ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

"04" листопада 2020 р. Справа№ 910/6915/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Попікової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.,

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 04.11.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії про забезпечення позову,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2020, повний текст якого складено 04.06.2020,

у справі №910/6915/19 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком"

про стягнення 6 785 342,57 Євро, що еквівалентно 200 028 499,50 грн,

та зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

до 1. Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком"

про визнання недійсної банківської гарантії,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні колегії суддів у складі Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Попікова О.В., перебуває справа №910/6915/19 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2020.

29.10.2020 до Північного апеляційного господарського суду від позивача Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії надійшла заява про забезпечення позову, у якій заявник просить накласти арешт на майно та грошові кошти Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в межах суми позовних вимог, що знаходяться на банківських рахунках, а також на будь-якому рахунку Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в банківських та фінансових установах, виявленому виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову у справі № 910/6915/19.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.10.2020, справу №910/6915/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 призначено до розгляду заяву Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії про забезпечення позову у справі №910/6915/19 в раніше призначене судове засідання на 02.11.2020 о 15 год. 50 хв.

02.11.2020 у судовому засіданні було оголошено перерву на 04.11.2020 з метою надання можливості усім учасникам справи ознайомитись з цією заявою.

До судового засідання від 04.11.2020 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" не з`явився, хоча про розгляд справи неодноразово повідомлявся.

Представники позивача підтримали подану заяву про забезпечення позову, просили її задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення заяви заперечили з посиланням на її доказову необґрунтованість.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що відповідно до положень п.1. ч.1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Позивач наявність фактичних обставин з якими пов`язується необхідність застосування заходів забезпечення позову, а саме арешту на майно та грошові кошти в розмірі позовних вимог, які обліковуються на рахунках банку, обґрунтовує наступним.

У мотивах заяви позивач посилається на те, що в засобах масової інформації з`явилася інформація, що інший український банк планує придбати банк, «дістати ліцензію», інтегрувати робочі активи на свою користь, що свідчить про високий ризик для підприємницької діяльності банку, а також потенційний ризик істотного ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду у даній справі. Так як обсяг зобов`язань банку відповідно до оскарженого рішення є значним, то на думку позивача, існує ризик імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду.

Серед інших підстав заяви, позивач називає те, що актуальна економічна ситуація в країні свідчить про обґрунтовані сумніви щодо можливості відповідача в майбутньому виконати рішення суду. Ці аргументи позивача мотивовані посиланнями на запровадження на території України карантинних заходів, що впливає на економіку та долю усіх підприємств, в тому числі банків. Позивач зазначає, що за деякими прогнозами 700 тисяч підприємств в Україні можуть закритися, що в свою чергу, свідчить про суттєвий ризик утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду першої інстанції. Зокрема, у ІІ кварталі 2019 року банк закрив 31 відділення. Він є лідером за порушеними нормативами НБУ. Також банк розпочав припинення обслуговування платіжних карт MasterCard та роботу з клієнтами - фізичними особами. З 10.12.2019 припинилося дистанційне обслуговування клієнтів банку через інтернет. Згодом банк закрив усі свої відділення, окрім одного. Рахунки фізичних осіб закривалися до 20.07.2020.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач просить застосувати захід забезпечення позову, який на його думку, фактично спрямований на виключно на попередження ризиків ухилення банку від виконання рішення суду про стягнення коштів на користь позивача, запровадження законних обмежень, які дадуть змогу створити належні умови для запобігання перешкодам для виконання рішення суду у справі у разі набранням рішенням законної сили.

Позивач вважає, що заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти є співмірними розміру позовних вимог та їх задоволення жодним чином не призводить до зупинення господарської діяльності відповідача.

Метою застосування заходів забезпечення позову в даному випадку є недопущення переведення та відчуження майна та коштів, які обліковуються на банківських рахунках відповідача, за рахунок яких може відбутися виконання рішення набрання ним законної сили, а пропонований захід забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Окрім зазначеного, позивач посилаючись на положення ст. 141 ГПК України, пропонує не надавати зустрічне забезпечення в разі задоволення його заяви.

Розглянувши вказану заяву, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для її задоволення з урахуванням наступного.

Згідно зі статтею 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Отже, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення позову є інститутом попереднього судового захисту, метою запровадження якого є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за умови існування очевидної небезпеки шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у ст. 14 ГПК України та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, враховуючи загальні вимоги, передбачені статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 78 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відтак, з урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, вищенаведене свідчить, що в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 13.01.2020 по справі № 922/2163/17, від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Проте, за висновками апеляційного суду, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства та особливості застосування заходів забезпечення позову, заявником не подано жодного доказу та не наведено достатніх підстав які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення майбутнього позову у вигляді накладення арешту на майно та грошові кошти в межах ціни позову, ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, у разі набранням рішенням законної сили.

Не є належним свідченням невиконання в майбутньому судового рішення самі лише посилання позивача на інформацію, що міститься в засобах масової інформації про продаж банку, а також на світову економічну ситуацію спричинену пандемією коронавірусної інфекції. Доводи представника заявника в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях та формальних посиланнях.

Як зазначалось, заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Однак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів вчинення відповідачем дій, що у подальшому могли б призвести до зменшення обсягів наявних грошових активів, що могло б призвести до ускладнення виконання судового рішення.

Отже, заявником не наведено суду жодних достатніх підстав, які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, а заява Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії про забезпечення позову з підстав, викладених у ній, задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 136, 137, 140, 234, 281 Господарського процесуального кодексу України , Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви від 29.10.2020 Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії про забезпечення позову.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її підписання та підлягає оскарженню у строки та в порядку передбаченими ст. ст. 287-288 ГПК України.

Повний текст ухвали суду складено та підписано - 06.11.2020.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

О.В. Попікова