УХВАЛА

29 жовтня 2020 року

м. Київ

Справа № 916/313/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Мамалуй О.О.

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України"

на рішення Господарського суду Одеської області

(суддя - Погребна К.Ф.)

від 19.06.2018

та постанову Одеського апеляційного господарського суду

(головуючий - Ярош А.І., судді: Принцевська Н.М., Діброва Г.І.)

від 25.09.2018

у справі № 916/313/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморочка плюс"

до Публічного акціонерного товариства "Держаний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Укркава"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за участю представників учасників справи:

позивача - Кліменко Ю.І.

відповідача - Зубченко Л.Л.

ТОВ "Укркава" - не з`явилися

Приватного нотаріусу КМНО Малого О.С. - не з`явилися

Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ - не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Чорноморочка плюс" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" про визнання виконавчого напису, вчиненого 09.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського округу Малим Олексієм Сергійовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 2728 таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що приватним нотаріусом Київського міського округу Малим Олексієм Сергійовичем порушено процедуру вчинення виконавчого напису № 2728 від 09.11.2017. ТОВ "Чорноморочка плюс" зазначає, що виконавчий напис вчинено з порушенням встановленого статтею 88 Закону України "Про нотаріат" та пунктами 3.1., 3.4. глави 16 розділу ІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 однорічного строку з дня виникнення права вимоги. Крім того, позивач як майновий поручитель не отримував письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, відсутні докази безспірності заборгованості, та наразі тривають судові спори щодо заборгованості ТОВ "Укркава" та звернення стягнення на предмет іпотеки. Матеріально-правовою підставою визначено статті 87, 88 Закону України "Про нотаріат", пункти 3.1., 3.2., 3.4. глави 16 розділу ІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.06.2018 у справі № 916/313/18 позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено повністю. Визнано виконавчий напис, вчинений 09.11.2017 та зареєстрований за № 2728, таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2018 у справі № 916/313/18 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Одеської області від 19.06.2018 та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 у справі № 916/313/18, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" звернулося з касаційною скаргою, якою просить оскаржувані рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 12.11.2018 відкрито касаційне провадження та призначено до розгляду касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 у справі № 916/313/18.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про те, що вчинивши виконавчий напис 09.11.2017, приватний нотаріус порушив річний строк для вчинення виконавчого напису, встановлений статтею 88 Закону України "Про нотаріат" і підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2019 у справі № 916/3006/17 у подібних правовідносинах за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, викладено правову позицію про те, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається в межах цього строку.

При цьому Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України "Про нотаріат" безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України; фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду, а відтак різниця у правовій природі цих строків не має значення в цьому контексті.

За висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/3006/17 стаття 88 Закону України "Про нотаріат" містить різні строки для звернення до нотаріуса (три роки - у відносинах за участю громадян, і один рік - для відносин за участю підприємств, установ і організацій), оскільки на момент ухвалення Верховною Радою України цього Закону діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), яким позовна давність визначалася залежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, тобто три роки - у відносинах за участю громадян і один рік - у спорах за участю підприємств, установ і організацій. Після внесення змін до ЦК УРСР у 1995 році, а також після вступу в дію нового Цивільного кодексу України у 2004 році строки, встановлені у статті 88 Закону України "Про нотаріат", не були приведені у відповідність до позовної давності, яка вже стала визначатися залежно від сутності позовних вимог, а не за суб`єктною ознакою.

Висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися ця норма права, ґрунтувався на тому, що нормативно визначені відмінні строки для фізичних осіб - боржників і юридичних осіб - боржників у випадку звернення юридичних осіб - кредиторів до нотаріуса для вчинення виконавчого напису стосовно їх майна є відмінністю в поводженні із цими боржниками в аналогічних ситуаціях. Така відмінність у світлі умов сьогодення без об`єктивного та розумного обґрунтування створює для фізичних осіб - боржників нерівні в порівнянні з юридичними особами - боржниками умови у правовідносинах з юридичними особами - кредиторами щодо реалізації права на мирне володіння майном. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що встановлення для кредитора - юридичної особи більшого строку для звернення до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису стосовно майна фізичної особи - боржника в порівнянні з юридичною особою - боржником є дискримінацією фізичної особи - боржника за ознакою її статусу.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (пункт 6 частини другої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Велика Палата Верховного Суду є постійно діючим колегіальним органом Верховного Суду яка, у визначених законом випадках, здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права (стаття 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно із частиною четвертою статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.07.2020 у справі N 7-р(I)/2020 за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини першої статті 88 Закону України "Про нотаріат" визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини першої статті 88 Закону України "Про нотаріат".

Конституційний Суд України в зазначеному рішенні вказав на те, що положення частини першої статті 88 Закону України "Про нотаріат", відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між юридичними особами - не більше одного року, є чіткими, зрозумілими та однозначними, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування, тому застосування оспорюваних положень Закону України "Про нотаріат" особами (органами), діяльність яких ґрунтується на принципі верховенства права, жодним чином не призводить до протиправного позбавлення права власності. Отже, положення частини першої статті 88 Закону України "Про нотаріат" не суперечать приписам статті 6, частини першої статті 8, статті 19, пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України.

Статтею 150 Конституції України визначено коло повноважень Конституційного Суду України, до якого належить, зокрема, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України.

Згідно із частиною першою статті 92 Закону України "Про Конституційний Суд України" юридичну позицію Конституційний Суд викладає у мотивувальній та/або резолютивній частині рішення, висновку.

Відповідно до статті 1512 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Частиною четвертою статті 302 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

З урахуванням юридичної позиції Конституційного Суду України про те, що положення частини першої статті 88 Закону України "Про нотаріат", відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між юридичними особами - не більше одного року, є чіткими, зрозумілими та однозначними, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного в раніше ухваленій постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №916/3006/17, стосовно строку звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, встановленого частиною першою статті 88 Закону України "Про нотаріат" (в редакції Закону України від 02.09.1993 N 3425-XII) та передати справу №916/313/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 236, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 916/313/18 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.06.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.09.2018.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Баранець

О. Мамалуй