ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2020м. ДніпроСправа № 904/4861/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф., розглянув спір

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "М`ясна фабрика "Фаворит плюс", смт. Слобожанське Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вейст менеджмент компані", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 56 724,50 грн.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "М`ясна фабрика "Фаворит плюс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 36 000,00 грн., що складають суму заборгованості за договором поставки № 05/09/2017/ТУ-1 від 05.09.2017; 18 735,14 грн. - пені; 1 989,36 грн. - річних.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 05/09/2017/ТУ-1 від 05.09.2017 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Відповідач відзив на позов не надав.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2020 відкрито провадження у справі № 904/4861/20, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Даною ухвалою, суд у відповідності до статті 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про його право подати відзив на позовну заяву, на адресу останнього, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, направлялась ухвала суду міста Києва від 08.09.2020.

Станом на 27.10.2020 конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що неотримання відповідачем листа з ухвалою суду та повернення його до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо його належного отримання, тобто, є власною волею відповідача.

За приписами пунктів 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітка про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

З огляду на викладене та згідно з частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними у справі матеріалами, а рішення підписано без його проголошення.

За результатом дослідження матеріалів справи, оцінки доказів у їх сукупності господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у справі є обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань в частині повного та своєчасного розрахунку за отриманий товар за договором поставки.

Доказами, якими позивач підтверджує позовні вимоги є: Договір поставки № 05/09/2017/ТУ-1 від 05.09.2017 (а.с. 10-11); специфікації (а.с. 12, 14, 16, 18, 20, 22, 24, 26, 28, 30, 32); видаткові накладні (а.с. 13, 15, 17, 19, 21, 23, 25, 27, 29, 31, 33); акт звірки взаєморозрахунків від 23.08.2019 (а.с. 34); акт звірки взаєморозрахунків від 16.03.2020 (а.с. 35); вимога № 23/08/2019-ТУ-1 від 23.08.2019 (а.с. 36); гарантійний лист № 8 від 18.10.2019 (а.с. 37); гарантійний лист № 2 від 11.01.2020 (а.с. 38); довідка № Д4-ВЗ/62/268 від 01.09.2020 з додатком № 1 (а.с. 39-41);

05.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "М`ясна фабрика "Фаворит плюс" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вейст менеджмент компані" (Покупець) укладено договір поставки № 05/09/2017/ТУ-1 (далі Договір).

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до пункту 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити на умовах цього Договору відходи, як вторинну сировину (надалі - товар) згідно із заявкою Покупця, яка є невід`ємною частиною цього Договору, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений товар за цим Договором.

Згідно з пунктом 2.1 Договору вартість товару та умови розрахунків визначаються згідно зі специфікаціями, які є невід`ємною частиною Договору.

Оплата за товар здійснюється покупцем на основі рахунку-фактури, виставленого Постачальником, шляхом перерахування коштів з розрахункового рахунку Покупця на розрахунковий рахунок Постачальника (пункт 2.2 Договору).

Відповідно до пункту 3.1 Договору товар поставляється на умовах центрозавозу транспортом Покупця, за попередньою домовленістю сторін. У випадку доставки товару на умовах центрозавозу транспортним засобом Постачальника, транспортні витрати відносяться на Покупця, які він сплачує Постачальнику в термін 1 (одного) банківського дня з моменту виписки рахунка.

Товар вважається переданим Постачальником та прийнятий Покупцем з моменту підписання видаткової накладної. Надалі Покупець несе ризики випадкового знищення або випадкового пошкодження товару (пункт 4.3 Договору).

Цей договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 У випадку неможливості виконання будь-якою із сторін якого-небудь прийнятого зобов`язання у вказаний термін, дія договору подовжується на час його повного виконання (пункт 8.1 Договору).

Сторонами були погоджені Специфікації №№ 1 від 20.09.2017 на суму 4 880,06 грн.; 2 від 20.10.2017 на суму 3 720,46 грн.; 3 від 07.12.2017 на суму 7 207,73 грн., 4 від 08.12.2017 на суму 12 377,15 грн.; 5 від 05.02.2018 на суму 9 900, 03 грн.; 6 від 08.02.2018 на суму 10 652,60 грн.; 7 від 19.03.2018 на суму 5 130,21 грн.; 8 від 10.04.2018 на суму 12 359,13 грн.; 9 від 08.05.2018 на суму 13 694,68 грн.; 10 від 12.05.2018 на суму 9 497,24 грн.; 11 від 09.06.2018 на суму 2 363,71 грн., відповідно до яких оплата за прийнятий товар здійснюється покупцем в строк не більше 4 календарних днів з моменту отримання товару покупцем.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору останній здійснив поставку відходів, як вторинної сировини на загальну суму 91 782,99 грн.,що підтверджується видатковими накладними, підписаними сторонами та скріплені печатками підприємств, копії яких залучено до матеріалів справи (а.с. 13, 15, 17, 19, 21, 23, 25, 27, 29, 31, 33).

Відповідачем частково здійснено оплату за поставлений товар на загальну суму 55 782,99 грн., що підтверджується банківською довідкою від 01.09.2020 № Д4-ВЗ/62/268, яка долучена до матеріалів справи.

Сторонами було складено та підписано акти звірки взаєморозрахунків від 23.08.2019 та 16.03.2020, з яких вбачається, що сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 36 000,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлялася вимога від 23.08.2019 № 23/08/2019-ТУ-1 про погашення заборгованості у сумі 36 000,00 грн., яка була отримана директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Вейст менеджмент компані" Моренец В.А.

Листом від 18.10.2019 № 8 відповідач повідомив позивача, що заборгованість в розмірі 36 000,00 грн. буде погашена в повному обсязі в строк до 04.11.2019.

В подальшому, відповідач листом від 11.01.2020 № 2 повідомив позивача, що підтверджує заборгованість в розмірі 36 000,00 грн., яка буде погашена в повному обсязі в строк до 07.02.2020.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказів виконання зобов`язання щодо оплати товару на загальну суму 36 000,00 грн., в строки встановлені в специфікаціях, відповідач не надав, як не надав і доказів такої сплати на момент розгляду даної справи.

З огляду на вище викладене, вимоги позивача щодо примусового стягнення заборгованості у сумі 36 000,00 грн. слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, останнім до стягнення заявлені річні за загальний період прострочення з 30.10.2020 по 01.09.2020 в сумі 1 989,36 грн.

Розрахунок річних позивачем здійснено відповідно до умов договору та діючого законодавства, а отже вказана в розрахунку сума річних, підлягає до примусового стягнення.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 5.2 Договору сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати товару проти п. 2.1 Договору, Покупець сплачує Постачальнику штрафну пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, останнім до стягнення заявлена пеня за загальний період прострочення з 30.10.2018 по 01.09.2020 в сумі 18 735,14 грн.

Розрахунок пені позивачем завищено, оскільки, при розрахунку суми пені останнім не враховано положення частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, якою визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Після здійсненого судом перерахунку до стягнення підлягає пеня за загальний період прострочення з 30.10.2018 по 14.01.2019 в сумі 1 662,67 грн.

Розподіл судового збору здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 265, 530, 625, 626, 712 Цивільного кодексу України, статтями 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вейст менеджмент компані" (49000, м. Дніпро, вул. Новомосковська, буд. 1, прим. 12-1-12-14; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "М`ясна фабрика "Фаворит плюс" (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський р-н, смт Слобожанське, вул. В. Сухомлинського, 76, код ЄДРПОУ ) 36 000,00 грн. (тридцять шість тисяч гривень 00 коп.) - основного боргу, 1 662,67 грн. (одна тисяча шістсот шістдесят дві гривні 67 коп.) - пені, 1 989,36 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дев`ять гривень 36 коп.) - річних, 1 469,36 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят дев`ять гривень 36 коп.) - судового збору,

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 06.11.2020.

Суддя І.Ф. Мельниченко