ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.10.2020 м. Ужгород Справа № 907/398/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав", м. Київ

до відповідача фізичної особи-підприємця Деяк Світлани Василівни, м. Ужгород

про стягнення 9737,50 грн.

секретар судового засідання - Корольчук М.М.

сторони не викликались

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ.

Позивач заявив позов до підприємця-відповідача про стягнення 4512,00 грн. боргу за договором № КБР-76/10/18 від 11.10.2018, посилаючись на ст. ст. 11, 526, 530, 610 ЦК України, ст. ст. 175, 179, 193, 265 ГК України. Крім суми боргу на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. 230-232 Господарського кодексу України та п. п. 3.6 Договору позивачем нараховано та поставлено вимогу про стягнення 58,76 грн трьох відсотків річних, 78,74 грн. втрат від інфляції та 3360,00 грн штрафу за прострочення виконання грошового зобов`язання, а також 1728,00 грн дострокової сплати винагороди (роялті).

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить суму 2102,00 грн. сплаченого судового збору та 6000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Ухвалою суду від 17.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та встановлено строки для подання заяв по суті спору.

Після відкриття провадження у справі від позивача надійшли додаткові пояснення про окремі питання, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Оскільки такі пояснення розцінені судом як додаткове обґрунтування позовних вимог, і такі подані суду без доказів надіслання їх копії відповідачу, що суперечить ст. 172 ГПК України, такі не приймаються судом до розгляду та повертаються позивачу.

Крім того, позивачем подано суду заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу разом з додатковими доказами, яка також не відповідає вимогам ст. ст. 80, 124, 126 ГПК України. Оскільки копії доказів, поданих суду разом з заявою, не були надіслані заздалегідь відповідачу, відповідно до ч. 9 ст. 80 ГПК України такі не можуть бути взяті судом до уваги.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, хоча був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвала суду була надіслана на його офіційну юридичну адресу, однак, повернута суду без вручення її адресату з відміткою органу поштового зв`язку про причини не вручення: за закінченням терміну зберігання), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч.ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору № КБР-76/10/18 від 11.10.2018, в зв`язку з чим в нього існує борг по сплаті щомісячної винагороди в розмірі 4512,00 грн. Крім того, в зв`язку з порушенням грошового зобов`язання позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з 58,76 грн трьох відсотків річних, 78,74 грн. втрат від інфляції, а також нарахований відповідно до п. 3.6 Договору штраф у розмірі 3360,00 грн і 1728,00 грн дострокової сплати винагороди.

Заперечення відповідача

Відповідач не подав відзиву на позовну заяву.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

Між Приватною організацією «Українська ліга авторських та суміжних прав» (далі - УЛАСП) та Фізичною особою-підприємцем Деяк Світланою Василівною (далі - користувач) 11 жовтня 2018 року укладено договір КБР-76/10/18, за умовами якого користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання, а УЛАСП надає користувачу на умовах, визначених цим договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів. Користувач, в свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) на поточний рахунок УЛАСП відповідно до умов цього договору та закону (п. 3.1 Договору).

Згідно з преамбулою договору, УЛАСП є організацією, що має повноваження надавати право (невиключну ліцензію) на використання в комерційній діяльності музичних творів, а також здійснювати збір винагороди (роялті) за таке використання на підставі Свідоцтва про облік організації колективного управління майновими правами суб`єктів авторського права та суміжних прав № 19/2011 від 24.01.2011, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України.

Відповідно до п. 3.3. договору, користувач зобов`язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього договору. Відповідний загальний щомісячний платіж, що є складовою частиною винагороди (роялті) має перераховуватись не пізніше ніж за 5 днів до початку місяця, за який він здійснюється. Незважаючи на дату укладення договору, користувач здійснює перший платіж за весь місяць (календарний період), в якому було укладено договір. Перший платіж здійснюється не пізніше трьох календарних днів після підписання цього договору.

При цьому, розмір винагороди (роялті) не залежить від кількості творів, що використовуватимуться користувачем під час дії договору та частоти їх використання.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 11.10.2019, а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань - до їх повного виконання (п. 6.1. договору).

Сторони також погодили, що у випадку, якщо жодна з сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п. 6.1 дати, дія договору вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах, і так кожного разу коли протягом місяця до завершення строку дії договору не буде належного повідомлення про припинення. Належним повідомленням про припинення зі сторони користувача є лист з доданим до нього актом припинення використання творів, що має бути підписаний уповноваженими представниками сторін. Повідомлення про припинення дії цього договору має бути надіслане засобами поштового зв`язку (цінним листом), при цьому належним доказом направлення повідомлення є чек відділу поштового зв`язку із зазначенням вказаних в цьому договорі поштових реквізитів сторони на адресу якої направлено листа, а також опис вкладення з відтиском (печаткою) поштового відділу, який посвідчує відправлення зазначеного вище повідомлення.

Відповідно до п. 6.9. договору, у випадку втрати УЛАСПом статусу організації колективного управління цей залишається чинним, а УЛАСП автоматично набуває статусу повіреного, що діє на підставі статті 46 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Додатком №1 до договору № КБР-76/10/18 від 11.10.2018 зазначений один заклад, у якому користувач здійснює використання творів: кафе « Арома », яке знаходиться за адресою м. Ужгород, Православна наб., № 21 А.

Додатком № 2 від 11.10.2018 до договору сторони погодили, що розмір щомісячного платежу за використання творів складає 480,00 грн за кожен заклад користувача. Зазначений у додатку до договору.

Як стверджує позивач, відповідачем мали бути здійснені платежі за 21 місяць, натомість відповідач сплатив лише за 11 місяців, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 5280,00 грн.

Оскільки пунктом 3.6. договору, сторони погодили, якщо користувач прострочить платіж стосовно одного місяця на строк більший ніж 4-ри (чотири) місяці, то користувач повинен буде сплатити УЛАСП штраф, що складає 100 % від розміру простроченого платежу; крім цього, в разі зазначеної прострочки УЛАСП набуває право на дострокове отримання винагороди (роялті) за строк в повному обсязі, позивачем завлено вимогу про 3360,00 грн штрафу та 1728,00грн. дострокової сплати винагороди за липень - вересень 2020 року.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 58,76 грн трьох відсотків річних, 78,74 грн. втрат від інфляції за період вересень 2019 - до 27 травня 2020 року.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір №КБР-76/10/18 від 11.10.2018.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання укладеного між сторонами у спорі договору недійсним матеріали справи не містять.

У відповідності зі ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідно до п 6.1, укладений між сторонами договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 11.10.2019, а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій, та будь-яких інших зобов`язань до їх повного виконання.

Сторонами погоджена автоматична пролонгація дії договору, у випадку якщо протягом місяця до завершення строку дії договору не буде належного повідомлення про припинення. При цьому, розмір платежів за цим Договором збільшується на двадцять відсотків і так кожного разу, коли дію Договору буде продовжено. Положення про збільшення розміру платежів (винагороди) є обов`язковим для виконання без підписання сторонами будь-яких додаткових угод, воно діє з першого дня коли Договір було автоматично продовжено (пункт 6.2 Договору).

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що договір №КБР-76/10/18 від 11.10.2018 є дійсним та діючим, відтак, відповідно до статті 174 Господарського кодексу України є підставою виникнення господарського зобов`язання.

За таких обставин, твердження позивача про обов`язок відповідача сплачувати щомісячну винагороду в розмірі, визначену вказаним договором (до 11.10.2019 у сумі 480,00 грн, а протягом пролонгованого періоду часу, з 11.10.2019 - по 576,00 грн щомісячно), є обґрунтованим та підставним. Доказів сплати такої винагороди за заявлений період матеріали справи не містять. Враховуючи наведене, вимога про стягнення з відповідача боргу на суму 4512,00 грн, період обчислення якого не включає квітень-травень 2020 року, тобто період запровадженого в Україні карантину, підлягає до задоволення в повному обсязі.

Щодо 3 % річних та інфляційних

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні ж нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, також не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на це, суд перевірив здійснений позивачем розрахунок річних та інфляції і такий є вірним, тому суд задовольняє вимогу про стягнення 58,76 грн річних та 78,74 грн втрат від інфляції в повному обсязі.

Щодо штрафу та дострокового отримання винагороди

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 3.6. договору, якщо користувач прострочить платіж стосовно одного місяця на строк більший ніж 4-ри (чотири) місяці, то користувач повинен буде сплатити УЛАСП штраф, що складає 100 % від розміру простроченого платежу. Крім цього, в разі зазначеної прострочки УЛАСП набуває право на дострокове отримання винагороди (роялті) за строк в повному обсязі.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд встановив, що він є обґрунтованим, зокрема, розрахований з моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання відповідно до п. 3.6. договору, тобто, після спливу 4 місяців прострочення внесення платежів за вересень 2019 - лютий 2020, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 3360,00 грн. підлягають задоволенню.

Крім цього, підставними також є і вимоги позивача щодо стягнення суми дострокового роялті, визначені реченням другим пункту 3.6 договору за липень-вересень 2020 у сумі 1728,00 грн, тому підглядають до задоволення.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В ході судового розгляду, відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

Зважаючи на зазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми, що складає предмет спору, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на відповідача слід віднести витрати по сплаті судового збору.

При зверненні з позовом організацією подано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, який окрім судового збору, включав витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції на суму 6000 грн. Однак, з огляду на наведені вище висновки суду щодо неможливості прийняття поданих суду доказів їх надання в силу положень ч. 9 ст. 80 ГПК України, суд не розподіляє судові витрати в цій частині.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 129, 165, 236, 238, 240, 248, 251 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Деяк Світлани Василівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 23, офіс 106, ) суму 9737,50 грн (дев`ять тисяч сімсот тридцять сім гривень 50 коп.), що включає в себе суму 4512,00 грн основного боргу, 58,76 грн трьох відсотків річних, 78,74 грн втрат від інфляції, 3360,00 грн штрафу за прострочення виконання грошового зобов`язання, а також 1728,00 грн дострокової сплати винагороди (роялті), а також 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 коп) на відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається-http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.В. Андрейчук