РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.10.2020Справа № 910/9325/20

за позовом Приватного акціонерного товариства "Новоград-Волинський

хлібозавод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо"

про стягнення 284 111,30 грн,

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Новоград-Волинський хлібозавод" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" про стягнення заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки №201218-27/1Г від 20.12.2018 у розмірі 284 111,30 грн, яка складається з 266 345,25 грн - суми основного боргу, 11 267,07 грн - пені, 4 699,81 грн - інфляційних витрат, 1 799,17 грн - 3 річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2020 відкрито провадження у справі №910/9325/20, визнано справу малозначною та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

19.08.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач частково заперечує проти позовних вимог в частині стягнення 76 114,20 грн, оскільки останнім здійснювалися часткові оплати боргу та між сторонами було проведено зарахування однорідних зустрічних вимог. Відповідач просив суд відстрочити виконання рішення суду, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем.

28.09.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, і якій позивач наводить аргументи на спростування позиції відповідача, яка викладена останнім у відзиві на позовну заяву.

З 28.09.2020 р. по 09.10.2020 р. суддя Зеленіна Н.І. перебувала у відпустці.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва

ВСТАНОВИВ:

20.12.2018 між позивачем (за договором - постачальник) та відповідачем (за договором - покупець) було укладено договір поставки №201218-27/1г, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

Згідно п. 1.2. договору, поставка товару здійснюється на підставі накладної(их) згідно замовлення Покупця, яка є невід`ємною частиною договору.

У п. 5.4. договору сторони погодили, що оплата за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт встановлений п. 5.5. даного договору здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування на банківський рахунок протягом 25 календарних днів з дати поставки товару.

На виконання умов договору позивач згідно з товаро-транспортними накладними, копії яких знаходяться в матеріалах справи, за період з 01 березня 2020 року по 24 травня 2020 року поставив відповідачу товар на загальну суму 224 070,84 грн.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення продавцем своїх зобов`язань за договором.

Як вбачається з акту взаєморозрахунків за період травня 2020 року, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 30.05.2020 складає 268 388,89 грн.

Отже, позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов`язань за договором щодо своєчасної та повної оплати товару, у зв`язку з чим просить стягнути з останнього заборгованість за отриманий товар у сумі 284 111,30 грн.

Наявними доказами підтверджується, що в подальшому за отриманий товар згідно договору було здійснено часткове погашення заборгованості на суму 40 628,17 грн.

Судом також встановлено, що 20.12.2018 між позивачем (за договором - замовник) та відповідачем (за договором - виконавець) було укладено договір про надання послуг №201218-19/2г.

У п. 10.5. договору поставки сторони погодили можливість зарахування зустрічних платіжних вимог сторін. При цьому для здійснення зарахування достатньо заяви однієї із сторін.

Позивачем здійснено зарахування зустрічних платіжних вимог на суму 3 311,72 грн, згідно заяви №ГП000001863 від 17.06.2020.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 Господарського процесуального України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Таким чином, судом встановлено, що станом на день звернення позивача з позовом, розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 227 760, 72 грн.

Відповідно ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого товару на суму 227 760,72 грн, наявність заборгованості у цьому розмірі не спростовано, відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача 227 760,72 грн суму основного боргу.

Окрім того, суд встановив, що після звернення позивача до суду з позовом, відповідач частково виконав свої зобов`язання по оплаті товару на суму 35 486,03 грн, у зв`язку з чим провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу по оплаті товару за договором у сумі 35 486,03 грн підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, з віднесенням судових витрат у цій частині, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, на відповідача, оскільки звернення позивача з позовом до суду було зумовлено неправильними діями відповідача.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 11 267,07 грн, яка нарахована у період 01.03.2020 року по 24.05.2020 року на суму основного боргу у розмірі 266 345,25 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пункт 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ст. 230 Господарського кодексу України).

За змістом ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.2.1. договору, за порушення термінів розрахунків покупець сплачує у пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день протермінування.

Судом перевірено розрахунок пені, в зв`язку з чим приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого йому товару, позивач просив суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 1 799,17 грн та інфляційні витрати у розмірі 4 699,81 грн, нарахованих у період з 01.03.2020 року по 24.05.2020 року на суму основного боргу у розмірі 266 345,25 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який построчив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами п. 5.4. договору встановлений строк оплати поставленого товару, в зв`язку з чим прострочення оплати товару визначається з наступного дня після настання строку оплати по кожній накладній.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних та інфляційних витрат, у зв`язку з чим приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних витрат.

Як встановлено ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки за договором, позовні вимоги підлягають задоволенню частково з урахуванням наведеного.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду, у зв`язку з його необґрунтованістю, ненаданням відповідачем доказів на підтвердження обставин, які свідчили про винятковість обставин, що надали змогу відстрочити виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 86, 129, 231, 233, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження в частині стягнення 35 486,03 грн - закрити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 19/3, корп. 2, каб. 33, код ЄДРПОУ - 32650231) на користь Приватного акціонерного товариства "Новоград-Волинський хлібозавод" (11701, Житомирська область, м. Новоград-Волинський, вул. Героїв Майдану, буд. 10, код ЄДРПОУ - 00377785) 227 760 (двісті двадцять сім тисяч сімсот шістдесят) грн 72 коп. - суми основного боргу, 11 267 (одинадцять тисяч двісті шістдесят сім) грн 07 коп. - пені, 4 699 (чотири тисячі шістсот дев`яносто дев`ять) грн 81 коп. - інфляційних витрат, 1 799 (одна тисяча сімсот дев`яносто дев`ять) грн 17 коп. - 3 річних, 4 215 (чотири тисячі двісті п`ятнадцять) грн 19 коп. - судового збору.

4. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.І.Зеленіна