ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.10.2020р. Справа №905/1211/19

за позовом: Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області (87541, Донецька область, м.Маріуполь, бульвар Меотиди, 1) в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області (юридична адреса: 87500, Донецька область, м.Маріуполь, просп.Миру, 70, )

до відповідача: Приватного підприємства «Вест Клайф» (87500, Донецька обл., м.Маріуполь, просп.Леніна, б.91, кв.101; )

про стягнення 31359,36 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області, м.Маріуполь в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області, м.Маріуполь звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного підприємства «Вест Клайф», м.Маріуполь про стягнення заборгованості з плати за використання місць розташування рекламних засобів в сумі 31359,36 грн.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилався на порушення відповідачем умов договору №12 від 09.01.2018р. про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів в частині внесення плати з використання місць розташування рекламних засобів за період з 10.06.2017р. по 10.12.2017р. у розмірі 26915,28 грн, з 10.01.2018р. по 10.02.2019р. у розмірі 4444,08 грн, всього 31359,36 грн.

Ухвалою суду від 29.07.2019р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1211/19, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

Згідно з ухвалою суду від 29.07.2019р. зупинено провадження у справі №905/1211/19 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №587/430/16-ц.

На підставі ухвали суду від 29.11.2019р. провадження у справі було поновлено.

Відповідно до ухвали суду від 05.12.2019р. провадження у справі №905/1211/19 зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.

Ухвалою суду від 03.08.2020р. поновлено провадження у справі №905/1211/19.

Позивач будь-яких пояснень по суті спору не надав.

Відповідач відзиву у встановлений судом строк не надав, будь-яких пояснень по суті спору не представив. Одночасно, за висновками суду, Приватне підприємство «Вест Клайф» було належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі №905/1211/19 та розгляд вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, з огляду на таке:

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Нормами ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвали від 29.07.2020р. про відкриття провадження у справі та зупинення провадження у справі, від 29.11.2019р. про поновлення провадження у справі, від 05.12.2019р. про зупинення провадження у справі, від 03.08.2020р. про поновлення провадження у справі були скеровані судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу відповідача, наявну у матеріалах справи та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 87500, Донецька обл., м.Маріуполь, просп.Леніна, буд.91, кв.101.

Ухвали суду від 29.11.2019р. про поновлення провадження у справі та від 05.12.2019р. про зупинення провадження у справі були вручені представнику відповідача за довіреністю, про що свідчать відповідні відмітки на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень №589, №597.

Водночас, ухвали суду від 29.07.2020р. про відкриття провадження у справі, від 29.07.2020р. про зупинення провадження у справі та від 03.08.2020р. про поновлення провадження у справі були повернуті відділенням поштового зв`язку на адресу суду з позначками «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення.

Відтак, вищенаведене свідчить про відмову відповідача отримати копії процесуальних документів за адресою свого місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, і вважається днем вручення відповідачу відповідних ухвал суду згідно з п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Приватного підприємства «Вест Клайф», яка наявна у матеріалах справи, в тому числі, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про розгляд справи №905/1211/19.

У цьому випаду судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з відповідними процесуальними документами у справі №905/1211/19 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Частиною 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений нормами процесуального законодавства України та судом відзиву на позов суду не представив, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ч.2 ст.178 вказаного нормативно-правового акту.

Як зазначалось, провадження у справі було відкрито 29.07.2019р. та її розгляд здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) прокурора і сторін.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у ст.ст.2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За приписами ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

В силу норм ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997p. і набула чинності в Україні 11.09.1997p.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж «розумного строку» цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку «розумності строку» розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013р., Папазова та інші проти України від 15.03.2012р.).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити «розумним», не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні господарського процесуального законодавства розглядувана справа є малозначною. Разом з тим, в період з 29.07.2019р. по 29.11.2019р., з 05.12.2019р. по 03.08.2020р. провадження у справі було зупинено та фактичний її розгляд розпочався після 03.08.2020р. Тобто, під час дії карантину, який триває і досі.

Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи об`єктивні обставини, які могли вплинути на поведінку, зокрема, відповідача під час розгляду справи щодо можливості надання ним відзиву, для забезпечення прав та інтересів сторін, а також повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, її розгляд здійснюється судом у строк, який перевищує встановлений ст.248 Господарського процесуального кодексу України, проте, відповідає критеріям розумності строку розгляду справи судом.

Досліджуючи підстави звернення прокурора з цим позовом, суд зазначає про наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Положеннями ч.ч.3, 4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.174 цього Кодексу.

Прокурор виконує субсидіарну роль та замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави». Враховуючи, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Разом з тим, надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави виключно після підтвердження судом підстав для представництва. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

В обґрунтування підстав для представництва, прокурор зазначив, що не внесення до місцевого бюджету плати за тимчасове використання місцями розташування рекламних засобів позбавляє територіальну громаду можливості одержувати надходження до відповідного бюджету в тому обсязі, який дозволяє забезпечити функціонування і життєдіяльність відповідної територіальної громади та держави в цілому, порушує порядок надходження коштів до місцевого бюджету, що в свою чергу загрожує розвитку інфраструктури міста.

У контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади, але також у захисті інтересів органів місцевого самоврядування, компетенція яких не має загальнодержавного характеру, але направлена на виконання функцій держави на конкретній території та реалізується у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до відання цих органів.

Першочергово прокурор звернувся до міської ради із листом №01-45-1811вих-19 від 24.04.2019р., у якому запропонував Маріупольській міській раді Донецької області надати відповідь щодо вжитих заходів, спрямованих на стягнення заборгованості з Приватного підприємства «Вест Клайф», зокрема, за договором №12 від 09.01.2018р., а також щодо причин невжиття Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради дій, спрямованих на припинення договірних відносин з цим контрагентом (п.7.2.2 договору).

У відповідь за вказане звернення прокурора, Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради повідомлено про те, що 14.01.2019р. на адресу відповідача було направлено претензію з вимогою ліквідувати заборгованість із внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, яка, станом на дату відповіді, не погашена. Виконавчий комітет до суду з позовом не звертався. (а.с.37).

15.05.2019р. Маріупольською місцевою прокуратурою №2 вдруге було направлено лист №01-45-2052вих-19 до міської ради, відповідно до якого останній пропонувалось повідомити про причини невжиття Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради заходів, спрямованих на припинення дії договору, що передбачено п.7.2.2 договору №12 від 09.01.2018р., а також зазначити про подальші наміри щодо звернення до суду з позовом до Приватного Підприємства «Вест Клайф», або вказати причини, які перешкоджають звернутися з позовом до суду.

У листі-відповіді №31-13735-03 від 22.05.2019р. Виконавчий комітет Маріупольської міської ради повідомив прокурора про наступне: заходи передбачені п.7.2.2. договору №12 від 09.01.2018р. не вживались, у зв`язку з невеликим розміром заборгованості за цим правочином; з відповідним позовом до суду не звертався, оскільки відсутні кошти на сплату судового збору, у зв`язку з чим просив Маріупольську місцеву прокуратуру №2 звернутись з позовом до Приватного підприємства «Вест Клайф» про стягнення спірної заборгованості (а.с.39).

Виходячи з зазначених вище відповідей та дій, направлених на захист інтересів територіальної громади, які були вчинені виконкомом, суд дійшов висновку, що позивач неналежним чином здійснює такий захист.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за вказаним вище договором в частині своєчасної оплати порушує економічні інтереси відповідної територіальної громади. Захист цих інтересів покладений саме на Виконавчий комітет Маріупольської міської ради.

Таким чином, нездійснення захисту у розглядуваному випадку виявляється в пасивній поведінці позивача, якому було відомо про порушення державних інтересів. Наявність необхідних повноважень на здійснення захисту інтересів держави, але відсутність дій з боку позивача зумовило самостійне подання прокурором такого позову.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним правочином та не здійснення плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів є загрозою порушення економічних інтересів держави, чим завдається шкода інтересам територіальної громади міста Маіруполь.

18.06.2019р. керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 повідомив позивача про те, що порушення відповідачем умов договору №12 від 09.01.2018р. та невжиття Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради у зв`язку з цим заходів для усунення такого порушення є підставою для здійснення органами прокуратури захисту в суді інтересів держави в особі Виконавчого комітету Маріупольської міської ради (повідомлення №01-45-2593вих-19 від 18.06.2019р.).

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що звернення прокурора в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до господарського суду в цій справі відповідає функції представництва прокуратурою інтересів територіальної громади та направлено на їх захист.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Як свідчать матеріали справи, 05.06.2017р. між Фізичною особою-підприємцем Шариєм О.М. (продавець) та Приватним підприємством «Вест Клайф» (покупець) підписаний договір №05/06 купівлі-продажу, згідно з п.1.1. якого продавець зобов`язався передати у власність покупцеві 20 спеціальних конструкцій зовнішньої реклами розміром 3 м х 6 м кожна, відповідно до специфікації до цього договору (об`єкти), а покупець - прийняти об`єкти і сплатити продавцеві договірну ціну за них.

Відповідно до п.1.3 цього договору купівлі-продажу продавець зобов`язався передати покупцеві одночасно з переданням об`єктів усі документи, що стосуються об`єктів та підлягають переданню разом із ними згідно з чинним законодавством України та вимогами, що звичайно ставляться.

За змістом п.п.2.1 - 2.3 договору №05/06 від 05.06.2017р. передання об`єктів здійснюється в 3-денний строк після набрання чинності цим договором та посвідчується актом приймання-передачі. Право власності на об`єкти переходить від продавця до покупця з моменту підписання цього договору.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п.9.1 укладеного покупцем та продавцем правочину).

У специфікації №1 від 05.06.2017р. до договору №05/06 від 05.06.2017р. сторони погодили адреси розташування, розміри та номери (за схемою) об`єктів, що передаються покупцеві.

За актом приймання-передачі від 05.06.2017р. до вказаної вище угоди Фізична особа-підприємець Шарий О.М. передав, а Приватне підприємство «Вест Клайф» прийняло 20 спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, серед яких конструкції, що мають номери за схемою: 979, 980, 985, 986, 1027, 1028, 1029, 1030.

Зазначений договір, специфікація до нього та акт приймання-передачі підписані без зауважень та заперечень обома сторонами та скріплені печатками продавця та покупця.

09.01.2018р. між Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради Донецької області (виконком) та Приватним підприємством «Вест Клайф» (розповсюджувач) укладено договір №12 про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, згідно з п.1.1 якого на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради №228 від 20.10.2017р. «Про розгляд звернення приватного підприємства «Вест Клайф» щодо переоформлення дозволів на розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на території м.Маріуполя», виконком надає розповсюджувачу у тимчасове платне користування місця розташування рекламних засобів, а розповсюджувач приймає вказані місця, використовує їх для розташування рекламних засобів та оплачує користування зазначеними місцями згідно з умовами цього договору.

Місця розташування рекламних засобів, які надаються виконкомом в тимчасове платне користування розповсюджувачу, зазначені в додатку №1 до договору, який є невід`ємною частиною цього договору. Місця розташування рекламних засобів вважаються переданими виконкомом і прийнятими розповсюджувачем з моменту укладення договору (п.п.1.2, 1.6 укладеного позивачем та відповідачем правочину).

Загальна сума договору за період з 05.06.2017р. до 18.02.2019р. після отримання розповсюджувачем відповідного дозволу на розміщення зовнішньої реклами, становить 79971,84 грн (п.3.4 Договору №12 від 09.01.2018р.).

За умовами п.п.5.1, 5.3, 5.4 договору №12 від 09.01.2018р. останній набирає чинності з моменту його укладення. У випадку отримання розповсюджувачем дозволу на розміщення зовнішньої реклами на місцях, наданих йому в користування на підставі цього договору, цей договір діє протягом строку, на який видано відповідний дозвіл, але не більше 5 років. Строк договору не підлягає автоматичному поновленню.

Додаток №1 до договору №12 від 09.01.2018р. містить розрахунок плати за тимчасове користування такими місцями розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, а саме:

- номер за схемою 979, адреса: перехрестя пр.Будівельників та вул.Матросова - 480,63 грн/міс.;

- номер за схемою 980, адреса: перехрестя пр.Будівельників та вул.Троїцької - 480,63 грн/міс.;

- номер за схемою 985, адреса: пр.Будівельників (навпроти буд.143) - 480,63 грн;

- номер за схемою 986, адреса: пр.Будівельників (навпроти буд.145) - 480,63 грн;

- номер за схемою 1027, адреса: пр.Нахімова (район зупинки «Міськлікарня №3) - 480,63 грн;

- номер за схемою 1028, адреса: пр.Нахімова (навпроти крамниці «Зброя та захист») - 480,63 грн;

- номер за схемою 1029, адреса: пр.Нахімова (навпроти буд.178) - 480,63 грн;

- номер за схемою 1030, адреса: пр.Нахімова, 99 - 480,63 грн.

Договір та додаток №1 підписані без зауважень представниками обох сторін та скріплені їхніми печатками.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги вказаний вище договір як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено у підп.2.3.2, 2.3.15 договору №12 від 09.01.2018р., розповсюджувач зобов`язується: неухильно виконувати вимоги Закону України «Про рекламу», Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003р., правових актів органів місцевого самоврядування м.Маріуполя, які регламентують розміщення зовнішньої реклами в м.Маріуполі; своєчасно та в повному обсязі вносити плату за користування місцями розташування рекламних засобів в порядку та в строки, обумовлені цим договором.

За умовами п.п.3.1, 3.2 укладеного виконкомом та розповсюджувачем договору плата за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, встановлена в порядку, визначеному Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради. Розмір плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, наданими в користування розповсюджувачу, становить 3845,04 грн в місяць (розрахунки наведені у додатку №1 до цього договору).

Плата за тимчасове користування місцями, наданими в користування розповсюджувачу, зараховується до міського бюджету м.Маріуполя. Внесення плати за тимчасове користування місцями здійснюється розповсюджувачем наступним чином: перший платіж - протягом 5 робочих днів з дня укладання договору; наступні платежі - авансом до 10 числа місяця, що передує місяцю за який здійснюється оплата. Дія цього договору поширюється на зобов`язання щодо внесення плати за тимчасове користування місцями розміщення рекламних засобів за попередній період (п.3.5 договору №12 від 09.01.2018р.).

Згідно з п.3.6 договору №12 від 09.01.2018р. зобов`язання розповсюджувача щодо внесення плати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів вважається виконаним у день зарахування коштів до міського бюджету м.Маріуполя.

Як вказує прокурор, заявлена до стягнення плата за тимчасове користування місцями для розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами в сумі 31359,36 грн нарахована на підставі укладеного виконкомом та розповсюджувачем договору за період з червня 2017 року по лютий 2019 року (з моменту отримання відповідачем дозволів на розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами та протягом дії цього договору з урахуванням проведених розповсюджувачем часткових оплат).

При цьому, за висновками суду, наведений заявником позову розрахунок плати за договором №12 від 09.01.2018р. саме з червня 2017 року (до підписання договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів) є правомірним, з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У п.3.4. та абз.3 п.3.5 договору №12 від 09.01.2018р. сторони домовились про те, що дія цього договору поширюється на зобов`язання з внесення плати за тимчасове користування місцями розміщення рекламних засобів за попередній період (починаючи з 05.06.2017р.) - тобто за весь час фактичного володіння відповідачем такими місцями на праві власності до дати укладення договору.

Вказане не суперечить приписам ч.ч.2, 3 ст.631 Цивільного кодексу України, за змістом яких договір набирає чинності з моменту його укладення, але сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Як вказувалось, за приписами ст.ст.525, 526, 629 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства.

Власність зобов`язує (ч.4 ст.319 Цивільного кодексу України).

Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (ч.2 ст.320 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.16 Закону України «Про рекламу» (в редакції Закону України №1121-IV від 11.07.2003р. з наступними змінами та доповненнями) розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Абзаци 4, 5 та 7 п.2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами (зі змінами та доповненнями), затверджених постановою №2067 від 29.12.2003р. Кабінету Міністрів України, містять наступні визначення:

дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці;

місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надається розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою);

спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами.

За умовою п.3 Типових правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Згідно з п.24 Типових правил виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу.

Відповідно до п.32 Типових правил плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування.

Проаналізувавши умови договору №12 від 09.01.2018р. та наведені приписи законодавства, суд визнає доведеним факт виникнення у відповідача обов`язку вносити плату за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, в тому числі, у період 05.06.2017р. - 08.01.2018р.

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи ухвалою від 29.07.2019р. господарського суду відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (за наявності).

Проте, відповідачем правової позиції по суті спору не висловлено, належних та допустимих доказів у розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували факт наявності заборгованості перед Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради Донецької області не представлено.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, вимоги керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області до Приватного підприємства «Вест Клайф» про стягнення заборгованості з плати за використання місць розташування рекламних засобів в сумі 31359,36 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь Прокуратури Донецької області як платника згідно з платіжним дорученням №1523 від 12.06.2019р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 126, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства «Вест Клайф» (87500, Донецька область, м.Маріуполь, просп.Леніна, буд.91, кв.101, ) на користь Виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області (87500, Донецька область, м.Маріуполь, просп.Мира, 70, ) заборгованість з плати за використання місць розташування рекламних засобів в сумі 31359,36 грн.

Стягнути з Приватного підприємства «Вест Клайф» (87500, Донецька область, м.Маріуполь, просп.Леніна, буд.91, кв.101, ) на користь Прокуратури Донецької області (87501, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Університетська, 6, ) витрати зі сплаті судового збору в розмірі 1921 грн.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 29.10.2020р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця