ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2020 Справа № 917/938/20

м. Полтава

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша", вул. Фізкультури, 30, м. Київ, 03150

до Приватного акціонерного товариства "Пирятинський сирзавод", вул. Сумська, 1, м. Пирятин, Полтавська область, 37000

про стягнення грошових коштів

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Рішення приймається з врахуванням процесуальних строків, які були продовжені відповідно до п. 4 розділу Х "Прикінцевих положень" ГПК України.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша" (далі - позивач/ ПрАТ "СК "Перша") звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Пирятинський сирзавод" (далі - відповідач/ ПрАТ "Пирятинський сирзавод") страхового відшкодування в сумі 22148,57 грн.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 11.06.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

24.07.2020 до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог (вх. № 7907). У вказаній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 56525,04 грн. До заяви додано докази направлення її копії на адресу відповідача.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вказану норму, заява про збільшення розміру позовних вимог була прийнята судом до розгляду. В зв`язку з цим, розглядається позов про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 56525,04 грн.

Відповідач у відзивах позов заперечує, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Позивач у відповіді на відзив наполягає на задоволенні позову у повному обсязі.

Рішення приймається в порядку визначеному ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.12.2016 між ПрАТ СК "Перша" та AT "Пирятинський сирзавод" укладено договір-поліс № АС/9150644 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого застраховано майнові інтереси пов`язані з експлуатацією автомобіля МАЗ , реєстраційний номер НОМЕР_1 (копія договору-полісу - в матеріалах справи).

Позивач зазначає, що 15.08.2017 о 22 год. 10 хв. на 275 км автодороги Київ-Сімферополь у с. Михайлівка Вільнянського району Запорізької області, ОСОБА_1 керуючи автомобілем МАЗ , реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом Krone, реєстраційний номер НОМЕР_2 , перед виїздом не впевнився в технічній справності транспортного засобу, не забезпечив його технічну справність, що призвело до пошкодження відпадання інструментального ящика на проїжджу частину, яким було пошкоджено інші транспортні засоби, у наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

В результаті вибуху заднього правого колеса, ударною хвилею відірвало інструментальний ящик, який відлетів на зустрічну смугу та пошкодив транспортні засоби, що рухалися у зворотному напрямку: Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_3 , BMW реєстраційний номер НОМЕР_4 та Fiat Scudo, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 09.11.2017 по справі № 544/9334/17 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та йому накладено адміністративне стягнення (копія постанови - в матеріалах справи).

Позивач у позові зазначає, що він здійснив виплату страхового відшкодування власнику транспортного засобу Fiat Scudo реєстраційний номер НОМЕР_5 в розмірі 22148,57 грн. Розрахунок розміру страхового відшкодування та виплата страхового відшкодування проведено на підставі:

- договору - полісу № АС/9150644 від 06.12.2016;

- звіту № 192 від 18.08.2017;

- страхового акту № ЦВ2814457 від 19.03.2018;

- платіжного доручення № 63749 від 27.03.2018.

До позовної заяви позивачем додано копію звіту оцінювача Кузнєцова Р.В. № 192 про оцінку автомобіля Fiat Scudo реєстраційний номер НОМЕР_5 з додатками, згідно якого вартість матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля в результаті його пошкодження з врахуванням включення в розрахунок ПДВ на запасні частини та матеріали, становить 26578,28 грн., а також копію ремонтної калькуляції від 18.08.2017.

Також позивачем надано:

- копію протоколу № 161/17 від 01.09.2017 огляду транспортного засобу Fiat Scudo реєстраційний номер НОМЕР_5 , власником якого є ОСОБА_3 ;

- копію страхового акту № ЦВ2814457 від 19.03.2018 про сплату потерпілому ОСОБА_3 страхового відшкодування у розмірі 22148,57 грн.;

- копію платіжного доручення № 63749 від 27.03.2018 про сплату позивачем на рахунок ПАТ КБ "ПриватБанк" 22148,57 грн. з призначенням платежу "виплата страх.відшкод. зг. справи № ЦВ2814457 (перерах. на картку № НОМЕР_6 , ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_7 ), без ПДВ".

Згідно доданої до матеріалів справи копії листа від 27.01.2020 № 10/ПЕРША позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату заборгованості у розмірі 22148,57 грн. по страховому акту № ЦВ2814457 від 19.03.2018. В свою чергу відповідач листом вих. № 346 від 07.02.2020 повідомив позивачу про відсутність правових підстав для задоволення претензії про відшкодування в порядку регресу збитків (копія листа відповідача - в матеріалах справи).

Крім цього, у заяві про збільшення позовних вимог позивач зазначає, що ним також було здійснено виплату страхового відшкодування власнику транспортного засобу BMW 740І, реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 34076,47 грн. Розрахунок розміру страхового відшкодування та виплата страхового відшкодування проведено на підставі:

- договору - полісу № АС/9150644 від 06.12.2016;

- звіту № 191 від 19.08.2017;

- страхового акту № ЦВ2813383 від 28.02.2018;

- платіжного доручення № 63750 від 27.03.2018.

До матеріалів справи позивачем додано копію звіту оцінювача Кузнєцова Р.В. № 191 про оцінку автомобіля BMW 740і реєстраційний номер НОМЕР_4 з додатками, згідно якого вартість матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля в результаті його пошкодження з врахуванням включення в розрахунок ПДВ на запасні частини та матеріали, становить 39986,80 грн., а також копію ремонтної калькуляції від 19.08.2017.

Також позивачем надано:

- копію протоколу № 65/17 від 19.08.2017 огляду транспортного засобу BMW 740і реєстраційний номер НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_4 ;

- копію страхового акту № ЦВ2813383 від 28.02.2018 про сплату потерпілому ОСОБА_4 страхового відшкодування у розмірі 34076,47 грн.;

- копію платіжного доручення № 63750 від 27.03.2018 про сплату позивачем ОСОБА_4 34076,47 грн. страхового відшкодування.

Крім цього, позивачем надано копію полісу № АК-3310313 від 01.03.2017, згідно якого Страхувальником АТ "Пирятинський сирзавод" застраховано в ПрАТ "СК "Перша" напівпричеп Krone SDR27 EDLH реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Позивач стверджує, що після виплати суми страхового відшкодування потерпілим особам, він набув право вимоги до відповідача, як до страхувальника транспортного засобу, який спричинив ДТП в наслідок невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, що підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Вважаючи свої права порушеними, посилаючись на пп. "г" п. 38.1.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а також ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1172, ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1191 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 56525,04 грн.

Відповідач у відзивах № 1459 від 23.06.2020 та № 1846 від 06.08.2020 позов заперечує з наступних підстав.

Так, на думку відповідача твердження позивача стосовно невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху є необґрунтованим, оскільки позивач не навів конкретні вимоги Правил дорожнього руху, яким не відповідав технічний стан транспортного засобу відповідача. В зв`язку з цим, відповідач вважає, що право страховика подати регресний позов, у відповідності до ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відсутнє.

Відповідач зазначає, що наказом АТ «Пирятинський сирзавод», правонаступником якого є ТОВ «Пирятинський сирзавод» від 25.07.2012 № 452-к механіком з ремонту та випуску транспорту на лінію призначено ОСОБА_5 , який згідно диплома НОМЕР_8 , виданого 30.06.2007 Черкаським політехнічним технікумом, має кваліфікацію технік-механік за спеціальністю: «Обслуговування і ремонт автомобілів та двигунів» (копія наказу та диплому - в матеріалах справи). Згідно посадової інструкції механіка з ремонту та випуску транспорту на лінію обов`язки щодо перевірки технічного стану транспортних засобів, які випускаються покладено на ОСОБА_5 (копія посадової інструкції - в матеріалах справи).

Згідно Журналу в`їзду та виїзду автотранспортної техніки за 13.08.2017, після проведення перевірки технічного стану транспортного засобу, механіком ОСОБА_5 здійснено випуск автомобіля МАЗ , реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що в журналі здійснено відмітку "справний" (копія витягу з журналу - в матеріалах справи).

Згідно подорожнього листа № 10673 від 13 серпня 2017 року автомобіль МАЗ , реєстраційний номер НОМЕР_1 , випускався у справному стані, що підтверджується як підписом механіка, так і підписом водія транспортного засобу.

Відповідач переконаний, що вказані обставини підтверджують справний технічний стан автомобіля МАЗ , реєстраційний номер НОМЕР_1 , при виїзді.

Також відповідач вказує, що обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому усі інші обставини, що входять до предмета доказування, підлягають доказуванню сторонами у загальному порядку.

Визначення причинного зв`язку дорожньо-транспортної пригоди невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху України повинно бути встановлено у визначеному Законом порядку.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.3. Правил дорожнього руху, водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу. Разом з тим, у постанові суду не зазначено у чому ж саме полягала несправність транспортного засобу чи порушення його комплектності, відсутні будь-які посилання на порушення відповідачем порядку перевезення вантажу, не було встановлено порушення відповідачем п.п. 31.4.5 Правил дорожнього руху.

На думку відповідача матеріали справи не підтверджують того, що дорожньо-транспортна пригода є безпосереднім наслідком невідповідності саме технічного стану та обладнання автомобіля МАЗ , реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відсутні будь-які докази на підтвердження того, що дорожньо-транспортна пригода є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання автомобіля, існуючим вимогам Правил дорожнього руху; на відстані від м. Пирятин Полтавської області - м. Дніпро - м. Кривий Ріг до с. Михайлівка Вільнянського району Запоріжської області всі системи/агрегати транспортного засобу працювали в справному режимі.

Крім цього, відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів повідомлення відповідачу про час та місце проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, як того вимагає п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, відповідно до якого, здійснюється виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження). Дані стосовно ушкоджених запчастин, повинні бути обов`язково вписані у акт огляду автомобіля, за результати огляду автомобіля експерт зобов`язаний ознайомити усіх зацікавлених у тому осіб. Таким чином позивач позбавив відповідача права заяви про наявність своїх претензій щодо ремонту, заміни пошкоджених частин транспортного засобу.

Також відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем було надіслано відповідачу не всі додані до позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог докази, подані копії доказів не засвідчені належним чином, деякі копії надані в нечитабельному вигляді. На вказане зауваження позивача суд зазначає, що надані позивачем суду копії документів засвідчені належним чином та читабельні. При цьому, відповідач не був позбавлений права на ознайомлення з матеріалами справи, проте не скористався таким правом.

Крім цього, від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. У вказаному клопотанні відповідач зазначає, що до позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог не додано належних доказів на підтвердження повноважень адвоката Сечко С.В. на їх підписання.

Суд відхиляє вказане клопотання відповідача, оскільки до позовної заяви було додано копію довіреності № 265-2019 від 09.12.2019, якою ПрАТ "СК "Перша" уповноважено Сечка С.В. представляти інтереси компанії, що пов`язані із стягненням заборгованостей у порядку регресу або суброгації. У вказаній довіреності вказано, що у разі звернення до суду цією довіреністю Сечку С.В. надаються права, що надаються законом позивачу, зокрема право на підписання документів.

Позивач у відповіді на відзив зазначає про порушення працівником відповідача пп. а) п. 2.3. Правил дорожнього руху, що стало причиною ДТП, та наполягає на задоволенні позову у повному обсязі.

При прийнятті рішення суд керується наступним.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об`єктів страхування.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (ч.2 ст. 8 Закону України "Про страхування").

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 09.11.2017 по справі № 544/9334/17 ОСОБА_1 , який керував автомобілем МАЗ , реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Також вказаною постановою встановлено. що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з АТ "Пирятинський сирзавод", який є власником автомобілем МАЗ , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання зобов`язань за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9150644, предметом якого є страхування транспортного засобу автомобілем МАЗ , реєстраційний номер НОМЕР_1 , було відшкодовано на користь потерпілих осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно 22148,57 грн. і 34076,47 грн. страхового відшкодування.

Як зазначає позивач, відповідач, як власник транспортного засобу МАЗ , реєстраційний номер НОМЕР_1 , водія якого визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася внаслідок невідповідності технічного стану та обладнання застрахованого транспортного засобу вимогам Правил дорожнього руху, розмір якої становить 56525,04 грн.

Відповідач не заперечує того факту, що під час ДТП ОСОБА_1 був працівником відповідача та виконував свої трудові обов`язки, проте не погоджується з твердженням позивача щодо того, що технічний стан та обладнання застрахованого транспортного засобу не відповідали вимогам Правил дорожнього руху, а також щодо існування причинно-наслідкового зв`язку між невідповідністю технічного стану транспортного засобу та виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

На вказані заперечення відповідача суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 09.11.2017 по справі № 544/9334/17 встановлено, що в результаті вибуху заднього правого колеса ударною хвилею відірвало інструментальний ящик, який відлетів на зустрічну смугу та пошкодив транспортні засоби, що рухалися у зворотньому напрямку. Водієм порушено пп. 2.3 а) ПДР України. Вина ОСОБА_1 доведена судом.

Відповідач стверджує, що вказана постанова не є доказом того, що ДТП є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; технічний стан автомобіля не був предметом дослідження в наведеному судовому процесі. Також відповідач посилається на подорожній лист застрахованого засобу, який містить підпис механіка про те, що виїзд дозволено.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача, оскільки у постанові Пирятинського районного суду Полтавської області від 09.11.2017 по справі № 544/9334/17 встановлена вина ОСОБА_1 у порушенні пп. а) п. 2.3 ПДР України. Постанова Пирятинського районного суду Полтавської області від 09.11.2017 по справі № 544/934/17 не оскаржена, набрала законної сили.

Згідно п. 31.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - ПДР), технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до пп. а) п. 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Відповідно до пп. г) п. 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Таким чином, оскільки позивач виплатив страхове відшкодування власникам пошкоджених транспортних засобів потерпілих, у нього виникло право регресної вимоги до відповідача, як страхувальника та власника транспортного засобу МАЗ , реєстраційний номер НОМЕР_1 , з винних неправомірних дій працівника якого сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам Правил дорожнього руху.

Разом з тим суд зазначає, що згідно страхового акту № ЦВ2813383 від 28.02.2018 встановлено, що розмір збитку завданого автомобілю BMW 740і реєстраційний номер НОМЕР_4 становить 39986,80 грн., проте сума страхового відшкодування визначена в розмірі 34076,47 грн.

Суд зазначає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт сплати позивачем страхових платежів потерпілим в ДТП ОСОБА_3 у розмірі 22148,57 грн. та ОСОБА_4 у розмірі 34076,47 грн. Всього позивачем сплачено потерпілим 56225,04 грн., а не 56525,04 грн. як обраховано позивачем у заяві про збільшення позовних вимог.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково, в сумі 56225,04 грн.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Пирятинський сирзавод" (вул. Сумська, 1, м. Пирятин, Полтавська область, 37000; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" (вул. Фізкультури, 30, м. Київ, 03150; ) 56225 грн. 04 коп. страхового відшкодування, 2090 грн. 84 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.С. Семчук