ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року Справа № 925/280/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Козоріз О.І.,

за участі представників сторін:

від позивача - Довбій Ю.Ю. - адвокат,

від відповідача - Заінковська В.В. - адвокат,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско",

с. Геронимівка, Черкаського району, Черкаської області

до приватного підприємства "МАН Зернотранс", с. Хутори,

Черкаського району, Черкаської області

про стягнення 1 214 354 грн. 50 коп.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" до приватного підприємства "МАН Зернотранс" про стягнення з відповідача 1 214 354 грн. 50 коп. боргу, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 10 липня 2019 року №10/07.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 16 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання суду було призначено на 15 год. 00 хв. 21 квітня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 21 квітня 2020 року відкладено підготовче засідання на 11 год. 00 хв. 19 травня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 19 травня 2020 року відкладено підготовче засідання до закінчення карантину.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 17 липня 2020 року підготовче засідання суду призначено на 10 год. 00 хв. 11 серпня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 12 год. 00 хв. 23 вересня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23 вересня 2020 року відкладено розгляд справи по суті на 14 год. 30 хв. 13 жовтня 2020 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 13 жовтня 2020 року суд оголосив перерву до 11 год. 00 хв. 23 жовтня 2020 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 23 жовтня 2020 року суд оголосив перерву до 11 год. 00 хв. 26 жовтня 2020 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

12 жовтня 2020 року (на стадії розгляду справи по суті) до суду надійшов відзив на позов.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначав, що станом на 06 березня 2020 року заборгованість за договором від 10 липня 2019 року №10/07 згідно актів виконаних робіт (наданих послуг) №4 від 31 липня 2019 року, №5 від 31 серпня 2019 року, №6 від 15 вересня 2019 року, №7 від 20 вересня 2019 року, №12 від 30 жовтня 2019 року та №14 від 30 листопада 2019 року відсутня.

21 жовтня 2020 року від позивача до суду надійшли письмові пояснення від 20.10.2020 року з доданими документами.

Від відповідача до суду надійшло клопотання, в якому останній просить суд не приймати до розгляду докази подані позивачем з письмовими поясненнями від 20 жовтня 2020 року.

Також 26 жовтня 2020 року від сторін до суду надійшли письмові пояснення щодо питань, які виникли під час розгляду справи.

В судовому засіданні, яке відбулося 26 жовтня 2020 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/280/20.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, а також заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного:

Звертаючись до суду позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що відповідач має борг за договором перевезення №10/07 від 10 липня 2019 року в розмірі 1 214 354 грн. 50 коп., а саме: на підставі акту виконаних робіт (наданих послуг) №4 від 31 липня 2019 року в розмірі 72 918 грн. 80 коп. з ПДВ; №5 від 31 серпня 2019 року в розмірі 77 053 грн. 04 коп. з ПДВ, №6 від 15 вересня 2019 року в розмірі 333 446 грн. 96 коп. з ПДВ, №7 від 20 вересня 2019 року в розмірі 442 682 грн. 87 коп. з ПДВ, №12 від 30 жовтня 2019 року в розмірі 254 443 грн. 03 коп. з ПДВ та №14 від 30 листопада 2019 року в розмірі 33 809 грн. 80 коп. (по даному акту заявлено вимогу про стягнення боргу лише за перевезення товару по маршруту: м. Черкаси-Миколаїв.

Саме з цих підстав було заявлено позов.

Тобто, заборгованість відповідача за іншими актами наданих послуг не є предметом розгляду по даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 10 липня 2019 року між приватним підприємством "МАН Зернотранс" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" (перевізник) було укладено договір на перевезення вантажу автомобільним транспортом за №10/07.

Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного договору замовник зобов`язався надавати для перевезення вантажі, а перевізник - виконати перевезення вантажу автомобільним транспортом в обсягах узгоджених між сторонами

Перевізник зобов`язався виконати для замовника перевезення вантажу, а замовник - сплатити перевізнику плату за перевезення вантажу (п. 1.2. договору).

Отже, умови укладеного договору передбачали надання позивачем послуг з перевезення вантажу.

Згідно ст. 307 Господарського кодексу України, норми якої кореспондуються зі статтею 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Зі змісту вищевказаних приписів законодавства, зокрема, статті 307 Господарського кодексу України та статті 909 Цивільного кодексу України вбачається, що договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

При цьому, для укладення договору застосовується система єдиного документа.

Залежно від виду документа розрізняють:

а) систему накладної, яка застосується майже на всіх видах транспорту;

б) систему коносаменту, яка застосовується на морському транспорті;

в) систему чартеру, яка застосовується на морському, річковому і повітряному транспорті.

У деяких випадках вказані системи можуть бути комбіновані. До інших перевізних документів також відносять дорожню відомість, вагонний лист, передавальну відомість у разі перевезення у прямому змішаному сполученні та інші. Усі вони є документами первинної звітності і мають доказове значення.

Договір перевезення залізничним, автомобільним та річковим транспортом оформляється накладною, яка супроводжує вантаж на усьому шляху його слідування і на станції призначення видається одержувачеві разом з вантажем. Накладна складається відправником, який відповідає за усі наслідки неправильності, неточності або неповноти зазначених у ній відомостей.

Договір вважається укладеним з моменту здачі вантажу до перевезення разом з накладною. Перевізник робить на накладній відповідну відмітку, а в підтвердження прийому вантажу до перевезення видає відправнику вантажу квитанцію. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Міністерством транспорту України.

Юридичне значення накладної полягає в тому, що: а) вона є обов`язковою письмовою формою договору; б) доводить факт укладення договору і містить його зміст; в) легітимує особу на пред`явлення претензій та позовів.

Таким чином, договір перевезення вантажів укладений в момент отримання перевізником вантажу для перевезення і закінчується видачею вантажу одержувачу, а вивантаження вантажу з транспортного засобу, зберігання його після вивантаження до видачі та видача його одержувачеві є додатковими послугами договору перевезення вантажу.

Глава 64 Цивільного кодексу України, що регулює перевезення є спеціальною по відношенню до загальних положень про послуги, що врегульовані главою 63 Цивільного кодексу України.

Сам факт надання позивачем відповідачу послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом за договором від 10 липня 2019 року відповідачем не заперечується і між сторонами з цього питання спору немає.

Тобто сторони визнають дані обставини.

Відповідно до п. 4.1. договору сторони домовились, що ціна послуг з перевезення за 1 км або за 1 тону визначається додатковою угодою, що є невід`ємною частиною до даного договору.

На виконання договору від 10 липня 2019 року сторони, зокрема, уклали наступні додаткові угоди: №3 від 22 липня 2019 року, №4 від 02 серпня 2019 року, №5 від 01 вересня 2019 року, № 6 від 01 вересня 2019 року, №7 від 01 жовтня 2019 року та №8 від 01 листопада 2019 року, згідно умов яких сторони визначили і погодили ціни на послуги з перевезення вантажів з 1 тону та маршрути доставлення цих вантажів до пунктів призначення.

Позивач виконав свій обов`язок за договором по перевезенню вантажу, що підтверджується копіями актів виконаних робіт (наданих послуг):

- № 4 від 31 липня 2019 року на суму 72 918 грн. 80 коп. з ПДВ;

- №5 від 31 серпня 2019 року на суму 77 053 грн. 04 коп. з ПДВ;

- №6 від 15 вересня 2019 року на суму 333 446 грн. 96 коп. з ПДВ;

- №7 від 20 вересня 2019 року на суму 442 682 грн. 87 коп. з ПДВ;

- №12 від 30 жовтня 2019 року на суму 254 443 грн. 03 коп. з ПДВ;

- №14 від 30 листопада 2019 року в частині щодо послуг за перевезення висівки по маршруту: м. Черкаси-Миколаїв на суму 33 809 грн. 80 коп. з ПДВ.

Всього за вищевказаними актами позивачем надано послуги на загальну суму 1 214 354 грн. 50 коп. з урахуванням ПДВ.

Позивач вказував, що відповідач не виконав свій обов`язок щодо оплати наданих позивачем послуг з перевезення вантажу, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно п. 4.2. договору розрахунки між сторонами проводяться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок перевізника протягом 10 календарних днів після здійснення перевезення. Моментом здійснення перевезення є підписання вантажоодержувачем товарно-транспортних документів.

Таким чином строк оплати наданих послуг на день прийняття даного рішення настав.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що з метою оплати наданих послуг за актом №4 від 31 липня 2019 року позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру №СФ-0001572 від 05 серпня 2019 року на суму 72 918 грн. 80 коп.

Згідно платіжного доручення №1385 від 26 вересня 2019 року відповідачем було сплачено 100 000 грн. 00 коп.

В призначенні платежу вказано: часткова оплата за транспортні послуги згідно рахунків №СФ-0001572 від 05 серпня 2019 року та №СФ-0001671 від 10 вересня 2019 року.

Таким чином слід дійти висновку, що борг за актом № 4 від 31 липня 2019 року відсутній.

З метою оплати наданих послуг за актом №5 від 31 серпня 2019 року позивачем виставлено рахунок-фактуру №СФ-0001671 від 10 вересня 2019 на суму 77 053 грн. 04 коп.

Згідно платіжного доручення №1386 від 26 вересня 2019 року відповідачем сплачено 50 000 грн. 00 коп.

В призначенні платежу вказано: часткова оплата за транспортні перевезення згідно рахунків №СФ-0001725 від 18 вересня 2019 року та №СФ-0001671 від 10 вересня 2019 року.

Таким чином слід дійти висновку, що борг за актом № 5 від 31 серпня 2019 року відсутній.

Переплата за наведеними вище актами складає 28 грн. 16 коп., яка зараховується в рахунок сплати боргу за наступним актом №6 від 15 вересня 2019 року, оскільки представник позивача в судовому засіданні визнав, що заборгованість відповідача по актах №1, №2, №3 (які не є предметом розгляду по даному спору) на момент звернення до суду була відсутня.

Також відповідач у своїх письмових поясненнях підтвердив факт того, що за його бухгалтерськими даними переплату в розмірі 28 грн. 16 коп., зараховано в рахунок боргу по акту №6.

З метою оплати наданих послуг за актом № 6 від 15 вересня 2019 року позивачем виставлено рахунок-фактуру №СФ-0001725 від 18 вересня 2019 на суму 333 446 грн. 96 коп.

Згідно платіжних доручень №1348 та №1345 від 01 жовтня 2019 року відповідачем сплачено по 50 000 грн. 00 коп.

Згідно платіжних доручень №1349 від 09 жовтня 2019 року та №1341 від 10 жовтня 2019 року відповідачем сплачено по 50 000 грн. 00 коп.

В призначенні платежу у вищевказаних платіжних дорученнях вказано: часткова оплата за транспортні перевезення згідно рахунків №СФ-0001725 від 18 вересня 2019 року.

Також відповідачем було сплачено 50 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №1364 від 17 жовтня 2019 року.

В призначенні платежу вказано: часткова оплата за транспортні перевезення згідно рахунків №СФ-0001725 від 18 вересня 2019 року та №СФ-0001762 від 02 жовтня 2019 року.

Таким чином борг за актом №6 від 15 вересня 2019 року складав 83 418 грн. 80 коп.

З метою оплати наданих послуг за актом № 7 від 20 вересня 2019 року позивачем виставлено рахунок-фактуру №СФ-0001762 від 02 жовтня 2019 на суму 442 682 грн. 87 коп.

Відповідачем було сплачено 30 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №1378 від 21 жовтня 2019 року,

100 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №1393 від 23 жовтня 2019 року,

100 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №1429 від 01 листопада 2019 року,

100 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №1466 від 06 листопада 2019 року,

200 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №1441 від 12 листопада 2019 року,

200 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №1577 від 27 грудня 2019 року,

100 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №1590 від 11 січня 2020 року,

50 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №1523 від 22 січня 2020 року,

100 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №1532 від 28 січня 2020 року,

50 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №1534 від 20 лютого 2020 року,

50 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №1548 від 21 лютого 2020 року,

100 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №1554 від 03 березня 2020 року.

В призначенні платежу вказано: часткова оплата за транспортні перевезення згідно рахунку №СФ-0001762 від 02 жовтня 2019 року.

Всього згідно вищевказаних платіжних доручень було сплачено 1 180 000 грн. 00 коп.

Отже, переплата боргу по акту №7 від 20 вересня 2019 року складає 737 317 грн. 13 коп.

Місцевим господарським судом було враховано, що Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у своїй постанові від 12 квітня 2018 року по справі № 910/5475/17 вказав, що у випадку, коли в графі платіжного доручення "призначення платежу" відсутні, зокрема, посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Аналогічна позиція міститься також в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 911/2630/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 910/12934/18, від 18 квітня 2018 року у справі № 904/12527/16, постанові Вищого господарського суду України від 12 грудня 2016 року по справі №904/4541/16.

Як вже зазначалося вище, відзив на позов з доданими до нього документами надійшов до суду 12 жовтня 2020 року (на стадії розгляду справи по суті).

При цьому сам відзив було підписано відповідачем 05 серпня 2020 року (за один день до закінчення продовженого законом строку для подання відзиву) і в цей же день згідно відмітки в накладній відправлено до суду через сервіс кур`єрської доставки ТОВ "Експрес Мото Україна", м. Київ (а.с. 98).

Тобто, відзив на позов кур`єром було доставлено до суду через два місяці після відправки.

Доказів, що підтверджують підробку чи фальсифікацію даних зазначених в накладній матеріали справи не містять, а тому у суду відсутні підстави не приймати до розгляду відзив відповідача.

Відповідно до ст.13 ГПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Оскільки відзив на позов з доданими письмовими доказами надійшов до суду на стадії розгляду справи по суті, суд, з метою забезпечення рівності та змагальності сторін дозволив позивачу на підставі ч. 5 ст. 161 ГПК України подати суду письмові пояснення, зокрема, з приводу наданих доказів сплати відповідачем коштів на виконання умов договору та їх зарахування позивачем.

За таких обставин суд відхиляє клопотання відповідача не приймати до розгляду докази подані позивачем разом з письмовими поясненнями від 20 жовтня 2020 року.

При цьому судом було враховано, що додані до письмових пояснень документи (двосторонні ати виконаних робіт по договору) є в наявності у відповідача, водночас судом було запропоновано відповідачу надати суду свої письмові пояснення, які в подальшому було прийнято судом до розгляду.

Крім того, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а також подавати суду усі наявні в них докази та надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом.

Відповідач під час розгляду справи замовчував про наявність підписаних між сторонами інших актів про надання послуг на виконання договору перевезення.

Отже, з наявних у справі документів вбачається, що окрім спірних актів надання послуг №4, 5, 6, 7, 12 та 14 між сторонами (на виконання договору №10/07) було також підписано інші акти, а саме №1, №2, №3, №8, №9, №10, №11, №13.

Тобто акти між сторонами підписувалися в хронологічному порядку.

Платіжних доручень, що підтверджують сплату відповідачем боргу, зокрема, по актам № 8, 9, 10, 11 матеріали справи не містять.

Отже, суд відхиляє доводи відповідача стосовно того, що переплату по акту №7 в розмірі 737 317 грн. 13 коп. слід зарахувати в рахунок погашення боргу саме по атам №12 та №14, оскільки платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, тобто починаючи з акту №6.

При цьому, судом було також враховано (як вже зазначалося вище), що позивач визнав відсутність боргу по актам №1, 2, 3.

Таким чином залишок боргу по акту №6 в розмірі 83 418 грн. 80 коп. було сплачено відповідачем з урахуванням переплати по акту №7, а решта коштів в розмірі 653 898 грн. 33 коп. (737 317 грн. 13 коп. - 83 418 грн. 80 коп.) зараховується по наступних актах в хронологічному порядку.

При цьому судом враховано, що по акту №8 борг становив 443 005 грн. 86 коп., а по акту №9 - 347 720 грн. 46 коп.

Отже, заборгованість по акту №12 від 30 жовтня 2019 року на суму 254 443 грн. 03 коп. та №14 від 30 листопада 2019 року в частині заявлених позовних вимог на суму 33 809 грн. 80 коп. не була сплачена відповідачем.

Доказів сплати за вищевказаними актами відповідач суду не надав.

Борг складає 288 252 грн. 83 коп.

Щодо решти боргу по актах, які не є спірними в даній справі позивач не позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом на загальних підставах.

При цьому слід зазначити, що відповідно до підписаного між сторонами акту звірки взаємних розрахунків станом на 01 січня 2020 року заборгованість відповідача перед позивачем становила 1 877 452 грн. 04 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту своєчасного здійснення, на підставі умов договору розрахунку з позивачем за надані відповідні послуги в повному обсязі.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, з відповідача підлягає стягненню 288 252 грн. 83 коп. боргу за перевезення вантажів, а в решті стягнення боргу слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "МАН Зернотранс", пров. Першотравневий, буд. 7, кв. 21, с. Хутори, Черкаського району, Черкаської області, ідентифікаційний код 34404272 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско", вул. Благовісна, буд. 1, с. Геронимівка, Черкаського району, Черкаської області, ідентифікаційний код 32291375 - 288 252 грн. 83 коп. боргу та 4 324 грн. 32 коп. судового збору.

3. В решті вимог - в позові відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 02 листопада 2020 року.

Суддя А.В.Васянович