ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2020 р. Справа№ 910/11270/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Нурищенка С.В. дов.№15-20-до від 16.10.20р.

від відповідача: Воробйової І.В.орд.КС746190 від 07.10.20р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агат Технікс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 (повний текст складено 18.11.2019)

у справі №910/11270/19 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агат Технікс"

про зобов`язання повернути майно та стягнення 272 220, 84 грн,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агат Технікс" (далі - відповідач) та просив:

- зобов`язати відповідача повернути позивачу навантажувач фронтальний марки XCMGLW500F, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, заводський № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 ;

- стягнути з відповідача на користь позивача штрафні санкції (пеню) у розмірі 272 220, 84 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року позов задоволено.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Агат Технікс" повернути Києво-Святошинському виробничому управлінню житлово-комунального господарства навантажувач фронтальний марки XCMGLW500F, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, заводський № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 .

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агат Технікс" на користь Києво-Святошинського виробничого управлінню житлово-комунального господарства штра у розмірі 272 220 грн. 84 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 004 грн. 31 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агат Технікс" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не з`ясовано обставини, які мають значення для справи, оскільки відповідач не мав жодних правовідносин із позивачем; майно на зберігання не приймав; фінансово-господарських операцій між сторонами не існує; ніяких коштів, у тому числі за договором від 02.12.2016 від позивача відповідач не отримував; також відповідач не має у власності чи в оренді земельних ділянок чи іншого нерухомого майна, де можна б було зберігати спірний навантажувач; йому не відома адреса у м.Вовчанськ, за якою нібито зберігалось майно. Основним видом діяльності відповідача є роздрібна торгівля і він не має ні техніки ні працівників для доставки навантажувача. При цьому позивачем не надано доказів на підтвердження придбання майна. Також до скарги додані інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав, банківська виписка по рахунку, фінансові звіти та довідка про найманих працівників.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що навантажувач був придбаний ним у 2013 році; з відповідачем укладений договір зберігання від 02.12.2016 і навантажувач переданий відповідачу, однак після закінчення строку дії договору, не зважаючи на неодноразові звернення, відповідачем не повернутий. З мережі Інтернет позивачу відомо, що відповідач надає послуги, у тому числі, з оренди фронтального навантажувача, подібним до переданого на зберігання. Відповідачем не надано доказів повідомлення органів МВС щодо втрати печатки.

20 жовтня 2020 року відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №911/2515/20 про визнання недійсним договору зберігання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агат Технікс" про зупинення провадження.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити, також просила долучити до матеріалів справи додаткові докази, які додані до апеляційної скарги, та пояснила, що товариство зареєстровано у жилій квартирі, директор перебував у селі, тому не зміг своєчасно подати доказ суду першої інстанції.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, також заперечував проти долучення поданих відповідачем доказів.

Розглянувши клопотання представника відповідача про долучення додаткових доказів, апеляційний господарський суд відмовив у його задоволенні, оскільки положеннями статті 267 ГПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, відповідачем не наведено обставин, які об`єктивно перешкоджали йому подати докази суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи шляхом направлення ухвал суду за адресою державної реєстрації, отже, даний випадок не є винятковим.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач є власником навантажувача фронтального марки XCMGLW500F, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2013, заводський № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою від 16.08.2019, договором №8-Х від 27.12.2013 та видатковою накладною №143 від 30.12.2013.

02 жовтня 2016 року між Києво-Святошинським виробничим управлінням житлового комунального господарства, як замовником (поклажодавцем) в особі генерального директора Пономарьова Ю.О., та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агат Технікс", як зберігачем, в особі директора Кірієнко О.О. був укладений Договір відповідального зберігання № 02-09/16 (далі - Договір), згідно змісту якого в порядку і на умовах, визначених Договором поклажодавець передає, а зберігач приймає на зберігання протягом всього строку дії Договору майно згідно з додатками (Пункт 1.1 Договору).

Відповідно до пункту 1.2 Договору поклажодавець передає, а зберігач приймає майно згідно з актом прийому - передачі майна, який є невід`ємною частиною Договору.

Майно зберігається за адресою: Харківська область, м. Вовчанськ, вул.Привокзальна, 3 (Пункт 1.3 Договору).

Ринкова вартість майна переданого на зберігання становить 544441,67грн., а вартість послуг із зберігання за Договором становить всього 100 гривень в тому числі ПДВ 16, 67 грн. (Пункт 1.4 Договору).

Згідно з пунктом 1.5 Договору майно є власністю поклажодавця та є комунальною власністю.

Як передбачено пунктом 2.1.4 Договору, зберігач зобов`язаний повністю або частково повернути майно поклажодавця за першою вимогою останнього. Зберігач повертає майно за адресою поклажодавця згідно з актом прийому - передачі майна, який є невід`ємною частиною Договору. До підписання акту прийому - передачі майна відповідальність за втрачу (нестачу) або пошкодження майна несе зберігач.

Пунктом 2.2 Договору встановлено, що зберігач не має права користуватись майном, крім випадків, узгоджених з поклажодавцем, за умови, що таке узгодження оформлюється письмово.

Зберігач не має права передавати майно у користування третім особам (пункт 2.3 Договору).

Згідно з пунктом 3.2 Договору поклажодавець зобов`язаний після закінчення строку дії Договору прийняти від зберігача майно, передане на зберігання.

Як встановлено пунктом 3.3 Договору поклажодавець має право у будь - який час вимагати у зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини).

Пунктом 4.6 Договору сторони передбачили, що у випадку неповернення майна поклажодавцеві за першою вимогою, зберігач повинен виплатити поклажодавцеві пеню у розмірі 5% від ринкової вартості майна за кожний день затримки.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 02 липня 2019 року (пункт 6.2 Договору). Закінчення строку дії Договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору.

Договір підписаний представниками обох сторін, підписи яких скріплені печатками.

У додатку №1 до Договору сторони визначили майно, яке передається на зберігання - навантажувач фронтальний марки XCMGLW500F.

15 грудня 2016 року на виконання умов Договору сторонами підписано акт прийому - передачі про те, що поклажодавець передав, а зберігач прийняв повністю технічно справний навантажувач фронтальний марки XCMGLW500F, один в повному комплекті, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2013, заводський № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 .

Листом від 17.07.2018 за вих. №37-18 позивач звернувся до відповідача з вимогою невідкладно повернути на територію виробничої бази Києво - Святошинського виробничого управління житлово - комунального господарства за адресою: Київська область, м. Боярка, вул. Матросова, 11, навантажувач фронтальний марки XCMGLW500F. Вказаний лист був надісланий 08.09.2018 на адресу відповідача: 03062, м. Київ, вул. Чистяківська, 15-А, кв.46.

У подальшому, листом від 07.07.2019 за вих. № 36-19 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою невідкладно повернути на територію виробничої бази Києво - Святошинського виробничого управління житлово - комунального господарства за адресою: Київська область, м. Боярка, вул.Матросова, 11, навантажувач фронтальний марки XCMGLW500F. Лист надсилався відповідачу 30.07.2019 на адресу: 03062, м. Київ, вул. Чистяківська, 15-А, кв. 46, з штрикодовим ідентифікатором № 935, був повернутий "за закінченням встановленого строку зберігання".

01 серпня 2019 року позивач втретє звернувся до відповідача з листом - вимогою від 01.08.2019 за вих. №37-19 про повернення навантажувача фронтального марки XCMGLW500F.

Оскільки вказані вимоги були залишені відповідачем без відповіді та задоволення, позивач звернувся з позовом до суду із даним позовом про зобов`язання повернути навантажувач фронтальний марки XCMGLW500F та стягнення штрафних санкцій у розмірі 272 220, 84 грн. на підставі пункту 4.6 Договору.

Суд першої інстанції належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи шляхом направлення ухвал суду на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03062, м. Київ, вул. Чистяківська, 15 - А, кв. 46, проте конверти з ухвалами були повернуті до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою "За закінченням встановленого строку зберігання".

У апеляційній скарзі відповідач заперечує проти позову посилаючись на те, що договір зберігання ним не укладався, навантажувач ним не отримувався, грошові кошти за зберігання позивач відповідачу не платив.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору відповідального зберігання № 02-09/16, який за своєю правовою природою є господарським договором зберігання.

Відповідач заперечує факт укладання вказаного договору.

Однак, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 79 ГПК України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У матеріалах справи наявна належно засвідчена позивачем копія договору, додатку №1 до нього та акту прийому-передачі, які підписані представниками обох сторін, підписи яких засвідчені печатками.

При цьому відповідачем не надано доказів, які б ставили під сумнів надані позивачем докази, чи автентичність підписів і печаток на вказаних документах, як і не надано доказів звернення до правоохоронних органів з відповідною заявою щодо підробки підпису чи печатки.

Таким чином є вірним висновок суду першої інстанції про те, що договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про зобов`язання повернути майно з відповідального зберігання та застосування штрафних санкцій за порушення строків повернення майна.

Відповідно до ч.1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ч. 1 ст. 937 ЦК України Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

За актом приймання-передачі від 15.12.2016 позивач передав, а відповідач прийняв повністю технічно справний навантажувач фронтальний марки XCMGLW500F, один в повному комплекті, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік виписку 2013, заводський НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_3.

Відповідно до ч.3 ст. 938 ЦК України якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Пунктом 3.3 договору встановлено, що поклажодавець має право у будь-який час вимагати у зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні.

Згідно з ч.1 ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Відповідно до ст. 953 ЦК України зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення майна зі зберігання, проте, останні були залишені без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Проте, як вірно встановив суд першої інстанції, відповідач не повернув майно (навантажувач фронтальний) зі зберігання, факт неповернення відповідачем майна позивача належним чином доведений, документально підтверджений, строк повернення, у відповідності до умов Договору та ст. 530 ЦК України є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання повернути навантажувач фронтальний марки XCMGLW500F, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Також позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 272 220, 84 грн.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст.231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг)

Пунктом 4.6 Договору встановлено, що у випадку неповернення майна поклажодавцеві за першою вимогою, зберігач повинен виплатити поклажодавцеві пеню у розмірі 5% від ринкової вартості майна за кожний день затримки.

Позивачем нарахована пеня у розмірі 272 220, 84 грн. за період з 06.08.2019 по 16.08.2019 року (5% від вартості майна - 544 441,67 грн х 10 днів). Розрахунок пені відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам справи та умовам договору, тому вимога про стягнення з відповідача пені у вищевказаному розмірі також підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агат Технікс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписаний 02.11.2020, після виходу з лікарняного судді Кравчука Г.А.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук