушення інтересів держави полягає у наявності порушень вимог земельного законодавства з боку ПАТ «Київстар», внаслідок чого безпідставно останнє використовує за межами с.Підлужися земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 0,0882 га, поза встановленим законом порядком, без правовстановлюючих документів, у результаті чого завдано шкоду інтересам держави.

Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у встановленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності, яке здійснюється з порушенням вимог чинного законодавства.

У зв`язку із тим, що ПАТ «Київстар» безпідставно користується земельною ділянкою державної форми власності та відповідно враховуючи вищевказані обставин, що обумовлюють порушення інтересів держави у вказаних спірних правовідносинах, Тисменицькою місцевою прокуратурою і прийнято рішення щодо відповідного звернення до суду в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

При ньому, пред`являючи позов в інтересах Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, прокурор виходить з того, що вказаним органом, протягом тривалого час (з моменту становлення факту самовільного захоплення - червня 2019 року), не вжито заходів до повернення спірної земельної ділянки,

Велика Палата Верховною Суду у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020 зазначила, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як ньому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, мас кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

У постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №905/803/18 вказано, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: 1) якщо захист інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Також у вищевказаній постанові вказано, що "нездійснення захисту" мас прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - усвідомлює порушення інтересів держави. Має відповідні повноваження для їх захисту; але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Також у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 №910/3486/18 у пункті 5.6 зазначено, що прокурор не зобов`язаний встановлювати причини за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Відтак, достатньою підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу державної влади є, зокрема, факт не здійснення цим органом захисту державних інтересів незалежно від причин такої бездіяльності. Факти порушення інтересів держави та не здійснення у зв`язку з цим ГУ Держгеокадастром в області захисту законних інтересів держави підтверджуються матеріалами позовної заяви, а причина. через яку позивачем не здійснено відповідних дій - відсутність коштів з метою сплати судового збору, ніяким чином не перешкоджає прокурору здійснювати представництво інтересів держави в особі названого органу державної влади згідно ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду від 01.03.2018 у справі №922/1361/17, згідно якої, нездійснення органом влади повноважень щодо захисту інтересів держави г достатньою підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Аналогічний висновок у повній мірі відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, де зазначено, що сам факт незвернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян -членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (пункт 6.43).

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено Главою 8 Розділу I ГПК України. Згідно приписів ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При поданні позову прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 4204,00 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позову, судовий збір у розмірі 6306,00 грн. покладається на відповідача .

Керуючись статтями 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Зобов`язати Приватне акціонерне товариство "Київстар" вулиця Дегтярівська. 53, м. Київ, 03113 ( ) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,0882 га, що знаходяться за межами населеного пункту с.Підлужжя Тисменицького району, Івано-Франківської області, привести її у придатний для використання стан шляхом демонтування базової станції мобільного стільникового зв`язку та повернути за належністю ГУ Держеокадастру в Івано-Франківській області.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київстар" вулиця Дегтярівська. 53, м. Київ, 03113 () - 6306,00грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, на рахунок прокуратури Івано-Франківської області UA0003924 в Держказначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, .

Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 04.11.2020

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.