ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"21" жовтня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2385/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Драганова А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: CAMARO S.A. (КАМАРО С.А.) (Trust Company Complex, Ajeltake Road, Ajeltake Islads, Majuro, Republic of the Marshall Islands, MH 96960)

до відповідача 1: Державної екологічної інспекції в Одеській області (65058, м. Одеса, проспект Шевченка, 12)

до відповідача 2: Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (65023, м. Одеса, вул. Садова, 1-А)

про стягнення 85 936,89 грн

за участю представників:

від позивача: Кафтанов А.Л. - договір доручення № б/н від 22.09.2020р.

від відповідача 1: Михайлишин Т.Ю. - самопредставництво

від відповідача 2: не з`явився

1. Короткий зміст позовних вимог CAMARO S.A. (КАМАРО С.А.).

13.08.2020р. CAMARO S.A. звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державної екологічної інспекції в Одеській області та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якій просить суд стягнути з Державної екологічної інспекції в Одеській області за рахунок державного бюджету на користь іноземної особи CAMARO S.A. 84 746,89 гривень, сплачених як збитки, заподіяні державі внаслідок порушення законодавства з питань охорони внутрішніх морських вод та територіального моря, 1 190 гривень, сплачених як адміністративний штраф за ч. 1 ст. 59-1 КУпАП, а також витрати по сплаті судового збору.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.08.2020р. позовну заяву CAMARO S.A. на підставі ч.1 ст.174 ГПК України залишено без руху.

Вказаною ухвалою позивачу встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду пояснень щодо змісту позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

21.08.2020р. до канцелярії суду від позивача за вх.№22175/20 надійшла заява, згідно якої позивач, на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, зазначені недоліки усунув.

Ухвалою суду від 26.08.2020р. відкрито провадження у справі №916/2385/20, прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із призначенням судового засідання для розгляду справи по суті на "23" вересня 2020 р. о 17:30.

3.09.2020р. від Державної екологічної інспекції в Одеській області до суду надійшла заява про закриття провадження, обґрунтована щодо вимог про стягнення 84 746,89 гривень відсутністю предмету спору, а щодо вимог про стягнення 1 190 гривень, сплачених як адміністративний штраф за ч. 1 ст. 59-1 КУпАП, необхідністю розгляду останніх в порядку адміністративного судочинства (а.с.102-105).

17.09.2020р. від Державної екологічної інспекції в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.113-119).

22.09.2020р. від позивача надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі (а.с.128-130).

23.09.2020р. від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.135-139).

В судовому засіданні 23.09.2020р., в яке з`явилися представники позивача та відповідача-1, суд запропонував позивачу надати пояснення щодо вимог до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Протокольною ухвалою судом було оголошено перерву при розгляді справи по суті до 21.10.2020р. о 13:45, про що відповідача 2 повідомлено ухвалою суду в порядку ст. 120

ГПК України.

20.10.2020р. до суду від Державної екологічної інспекції в Одеській області надійшли заперечення.

У судовому засіданні 2110.2020р., в якому представником позивача було надано суду пояснення з приводу заявлених позовних вимог на виконання ухвали суду від 23.09.2020р., суд, розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у справі, відмовив у його задоволенні.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача 1 проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач 2, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання вищевказаних ухвал суду на його юридичну адресу, що зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у судові засідання не з`являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяву не надав.

За змістом ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадках розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення.

Приймаючи до уваги, що надіслані на адресу відповідача 2 ухвали суду були отримані останнім, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення (а.с.99, 157), суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача 2 за наявними в ній матеріалами відповідно до п.9 ст.165 ГПК України.

3. Позиція учасників справи.

3.1. Доводи CAMARO S.A. (КАМАРО С.А.).

12.05.2018р. начальником Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря О.П. Ставнійчук було складено претензію № 100019, якою висунуто вимогу іноземній компанії PATRA SHIPPING LTD сплатити збитки, заподіяні державі внаслідок порушення законодавства з питань охорони внутрішніх морських вод та територіального моря, в розмірі 3 234,86 доларів США.

12.05.2018р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря Костінюк Дмитром Елемировичем складено постанову №100430 про накладення адміністративного стягнення у відношенні ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), капітана Судна, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 59 КУпАП, - забруднення і засмічення вод.

14.05.2018р ТОВ "Метінвест-Шіппінг", діюче як агент судновласника в морському порту Южний згідно ст. 116 КТМ України, сплатило на користь державного бюджету України: 84 746,89 гривень, що дорівнює 3 234,86 доларів США, - збитки, заподіяні державі внаслідок порушення законодавства з питань охорони внутрішніх морських вод та територіального моря, що підтверджується платіжним дорученням № від 14.05.2018р. та 1 190,00 гривень, що дорівнює 45,43 доларів США, - адміністративний штраф згідно постанови № 100430 від 12.05.2018 р., що підтверджується платіжним дорученням № від 14.05.2018 р.

15.05.2018р. іноземна компанія NAVIBORN LTD, діюча як менеджер судна, сплатила на користь ТОВ "Метінвест-Шіппінг" 3 280,29 доларів США, що підтверджується електронною випискою банку ВАСВ, який обслуговує іноземну компанію NAVIBORN LTD № 19931079 від 15.05.2018.

25.09.2018р. Київський районний суд м. Одеси прийняв рішення по справі №520/6265/18 (копія додається) за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря та державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря Костінюк Дмитра Елемировича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 100430 від 12.05.2018 р., яким задовольнив позов повністю.

Таким чином, рішенням Київського районного суду м. Одеси встановлені обставини, які не мають доказуватися під час розгляду даної справи, оскільки справа №520/6265/18 стосувалася судновласника судна, а до адміністративної відповідальності притягувалась особа, яка є його представником, щодо дій, викликаних потребами судна, вантажу або плавання.

Наявність рішення Київського районного суду м. Одеси, винесеного 25.09.2018 р. по справі № 520/6265/18, яке набрало законної сили та яким встановлено відсутність вини, скасовує застосування презумпції вини правопорушника, про яке йдеться в абзаці п`ятому пункту 6 Роз`яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів пов`язаних з відшкодуванням шкоди» № 02- 5/215 від 01.04.1994 р.

Враховуючи наведене у сукупності, а також положення ст.1173 ЦК України, завдана ОСОБА_3 шкода у сумі 85936,89 грн підлягає відшкодуванню за рахунок держави України в особі Державної екологічної інспекції в Одеській області та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Державна екологічна інспекція в Одеській області є належним відповідачем у даній справі з огляду на Постанову Кабінету Міністрів України №39 від 29.01.2020р. "Про ліквідацію територіального та міжрегіонального територіального органу Державної екологічної інспекції", наказ Державної екологічної інспекції України №167 від 27.05.2020р.

Посилання відповідача 1 на врегулювання спору в досудовому порядку є таким, що не відповідає чинним нормам законодавства, оскільки ст. 222 ГК України, на яку посилається відповідач 1, передбачає, що учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

На момент вчинення державним органом незаконних дій та прийняття незаконного рішення, між сторонами не існувало господарських відносин, оскільки позивач знаходився в адміністративних правовідносинах відносно відповідача, у якого були наявні адміністративні повноваження.

Претензія, на підставі якої було здійснено платіж, не є документом досудового врегулювання спору в розумінні ст. 222 ГК України, а є похідним документом, який встановлює суму збитків внаслідок порушення законодавства з питань охорони внутрішніх морських вод та територіального моря.

Таким чином, позивач сплатив кошти, які були розраховані відповідачем, внаслідок наявності забруднення внутрішніх територіальних вод (на думку відповідача), проте вказана оплата не може вважатися врегулюванням спору в досудовому порядку з огляду на те, що між сторонами буди відсутні господарські відносини.

3.2. Доводи Державної екологічної інспекції в Одеській області.

12.05.2018р. на підставі акту відбору проб вод №194 від 11.05.201р. та протоколу №216 вимірювань показників складу проб вод від 12.05.2018р. встановлено факт забруднення внутрішніх морських вод України внаслідок скиду з Судна забрудненої води з неізольованої баластної системи з перевищенням нормативів гранично допустимих концентрацій завислих речовин, нафтопродуктів та заліза.

На підставі зазначеного позивачу пред`явлено Претензію №100019 від 12 травня 2018 року для добровільного відшкодування збитків та надано розрахунок обчислення розмірів відшкодування збитків.

Позивач суму Претензії №100019 від 12 травня 2018 року сплатив у повному обсязі, у добровільному поряду, що підтверджується платіжним дорученням №о000005148 від 14.05.2018 року.

Враховуючи наведене, позивач, посилаючись на відшкодування шкоди, завданої йому діями державних органів, невірно трактує розуміння шкоди, у зв`язку з чим предмет спору відсутній, оскільки CAMARO S.A. жодних збитків чи шкоди не поніс, а в досудовому порядку оплатив завдані ним збитки державі Україні за незаконний скид забрудненої води з неізольованої баластної системи з перевищенням нормативів гранично допустимих концентрацій завислих речовин нафтопродуктів та заліза.

Питання щодо стягнення з Інспекції за рахунок держави 1 190,00 гривень, сплачених як адміністративний штраф за ч. 1 ст. 59-1 КУпАП, повинно вирішуватись в порядку адміністративного судочинства під час винесення рішення по справі про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, тому звернення з даним проханням до Господарського суду в Одеській області є недоцільним.

Встановлені в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2018р. по справі №520/6265/18 факти та обставини не стосуються ані позивача, ані відповідача, та не мають преюдиціального значення для даної справи.

Твердження позивача, що претензія не є документом досудового врегулювання спору, а є похідним документом, який встановлює суму збитків внаслідок порушення законодавства з питань охорони внутрішніх вод та територіального моря, є необґрунтованими, адже відповідно до ст.20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема, пред`являти претензії про відшкодування збитків і витрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Оскільки предметом розгляду справи є відшкодування шкоди, завданої діями державних інспекторів з охорони навколишнього середовища Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу, враховуючи, що діяльність Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу не припинена, а позивачем не надано жодних доказів про визнання Державної екологічної інспекції в Одеській області її правонаступником, то Інспекція не є належним відповідачем у даній справі.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

10.05.2018р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря з метою контролю за дотриманням нормативів ГДК моря та ГДК водойм рибогосподарчого призначення на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 20.07.1996р. №815 "Про затвердження Порядку здійснення державного моніторингу вод" виконано відбір проб зворотних вод та поверхневих вод Чорного моря акваторії Аджалицького лиману, про що складено відповідний акт відбору проб №185 (а.с.25-27). Згідно вказаного акту відбір проб морської води було здійснено біля причалу №20 ТОВ з II "Трансінвестсервіс" з правого борту судна "PATRA 3" IMO 8000836 та біля причалу №20 ТОВ з II "Трансінвестсервіс" (фон). Зі змісту вказаного акту судом встановлено, що відповідний відбір здійснювався без участі суб`єкта господарювання.

Відповідно до акту відбору проб вод №185 Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря проведено вимірювання показників складу та властивостей вод, про що складено протокол №207 (а.с.23-24).

В подальшому, 11.05.2018р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища, в присутності представника судна "PATRA 3" Лодозова Розена Благоєва, з метою контролю за дотриманням нормативів ГДК основних забруднюючих речовин у внутрішніх морських водах та територіальному морі України на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29.02.1996р. №269 "Про затвердження Правил охорони внутрішніх морських вод і територіального моря від забруднення та засмічення" виконано відбір баластних вод з неізольованої баластної системи судна "PATRA 3", про що складено акт відбору проб води №194 (а.с.20-21). Акт відбору проб Лодозовим Розеном Благоєвичем підписано із зауваженнями.

Відповідно до акту відбору проб вод №194 від 11.05.2018р. Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря проведено вимірювання показників складу та властивостей вод, про що складено протокол №216 (а.с.18-19).

За наслідком вимірювання показників складу та властивостей вод, Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря було складено та направлено PATRA SHIPPING LTD претензію №100019 від 12.05.2018р. (а.с.16-17), якою повідомлено про забруднення судном "PATRA 3" внутрішніх морських вод України внаслідок скиду забрудненої води з неізольованої баластної системи з перевищенням нормативів гранично допустимих концентрацій завислих речовин нафтопродуктів, заліза та спричинення внаслідок цього збитків державі на суму 3 234,86 доларів США, якою також запропоновано добровільно відшкодувати завдані збитки.

12.05.2018р. інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря щодо Лодозова Розена Благоєва, капітана судна "PATRA 3", складено протокол №190430 про адміністративне правопорушення (а.с.55-56), відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 59-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Із змісту такого протоколу вбачається, що о 12 год. 55 хв. 12.05.2018р. встановлено забруднення внутрішніх морських вод і внутрішнього моря України внаслідок скиду з судна баластних вод в акваторію Аджалицького лиману з перевищенням гранично допустимих концентрацій по завислим речовинам, нафтопродуктам та залізу, що є порушенням ст. 120 Водного кодексу України.

Того ж дня, 12.05.2020р., державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря було складено постанову про накладення адміністративного стягнення у відношенні ОСОБА_1 , капітана судна "PATRA 3" за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 59 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 1 190 грн (а.с.53-54).

14.05.2018р ТОВ "Метінвест-Шіппінг" було сплачено на користь державного бюджету України збитки у сумі 84 746,89 гривень, що дорівнює 3 234,86 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням № від 14.05.2018 р. (а.с.45) та адміністративний штраф у сумі 1 190,00 гривень, що дорівнює 45,43 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням № від 14.05.2018 р. (а.с.44).

15.05.2018р. іноземна компанія NAVIBORN LTD, діюча як менеджер судна, сплатила на користь ТОВ "Метінвест-Шіппінг" 3 280,29 доларів США, що підтверджується електронною випискою банку ВАСВ, який обслуговує іноземну компанію NAVIBORN LTD № 19931079 від 15.05.2018 (а.с.48).

25.09.2018р. Київським районним судом м. Одеси прийнято рішення по справі №520/6265/18 за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря та державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря Костінюк Дмитра Елемировича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 100430 від 12.05.2018 р., яким позов задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано постанову від 12.05.2018 року, винесену державним інспектором з охорони природного навколишнього середовища Чорного моря Костінюком Д.Е., про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 59 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі 1190 гривень, стосовно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), громадянина Болгарії, капітана судна PATRA 3 (IMO 8000836) (а.с.38-43).

Відповідне рішення вмотивоване тим, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення була розглянута інспектором з охорони природного навколишнього середовища Чорного моря з порушенням норм КУпАП, без всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи та без дослідження всіх доказів по справі.

Також судом зазначено, що в порушення вимог ст. 277, 268 КУпАП, без врахування висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015р. у справі №5-рп/2015 постанову про накладення адміністративного стягнення було складено того ж дня, що і протокол, чим фактично спричинило неможливість особи захистити себе.

5. Позиція суду.

5.1. Щодо юрисдикції спору та підстав для закриття провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо предметної юрисдикції справи, суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках (ст. 20 ГПК України).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Натомість, в силу приписів ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, умовою розгляду вимоги про відшкодування матеріальної шкоди за правилами адміністративного судочинства є заподіяння шкоди протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, та заявлення такої вимоги одночасно з вимогою про вирішення публічно-правового спору (в даному випадку визнання протиправними дії).

За даних обставин, зважаючи на те, що позивач вимоги про визнання протиправними дії суб`єкта владних повноважень не заявляє, суд доходить висновку, що даний спір, з урахуванням суб`єктного складу, підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Щодо клопотання відповідача 1 про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення 84 746,89 гривень, суд зазначає, що закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору можливе, зокрема, у разі врегулювання спору після відкриття провадження у справі (добровільна сплата суми, тощо).

Водночас відповідач 1 фактично зазначає про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю у позивача права на звернення до суду з відповідним позовом з огляду на те, що позивачу не було завдано шкоди.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів врегулювання спору, натомість вирішення судом питання про наявність порушеного права є предметом розгляду справи по суті. При цьому, якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Щодо пояснень відповідача 1 стосовно недоцільності розгляду вимог позивача в частині стягнення 1 190 гривень, сплачених як адміністративний штраф за ч. 1 ст. 59-1 КУпАП, оскільки такі вимоги повинні вирішуватись в порядку адміністративного судочинства, суд зазначає, що такі доводи Державної екологічної інспекції в Одеській області могли бути враховані судом у разі звернення з відповідної вимогою капітаном судна ОСОБА_1 .

Водночас, враховуючи, що до суду звернувся не капітан, тобто особа, яку було притягнуто до адміністративної відповідальності, а CAMARO S.A., визначаючи при цьому підставами позову завдання шкоди, суд зазначає, що спір в цій частині також належить до компетенції господарського суду.

5.2. Щодо підсудності даного спору Господарському суду Одеської області

Відповідно до статті 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні суб`єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов`язки, що і суб`єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно до ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

При цьому правовідносини, пов`язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Закон України "Про міжнародне приватне право" (пункт 1 частини 1 статті 1) визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Згідно зі статтею 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

За статтею 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України.

Приймаючи до уваги, що вимоги позивача про відшкодування шкоди заявлені до Державної екологічної інспекції в Одеській області, яка зареєстрована за адресою: 65058, м. Одеса, проспект Шевченка, 12, а грошові кошти, сума яких заявлена до стягнення, були сплачені позивачем до Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, суд вважає правомірним звернення CAMARO S.A. саме до Господарського суду Одеської області.

5.3. Щодо правовідносин сторін.

Як встановлено судом, позовні вимоги CAMARO S.A. (КАМАРО С.А.) ґрунтуються на положеннях ст. 1174 ЦК України та направлені на відшкодування шкоди у сумі 85 936,89 грн, завданої діями державних інспекторів охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції в Одеській області, протиправність яких встановлена рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2018р. по справі №520/6265/18.

Відповідач 1, в свою чергу, заперечуючи проти позову, зазначає, що позивачем жодних збитків чи шкоди понесено не було, а заявлена до стягнення сума була сплачена ним добровільно в досудовому порядку в якості відшкодування завданих державі збитків.

За загальними положеннями, наведеними у статті 1166 цього Кодексу, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Приписами ст. 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Для відшкодування шкоди за правилами ст.ст. 1173, 1174 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка заподіяла шкоду, не була уповноважена на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом ст. 1173 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, яка заподіяла шкоду.

Наявність сукупності всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки тієї особи, яка заподіяла шкоду.

За таких обставин саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість своїх вимог, а саме, наявність шкоди, протиправність поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування шкоди в порядку ст. 1173 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Відповідно до ст. 72 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані на території України додержувати вимог цього Закону, інших законодавчих актів у галузі охорони навколишнього природного середовища та несуть відповідальність за їх порушення відповідно до законодавства України.

Згідно абзацу 1 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (абзац 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

За приписами ст. 35 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється Державною екологічною інспекцією України - центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля.

Згідно ст. 202 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема, організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: щодо дотримання вимог реєстрації в суднових документах операцій із шкідливими речовинами та сумішами; про поводження з відходами; пред`являти претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно пп. 8 п. 4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року № 275, Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами.

Відповідно до п. 7 Положення № 275 Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно п. 1 Положення про морські екологічні інспекції, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 11.08.2017 року № 312, морською екологічною інспекцією є, зокрема, Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря, яка є територіальними органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується.

Відповідно до п. 6 розділу 2 Положення № 312 інспекція розраховує розмір шкоди, збитків і втрат, заподіяних внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря уповноважена пред`являти претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховувати їх розмір.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. №102 прийнято рішення ліквідувати як юридичну особу публічного права Державну екологічну інспекцію Північно-Західного регіону Чорного моря та утворити як юридичну особу публічного права Державну екологічну інспекцію Кримсько-Чорноморського округу.

Державна екологічна інспекція Кримсько-Чорноморського округу, відповідно до положення про Державну екологічну інспекцію Кримсько-Чорноморського округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 27.11.2018р., є міжрегіональним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується.

Відповідно до п.3 розділу 3 названого Положення Інспекція має повноваження здійснювати свою діяльність у таких межах: Автономної Республіки Крим, міста Севастополь, території від початку української частини річки Дунай до її гирла, що обмежується урізом води річки Дунай, і далі від гирлової її частини на території завширшки сто метрів від урізу води вздовж Чорного та Азовського морів, навколо їх заток та лиманів, у межах Одеської, Миколаївської та Херсонської областей; усі об`єкти, розташовані в зоні діяльності Інспекції, та всі українські й іноземні судна, кораблі та інші плавучі об`єкти та засоби і морські споруди незалежно від форм власності та підпорядкування, діяльність яких відбувається у внутрішніх морських водах, територіальному морі, виключній (морській) економічній зоні України та на континентальному шельфі України;

Об`єктами контролю Інспекції є, зокрема, усі українські та іноземні судна, кораблі та інші плавучі об`єкти, а також засоби і морські споруди незалежно від форм власності та підпорядкування, діяльність яких відбувається у внутрішніх морських водах, територіальному морі, виключній (морській) економічній зоні України та на континентальному шельфі України.

Постановою Кабінету Міністрів України №39 від 29.01.2020р. "Про ліквідацію територіального та міжрегіонального територіального органу Державної екологічної інспекції" вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права Державну Азовську морську екологічну інспекцію та Державну екологічну інспекцію Кримсько-Чорноморського округу та установлено, що Державна Азовська морська екологічна інспекція та Державна екологічна інспекція Кримсько-Чорноморського округу продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень відповідним територіальним органам Державної екологічної інспекції.

Як встановлено судом з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державна екологічна інспекція Кримсько-Чорноморського округу з 11.02.2020р. перебуває в стані припинення.

Водночас, як встановлено судом, з 1.06.2020р. Державна екологічна інспекція в Одеській області здійснює повноваження та функції Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу на підставі наказу Державної екологічної інспекції України №167 від 27.05.2020р. "Про питання діяльності Державних екологічних інспекцій в/у Одеській, Запорізькій, Херсонській, Миколаївській та Донецькій областях".

За таких обставин, враховуючи, що на теперішній час повноваження та функції Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу припинені та передані Державній екологічній інспекції в Одеській області, суд вважає правомірним заявлення вимог саме до Державної екологічної інспекції в Одеській області.

Як встановлено судом, з відповідним позовом позивач звернувся до суду, вважаючи, що обставини протиправності дій центрального органу виконавчої влади встановлені рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2018р. по справі №520/6265/18.

Водночас, досліджуючи таке рішення суд зауважує, що останнє стосувалося лише скасування постанови №100430 від 12.05.2018р. про накладення адміністративного стягнення на капітана судна - ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).

При цьому, у вказаному рішенні жодним чином не ставилось питання правомірності нарахування збитків, означених у претензії №100019 від 12.05.2018р., а досліджувалося питання правомірності винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Суд зауважує, що до компетенції господарських судів в межах заявленого позову не відноситься встановлення протиправності дій органу виконавчої влади щодо проведення перевірки та виставлення претензії про сплату збитків, а можливість виходу суду у рішенні за межі позовних вимог чинним ГПК не встановлено.

Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що рішення суб`єкта владних повноважень, яке не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у значенні ст. 19 КАС України, а тому воно не може бути предметом спору. Такий підхід сформовано у справах, в яких оскаржувалися рішення про затвердження актів щодо визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, а також розміру таких збитків, завданих унаслідок користування земельною ділянкою (постанови від 12.12.2018 у справі №802/2474/17-а, від 23.01.2019 у справі №750/10172/17, від 27.03.2019 у справі №917/902/18, від 15.01.2020 у справі №539/1584/17).

У вказаних рішеннях зазначається, що повноваження органу обмежуються лише обчисленням розміру збитків у встановленому порядку, а відшкодування виявлених збитків не може бути примусово стягнуто на підставі рішення суб`єкта владних повноважень. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Саме під час розгляду відповідних позовів суб`єкта владних повноважень відбувається судовий контроль за правомірністю визначення збитків.

Таким чином, суд вказує, що оцінка правомірності дій Інспекції може бути надана господарським судом виключно в межах позову про стягнення таких збитків, у іншому випадку, надання такої оцінки не відноситься до компетенції господарського суду.

При цьому позивачем не надано також доказів визнання адміністративним судом протиправними взаємопов`язаних, послідовних та похідних одна від іншої дій Державної екологічної інспекції Північно-західного регіону Чорного моря, а саме: здійснення екологічного контролю (перевірка судна); відбір проб ізольованого баласту; дослідження відібраних проб; розрахунок збитків; оформлення претензії; тощо.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд зазначає про недоведення позивачем належними та допустимими доказами факту протиправної поведінки органа державної влади, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення шкоди як до відповідача 1, так і до відповідача -2.

При цьому судом не можуть бути взято до уваги і посилання позивача на норми ст.ст.1212, 1213 ЦК України, оскільки наявність юридичного складу, що є підставою для застосування положень глави 83 ЦК України, а саме: відсутність правової підстави або її подальше зникнення, позивачем також не доведено.

Щодо вимог позивача про стягнення 1 190 гривень, сплачених як адміністративний штраф за ч. 1 ст. 59-1 КУпАП, суд зауважує, що особою, яка має право на відшкодування сплаченої суми штрафу, є саме та особа, яку фактично притягнуто до адміністративної відповідальності, та з якої стягнуто штраф, незважаючи на особу, якою було здійснено перерахування коштів. Отже фактично право на звернення з вимогою про повернення сплаченої суми штрафу є ОСОБА_1 , тобто особа, яку було притягнуто до адміністративної відповідальності. При цьому, порядок такого повернення врегульовано, зокрема, нормами КУпАП.

Натомість, позивачем не доведено, що вказана сума була обов`язковою для сплати саме позивачем, тобто є його збитками (шкодою).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд, з урахуванням положень ст.129 ГПК України, покладає витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви на позивача.

Керуючись ст.ст.129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повний текст складено 26 жовтня 2020 р.

Суддя Ю.М. Щавинська