ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
про відмову у видачі судового наказу
30.10.2020 Справа № 905/1837/20
Суддя Господарського суду Донецької області Хабарова М.В., розглянувши заяву Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Укркотлосервіс» 143117,56 грн,
В обґрунтування своєї заяви Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» зазначає, що ним на виконання своїх зобов`язань за Договором підряду №11/04/18 від 04.04.2018 було перераховано Товариству з додатковою відповідальністю «Укркотлосервіс» попередню оплату вартості робіт у розмірі 114666,62 грн, проте боржником не було виконано своїх зобов`язань щодо виконання робіт.
У зв`язку з наведеним, заявником було направлено боржнику претензію про повернення попередньої оплати у розмірі 114666,62 грн.
В той же час, у відповідь на вказану претензію боржник листом №02/34 від 27.09.2018 повідомив стягувача про те, що у зв`язку з тимчасовими фінансовими труднощами на підприємстві та неможливістю дотримання умов договору №26/1766 від 11.07.2018 гарантує оплатити Обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго» у розмірі 114666,62 грн у термін до 15.10.2018.
Заявник також повторно звертався до боржника з вимогами щодо повернення попередньої оплати.
Боржник листом №02/22 від 01.06.2020 повідомив заявника, що у зв`язку з відсутністю діяльності підприємства гарантував сплату суми боргу у розмірі 114666,62 грн по договору підряду №11/04/18 від 04.04.2018 строк до 31.07.2020.
У відповідності до приписів ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
Як встановлено судом, предметом заяви Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» є стягнення з боржника, як виконавця (підрядника) за Договором підряду №11/04/18 від 04.04.2018, суми попередньої оплати у зв`язку з невиконанням останнім свого обов`язку із виконання робіт.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
В силу приписів ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторонами у Договорі підряду №11/04/18 від 04.04.2018 було визначено наявність у Товариства з додатковою відповідальністю «Укркотлосервіс» обов`язку з виконання роботи еколого-теплотехнічного налагодження котла ТВГ-8 в кількості 1 од., котла ТВГ-6,5 в кількості 1 од. котельня №1 «Центральна», м. Костянтинівка ОКП «Донецьктеплокомуненерго», який не є грошовим зобов`язанням.
Заявник вказує, що боржником не було виконано зобов`язання з виконання робіт у визначений Договором підряду №11/04/18 від 04.04.2018 строк, а тому останній просить стягнути суму попередньої оплати.
Вказані вимоги заявника не можуть бути розглянуті судом в порядку наказного провадження, оскільки сторонами безпосередньо в Договорі підряду №11/04/18 від 04.04.2018 не встановлено обов`язку боржника зі сплати на користь заявника коштів (в тому числі, в якості повернення суми попередньої оплати), а під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених заявником вимог по суті.
Отже, стягнення з боржника суми попередньої оплати за договором не є грошовою заборгованістю за договором в розумінні. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України.
За приписами п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
При розгляді заяви Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго`с про видачу судового наказу, суд виходить з того, що вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних є похідними від вимоги щодо стягнення суми попередньої оплати, а тому задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 2 ст.152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
Оскільки заявником не дотримано вимог ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку щодо відмови у видачі судового наказу.
При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.
Разом з тим, за приписами ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.
Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у порядку позовного провадження.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 150, 152, 153, 154, 232 Господарського процесуального кодексу України, суд
Дата складання та підписання повного тексту ухвали 30.10.2020.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням положень п. 4 розділу Х «Прикінцеві положення» та п.п.17.5 п. 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.В. Хабарова