ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" жовтня 2020 р. Cправа № 902/759/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Марущак А.О.,

за участю представників сторін:

позивача Шкот О.Ю., паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Радянським РУ ГУ МВС України у місті Києві 16.10.1998;

відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФА Інтертрейдінг Україна" (вул. Чорновола, буд. 46-Г, м. Вишневе, Київська область, 08132)

до: Приватного підприємства "Павлівка" (вул. Леніна, буд. 179, с. Павлівка, Калинівський район, Вінницька область, 22436)

про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

31.07.2020 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ФА Інтертрейдінг Україна" до Приватного підприємства "Павлівка" про стягнення заборгованості в сумі 368 916, 12 грн., з яких: 320 616,12 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції, 40 996,71 грн пені, 7 303,29 грн. процентів річних.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2020, зазначену позовну заяву розподілено судді Лабунській Т.І.

Ухвалою суду від 03.08.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі та визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на 22.09.2020.

Відповідно до п. 2.3.49 Відповідно до п. 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, 2.3 п. 16.1 Порядку автоматизованого розподілу судових справ, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 902/759/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2020 справу № 902/759/20 передано на розгляд судді Маслію І.В.

Ухвалою від 12.08.2020 суддею Маслієм І.В. справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи по суті розпочато повторно та призначено судове засідання на 16.09.2020.

16.09.2020 представником позивача через канцелярію суду подано заяву № 54/1 від 11.09.2020 (вх. № 01-34/8177/20 від 16.09.2020) про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 327 154,67 грн., з яких: 272 676,14 грн. боргу, що еквівалентно 8 221,73 Євро, 3 549,62 грн. інфляційних нарахувань, 42 202,39 грн. пені, 8 726,52 грн. процентів річних.

Ухвалою суду від 16.09.2020 відкладено розгляд справи по суті на 08.10.2020.

Ухвалою суду від 08.10.2020 відкладено розгляд справи по суті на 12.10.2020.

09.10.2020 до суду від представника позивача надійшла заява № 54/2 від 05.10.2020 (вх. № 01-34/9098/20 від 09.10.2020) про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 277 757,82 грн., з яких: 223 279,29 грн. боргу, що еквівалентно 8 221,73 Євро, 3 549,62 грн. інфляційних нарахувань, 42 202,39 грн. пені, 8 726,52 грн. процентів річних.

09.10.2020 на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява № 54/3 від 09.10.2020 (вх. № 01-34/9127/20 від 09.10.2020) про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 227 717,55 грн., з яких: 173 239,02 грн. боргу, що еквівалентно 5 224,92 Євро, 3 549,62 грн. інфляційних нарахувань, 42 202,39 грн. пені, 8 726,52 грн. процентів річних. 15.10.2020 вказана заява також надійшла до суду засобами поштового зв`язку.

Ухвалою від 12.10.2020 вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті на 26.10.2020.

В судове засідання на визначену дату з`явився представник позивача.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, відзиву на позов не подав. Будь-яких заяв, клопотань чи письмових пояснень від відповідача також не надходило.

Так, копія ухвали суду від 12.10.2020 року, що надіслана відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві, повернута до суду органом поштового зв`язку з відміткою про причини повернення "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок вручення рекомендованих поштових відправлень, в т.ч. рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка" врегульовано Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (далі Правила).

Із вказаних Правил надання послуг поштового зв`язку слідує, що невручення рекомендованого поштового відправлення під час доставки є підтвердженням відсутності особи - адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні слід вважати днем вручення судового рішення в порядку, п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Крім того, суд зазначає, що ухвали суду у справі №902/759/20 офіційно оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua та знаходяться у вільному доступі.

Також, в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу 10.08.2020 (вх.№ 10586 від 04.09.2020), що також свідчить про обізнаність відповідача про розгляд даного спору в межах справи №902/759/20.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але останній не скористався правом на участь у судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Відтак, враховуючи наведені вище обставини та положення закону, суд дійшов висновку, що відсутність представника відповідача в судовому засіданні не перешкоджає розгляду справи по суті.

В ході розгляду справи, позивач підтримав позовні вимоги, з урахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог та просив їх задоволити.

Так, враховуючи останню заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог № 54/3 від 09.10.2020, ціна позову становить 227 717,55 грн., з яких: 173 239,02 грн. боргу, що еквівалентно 5 224,92 Євро, 3 549,62 грн. інфляційних нарахувань, 42 202,39 грн. пені, 8 726,52 грн. процентів річних.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 26.10.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

27.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФА Інтертрейдінг Україна" (Постачальник) та Приватне підприємство "Павлівка" (Покупець) укладено договір поставки сільськогосподарської техніки № VAITUA-270219, за умовами якого, Постачальник зобов`язується передати у власність сільськогосподарську техніку (надалі - Товар) Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його ціну у розмірі передбаченому цим Договором.

Найменування Товару, його кількість, асортимент, ціна у гривні та її еквівалент в іноземній валюті, строки оплати та строки поставки встановлені у Додатку № 1 (надалі - Специфікація), який є невід`ємною частиною цього Договору. При поставці Товару з нестандартним комплектом поставки, деталі щодо такого комплекту визначаються у Специфікації (п. 1.2.).

Ціна Договору встановлюється у Специфікації. Ціною Договору є загальна вартість Товару, що підлягає поставці відповідно до цього Договору. Сторони мають визначити ціну Товару у гривні та її еквівалент в іноземній валюті у Специфікації (п. 2.1.).

Сторони цим підтверджують, що протягом дії цього Договору зобов`язання Покупця з оплати Товару виникають та мають бути виконані в національній валюті України - гривні. Базова ціна Товару складає гривневий еквівалент вартості Товару в іноземній валюті, що встановлено в Специфікації до цього Договору, що є його невід`ємною частиною; і такий еквівалент гривні має визначатись на основі міжбанківського курсу продажу іноземної валюти, опублікованого на сайті https://minfin.com.ua/ у розділі "Міжбанк" (надалі - Міжбанківська ставка), що діяв на 17:00 годину (GMT+2) дня, що передував дню підписання Специфікації до Договору. Загальна вартість, що підлягає сплаті за Товар у гривні має бути еквівалента сумі кожного платежу, що підлягає сплаті за Товар в іноземній валюті, як зазначено в Специфікації до Договору, помноженої на Міжбанківську ставку, що діяла на 17:00 годину (GMT+2) дня, що передував дню фактичної оплати за Товар Покупцем (п. 2.2.).

Оплата Товару здійснюється наступним чином:

Перший платіж у розмірі зазначеному у Специфікації повинен бути оплачений не пізніше наступного банківського дня від дати отримання Покупцем рахунку від Постачальника. У разі якщо Міжбанківська ставка на день зарахування грошей на рахунок Постачальника збільшиться по відношенню до Міжбанківської ставки, зазначеної статтею 2.2 цього Договору більше ніж на 1%, ціна Договору в гривні змінюється пропорційно автоматично (п. 2.3.1).

Сума чергового платежу, що підлягає сплаті за Товар у гривні має бути еквівалентна сумі, що підлягає сплаті за Товар в іноземній валюті, як зазначено в Специфікації до Договору, помноженої на Міжбанківську ставку, що діяла на 17.00 годину (GMT+2) дня, що передує дню фактичної оплати за Товар Покупцем (п. 2.3.2.).

Оплата решти вартості Товару повинна бути здійснена у розмірі та відповідно до графіку оплати, зазначеному у Специфікації (п. 2.3.3).

Розрахунки проводяться шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок Постачальника (п. 2.4).

Умови поставки Товару визначаються згідно з умовами Incoterms 2010. Особливий вид Incoterms, умови поставки стосовно Товару визначаються у розділі "Місце поставки", що міститься у Специфікації до цього Договору. Якщо умови поставки згідно з розділом "Місце поставки" передбачають поставку Товару Постачальником на адресу, що буде зазначена Покупцем, вартість Товару включатиме також вартість поставки (п. 4.1).

Датою переходу права власності Покупцю вважатиметься дата підписання Акту прийому-передачі Товару, зазначеного у Специфікації до цього Договору (п. 4.1.1).

Зобов`язання Постачальника поставити Товар виникає з моменту фактичного зарахування попередньої оплати від Покупця на рахунок Постачальника, у повному обсязі та в межах строків, що зазначаються у цьому Договорі (п. 5.1).

Договір набирає законної сили з моменту його підписання Сторонами та діятиме до його повного виконання (п. 5.2.).

Покупець несе відповідальність за необґрунтовану затримку оплати Товару, шляхом сплати пені, що дорівнює розміру подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у відповідний момент часу, стосовно суми простроченої заборгованості, за кожен день затримки (п. 7.3).

Додатком № 1 до договору поставки сільськогосподарської техніки № VAITUA-270219 від 27.02.2019 є Специфікація, де зазначено інформацію про товар: найменування товару: культиватор Bednar Swifter SO 6000, кількість - 1 шт, ціна включаючи ПДВ - 27 900,00 Євро, ціна включаючи ПДВ - 856 772,73 грн.; місце поставки товару: DAP (Incoterms 2010): Вінницька обл., Калинівський р-н, с.Павлівка; строк поставки товару: до 18.03.2019 включно за умови 25% передплати щодо поставки Товарів зазначених розділом А; графік сплати:

№Розмір оплатиСтрок оплати, доЗагальна вартість включаючи ПДВ, ЄвроЗагальна вартість включаючи ПДВ, гривень
С.1.25 % - попередня оплата15.03.2019€ 6 975,00214 193,18
С.2.15% - черговий платіж15.08.2019€ 4 185,00128 515,91
С.3.25 % - черговий платіж15.09.2019€ 6 975,00214 193,18
С.4.35% - остаточний платіж15.10.2019€ 9 765,00299 870,46

06.03.2019 Постачальник (Позивач у справі) передав, а Покупець (Відповідач у справі) прийняв товар, визначений у згаданій вище Специфікації, про що свідчить обопільно підписаний сторонами відповідний акт приймання-передачі товару за договором поставки сільськогосподарської техніки № VAITUA-270219 від 27.02.2019 та товарно-транспортна накладна № 367 від 06.03.2019.

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково, в зв`язку з чим заборгував позивачу 173 239,02 грн.

Враховуючи вищевказане, Товариство з обмеженою відповідальністю "ФА Інтертрейдінг Україна" звернулось із позовом до суду про стягнення з Приватного підприємства "Павлівка" 227 717,55 грн., з яких: 173 239,02 грн. боргу, що еквівалентно 5 224,92 Євро, 3 549,62 грн. інфляційних нарахувань, 42 202,39 грн. пені, 8 726,52 грн. процентів річних.

Поряд з цим, відповідачем до суду не надано відзиву на позов та доказів в спростування заявлених позовних вимог.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За змістом ст. 86 ГПК України, cуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов`язання по оплаті товару.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини щодо поставки товару, за якими згідно зі ст. 712 ЦК України одна сторона продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що зобов`язання за Договором в частині проведення розрахунків за поставлений товар, відповідачем виконано не в повному обсязі.

Відтак, виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, оскільки відповідач не надав доказів погашення заборгованості та доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення заборгованості в розмірі 173 239,02 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню у заявленій позивачем сумі.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 549,62 грн. інфляційних нарахувань, 42 202,39 грн. пені та 8 726,52 грн. процентів річних.

Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до п. 3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 ГК України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 7.3. договору, Покупець несе відповідальність за необґрунтовану затримку оплати Товару, шляхом сплати пені, що дорівнює розміру подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у відповідний момент часу, стосовно суми простроченої заборгованості, за кожен день затримки.

Таким чином, оскільки заявлені до стягнення розмір пені та річних та інфляційних втрат, обрахований судом в межах вказаного позивачем періоду в системі "Ліга Закон", є арифметично вірним, вимоги позивача про стягнення з відповідача 42 202,39 грн. пені та 8 726,52 грн. процентів річних підлягають задоволенню, як такі, що відповідають вимогам чинного законодавства та умовам договору.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 3 549,62 грн. інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне.

Так, згідно положень ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (Рішення ВСУ від 28.03.2012 р. у справі 6-36736/10).

Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні.

Офіційний індекс інфляції це знецінення - зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні, а не іноземної валюти, тому долар США у борговому зобов`язанні індексації не підлягає (Постанова ВСУ від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 року у справі № 6-284цс17, у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2019 року по справі № 638/10417/15-ц.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 року у справі № 6-284цс17.

Аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.10.2018 року по справі № 905/192/18 (ЄДРСРУ № 77149725), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.07.2018 року по справі № 761/1617/15-ц.

Отже, захист майнових інтересів позивача в аспекті ймовірного знецінення грошових коштів забезпечено можливістю стягнення курсової різниці відносно вартості поставленого товару.

Так, п.п. 2.2. Договору сторони передбачили, що зобов`язання Покупця з оплати Товару виникають та мають бути виконані в національній валюті України - гривні. Базова ціна Товару складає гривневий еквівалент вартості Товару в іноземній валюті, що встановлено в Специфікації до цього Договору, що є його невід`ємною частиною; і такий еквівалент гривні має визначатись на основі міжбанківського курсу продажу іноземної валюти, опублікованого на сайті https://minfin.com.ua/ у розділі "Міжбанк" (надалі - Міжбанківська ставка), що діяв на 17:00 годину (GMT+2) дня, що передував дню підписання Специфікації до Договору. Загальна вартість, що підлягає сплаті за Товар у гривні має бути еквівалента сумі кожного платежу, що підлягає сплаті за Товар в іноземній валюті, як зазначено в Специфікації до Договору, помноженої на Міжбанківську ставку, що діяла на 17:00 годину (GMT+2) дня, що передував дню фактичної оплати за Товар Покупцем.

Також, згідно п. 2.3. договору сторони обумовили, що оплата Товару здійснюється наступним чином:

Перший платіж у розмірі зазначеному у Специфікації повинен бути оплачений не пізніше наступного банківського дня від дати отримання Покупцем рахунку від Постачальника. У разі якщо Міжбанківська ставка на день зарахування грошей на рахунок Постачальника збільшиться по відношенню до Міжбанківської ставки, зазначеної статтею 2.2 цього Договору більше ніж на 1%, ціна Договору в гривні змінюється пропорційно автоматично (п. 2.3.1).

Сума чергового платежу, що підлягає сплаті за Товар у гривні має бути еквівалентна сумі, що підлягає сплаті за Товар в іноземній валюті, як зазначено в Специфікації до Договору, помноженої на Міжбанківську ставку, що діяла на 17.00 годину (GMT+2) дня, що передує дню фактичної оплати за Товар Покупцем (п. 2.3.2.).

Оплата решти вартості Товару повинна бути здійснена у розмірі та відповідно до графіку оплати, зазначеному у Специфікації (п. 2.3.3).

Відтак, враховуючи зміст договірних відносин та правові позиції Верховного Суду, інфляційні втрати у даному випадку стягненню не підлягають.

Враховуючи наведені вище обставини та положення закону, у задоволенні позову в частині стягнення 3 549,62 грн. - інфляційних втрат слід відмовити.

За вказаних обставин у своїй сукупності, позов підлягає задоволенню частково.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.129 ГПК України, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Павлівка" (вул. Леніна, буд. 179, с.Павлівка, Калинівський район, Вінницька область, 22436, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФА Інтертрейдінг Україна" (вул. Чорновола, буд. 46-Г, м. Вишневе, Київська область, 08132, ) 173 239,02 грн. основного боргу; 42 202,39 грн. пені; 8 726, 52 грн. - 3% річних та 5 480,60 грн. витрат на сплату судового збору.

3. У частині 3 549,62 грн. інфляційного збільшення відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається відповідно до ст.ст. 256, 257 та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 03 листопада 2020 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул. Чорновола, буд. 46-Г, м. Вишневе, Київська область, 08132);

3 - відповідачу (вул. Леніна, буд. 179, с. Павлівка, Калинівський район, Вінницька область, 22436).