РІШЕННЯ

26 жовтня 2020 року м. ТернопільСправа № 922/2679/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стопника С.Г.

за участю секретаря судового засідання Касюдик О.О.

Розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ", вул. Москалівська, 57/59, м. Харків

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВП Золочівське" (юридична адреса: вул. Текстильна, буд. 42, к.14а, м. Тернопіль; фактична адреса: вул. Центральна, 25, смт. Золочів, Золочівський район, Харківська область)

про стягнення заборгованості в загальній сумі 19 556 грн 62 коп

Уповноважені представники сторін в судове засідання не з`явилися

Відповідно до ч.3 ст.222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) фіксування судового засідання (звукозапис) за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Суть справи: У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ", м.Харків, звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВП Золочівське" про стягнення 19556,62 грн, з яких: 17 936,23 грн - сума основного боргу; 1 176,40 грн - пеня; 202,29 грн - 3% річних та 241,70 грн. індекс інфляції.

Підставою для звернення із вказаною вимогою до відповідача, позивач вказує на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ТВП Золочівське" умов Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АРКhz681-18 від 15.05.2018.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.08.2020 матеріали справи №922/2679/20 відповідно до ст.31 ГПК України передано для подальшого розгляду за правилами територіальної підсудності Господарському суду Тернопільської області, оскільки згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичною адресою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВП Золочівське" є: вул. Текстильна, буд. 42, к.14а, м.Тернопіль, та з огляду на те, що умовами договору не визначено місця виконання зобов`язання.

За результатами проведеного 17.09.2020 автоматизованого розподілу справ між суддями, справу №922/2679/20 передано на розгляд судді Стопнику С.Г.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2020 відкрито провадження у справі №922/2679/20 за правилами спрощеного позовного провадження; призначено розгляд справи по суті на 09:30 год 16 жовтня 2020 року, а також запропоновано відповідачу подати відзив на позов із урахуванням вимог ст.ст.165, 251 ГПК України (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше 09.10.2020), заперечення з урахуванням вимог ст.ст.167, 251 ГПК України, а позивачу - подати суду відповідь на відзив (у разі отримання відзиву) у 5-денний строк з дня його отримання, але не пізніше 16.10.2020 (з урахуванням ст.ст.166, 251 ГПК України).

16.10.2020 судом відкладено розгляд справи на 26.10.2020 року на 11:00 год, про що учасників справи належним чином повідомлено відповідно до вимог статей 120, 121, 216 ГПК України шляхом направлення на їх адреси копії відповідної ухвали суду.

В судові засідання 16.10.2020 та 26.10.2020 представники сторін не з`явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином; своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався; заяви процесуального характеру від останнього не надходили.

Позивач відповідно до поданого клопотання (вх.№7377 від 19.10.2020) просив суд розглянути справу за наявними у справі доказами у зв`язку із територіальною віддаленістю місцезнаходження заявника та неможливістю забезпечити явку представника в судове засідання.

Слід також зазначити, що копії ухвал суду у даній справі від 21.09.2020 та від 16.10.2020 направлялися відповідачу на дві адреси (фактичну - вказану у позовній заяві, та юридичну - яка зазначена у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань). Проте, були повернуті без вручення адресату, зокрема з юридичної адреси з відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою".

Частинами 2, 3 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частин 3, 7 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою (повідомленою суду стороною, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвали для вчинення відповідних дій за належною адресою, та які повернулися/не повернулися до суду у зв`язку з їх неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвал суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (постанови КГС ВС від 16.05.2018 у справі №910/15442/17, від 10.09.2018 у справі №910/23064/17, від 24.07.2018 у справі №906/587/17).

Також суд враховує, що відповідно до приписів ч.1 ст.9 ГПК України, статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.3 вказаного Закону для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Усі процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі, отже відповідач мав можливість ознайомитися з їх змістом.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що: - дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, особливістю якого є те, що суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також додатково заслуховує їх усні пояснення; - сторін про дату, час та місце проведення судових засідань 16.10.2020 та 26.10.2020 судом належним чином повідомлялось шляхом направлення на їх адреси копій відповідних ухвал суду; - участь представників сторін в судовому засіданні 26.10.2020 обов`язковою не визнавалась, а доказів у справі є достатньо для вирішення спору по суті, суд визнав за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

- 15 травня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" (як Постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТВП Золочівське" (Споживач) було укладено Договір №41АРКhz681-18 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі - Договір), відповідно до умов якого (п.1.1) Постачальник зобов`язався передати у власність Споживачу природний газ, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

В пункті 2.3 Договору сторони дійшли згоди, що обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1. Договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між Оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між Оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ.

Згідно п.4.1 Договору розрахунковий період за Договором становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Відповідно до п.2.9.1. Договору, за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

Згідно пунктів 2.9.2-2.9.5 Договору, на підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником Постачальника.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником Споживача та скріплений печаткою Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу Споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється Постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора ГРМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого природного газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних Постачальника.

У випадку не повернення Споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним Споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Відповідно до п.4.2 Договору оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку:

- 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці (пп.4.2.1.);

- у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк після збільшення цього обсягу (пп.4.2.2.);

- остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п.3.6. Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу (пп.4.2.3. Договору).

Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника (п.4.3 Договору).

У разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV Договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу (пп.6.2.1 Договору).

Відповідно до пункту 11.1 Договору, останній набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) Сторін і діє в частині постачання газу з 01.05.2018 року до 31 грудня 2018 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодною зі Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому, Сторони мають внести зміни до Договору щодо планових обсягів постачання газу на продовжений строк.

- 01.11.2019 сторонами укладено Додаткову угоду №16 до Договору №41АРКhz681-18 від 15.05.2018 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, якою викладено п.3.2 статті ІІІ "Ціна постачання природного газу" в новій редакції.

- 02.01.2020 сторонами укладено Додаткову угоду №17 до Договору №41АРКhz681-18 від 15.05.2018 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, якою:

1) викладено пп.1.1, 1.2, 1.3 статті І "Предмет Договору" в новій редакції:

"п.1.1. Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2020 році природний газ (далі - газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

п.1.2. Річний плановий обсяг постачання газу в 2020 р. - до 12,0 тис. куб.м.

п.1.3. Планові обсяги постачання газу по місяцях: січень - 1,0, лютий - 1,0, березень - 1,0, квітень - 1,0, травень - 1,0, червень - 1,0, липень - 1,0, серпень - 1,0, вересень - 1,0, жовтень - 1,0, листопад - 1,0, грудень - 1,0 (тис. куб. м.)".

2) викладено п.11.1. статті ХІ "Строк дії Договору та інші умови" в наступній редакції:

"11.1. Цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2020 року до 31 грудня 2020 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".

3) всі інші положення Договору залишено незмінними та обов`язковими для виконання Сторонами.

- 01.06.2020 сторонами укладено додаткову угоду №18 до Договору №41АРКhz681-18 від 15.05.2018 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, якою викладено п.3.2 статті ІІІ "Ціна постачання природного газу" в новій редакції:

"3.2. Ціна газу становить 4,054909 грн. за 1 куб.м., крім того ПДВ 0,810982 грн., всього з ПДВ 4,865891 грн.".

Одночасно Сторони передбачили, що дана угода набуває чинності з моменту її підписання, поширює свою дію на відносини Сторін, що фактично складися з 01.06.2020 року.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання можуть виникати, зокрема, з договорів, інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно п.1 ст.193 Господарського кодексу України (надалі ГК України), до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або у інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що позивач на виконання умов Договору №41АРКhz681-18 від 15.05.2018 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів надав Товариству з обмеженою відповідальністю "ТВП Золочівське" послуги з постачання природного газу, зокрема:

- за грудень 2019: обсяг- 2 296,44 тис.куб.м. на загальну суму 18 804,70 грн;

- за січень 2020: обсяг - 658,24 тис.куб.м. на загальну суму 5 390,09 грн;

- за лютий 2020: обсяг - 654,52 тис.куб.м. на загальну суму 5 359,62 грн;

- за березень 2020: обсяг - 649,79 тис.куб.м. на загальну суму 5 320,88 грн;

- за квітень 2020: обсяг- 560,79 тис.куб.м. на загальну суму 4 592,10 грн;

- за травень 2020: обсяг - 309,25 тис.куб.м. на загальну суму 2 532,34 грн;

- за червень 2020: обсяг - 123,36 тис.куб.м. на загальну суму 600,25 грн;

- за липень 2020: обсяг - 0,2 тис.куб.м. на загальну суму 0,97 грн.

ТОВ "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" було направлено відповідачу Акти приймання-передачі газу для підписання за грудень 2019 року (повернутий відповідачем підписаний та скріплений печаткою) та за січень-липень 2020 року (листи від 14.07.2020 та від 04.08.2020 з проханням підписати та повернути один примірник акту).

Оскільки відповідачем не повернуто підписаних оригіналів Актів приймання-передачі газу за січень-липень 2020 року, за відсутності письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такі відповідно до п.2.9.5 Договору, вважаються підписаними Споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Як вказує позивач, за час дії договору №41APKhz681-18 від 15.05.2018, ТОВ "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" належним чином виконувало прийняті на себе зобов`язання, надаючи послуги з постачання природного газу відповідачу. Однак, відповідач розрахунки за надані йому послуги здійснював несвоєчасно, та не в повному обсязі, чим порушив суттєві умови Договору, у зв`язку з чим станом на дату звернення з позовом сума заборгованості відповідача за спожитий природний газ (з урахуванням часткового погашення заборгованості) складає 17 936,23 грн (відповідний розрахунок суми боргу наявний в матеріалах справи).

В матеріалах справи також наявні копії вимог ТОВ "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" від 14.06.2020 та від 17.07.2020, адресованих ТОВ "ТВП Золочівське" щодо належного виконання останнім зобов`язання за Договором в частині перерахування заборгованості за поставлений природний газ.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 2, 3 ст.80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що відповідач викладені у позовній заяві обставини не спростував, доказів погашення заявленої до стягнення заборгованості станом на дату розгляду справи суду не подав, а тому позовні вимоги ТОВ "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВП Золочівське" 17 936,23 грн заборгованості за поставлений природний газ підлягають до задоволення як обгрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та не оспорені відповідачем.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Щодо вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань.

Згідно ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за Договором №41АРКhz681-18 від 15.05.2018 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, позивачем на підставі ст.625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 241,70 грн інфляційних втрат та 202,29 грн 3% річних за період з 11.01.2020 по 06.08.2020 (з урахуванням сум, сплачених відповідачем в погашення боргу).

Розглянувши надані позивачем розрахунки заявлених до стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, суд вважає правомірним нарахування відповідачу за вказаний період 241,70 грн інфляційних втрат та 202,29 грн - 3% річних, а позов в даній частині є таким, що підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання згідно з ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини 6 статті 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996р., платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, при цьому, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.258 ЦК України та ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано та стягуються такі санкції протягом строку позовної давності в один рік, при цьому позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України.

Як вже зазначалось вище, у п.6.2.1 Договору сторони передбачили, що у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV Договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за Договором №41АРКhz681-18 від 15.05.2018 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, позивачем станом на 06.08.2020 нарахована пеня у розмірі 1176,40 грн (з урахуванням сум, сплачених відповідачем в погашення боргу).

Розглянувши наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення пені, проведений з урахуванням положень ст.232 ГК України, суд вважає правомірним нарахування відповідачу 1176,40 грн пені, а позов в даній частині також підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.129 ГПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн покладаються на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 73-79, 86, 129, 194, 202, 232, 233, 236-238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВП Золочівське" (юридична адреса: вул. Текстильна буд. 42, к.14а, м. Тернопіль; фактична адреса: вул. Центральна, 25, смт. Золочів, Золочівський район, Харківська область, код 41712146) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ", вул. Москалівська, 57/59, м. Харків, код 39590621) - 17 936 грн 23 коп. основного боргу, 1 176 грн 40 коп. пені, 202 грн 29 коп. - 3% річних, 241 грн 70 коп. інфляційних втрат та 2102 грн 00 коп. в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст.256-257 ГПК України.

Згідно з ч.ч.4, 5 ст.240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 листопада 2020 року.

Суддя С.Г. Стопник