ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2020 справа № 914/2012/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., при секретарі судового засідання Зусько І.С., розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст-Захід-Фрахт», м.Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Б. Фрут», Львівська область, м.Городок

про стягнення 16505,78 грн

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

Обставини розгляду справи.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст-Захід-Фрахт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Б. Фрут» про стягнення 16505,78грн.

Ухвалою суду від 17.08.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання у справі призначено на 07.09.2020 р.

В судове засідання 07.09.2020 р. сторони явку представників не забезпечили.

Ухвалою суду від 07.09.2020 р., занесеною до протоколу судового засідання від 07.09.2020 р., судове засідання відкладено на 12.10.2020 р.

В судове засідання 12.10.2020 р. сторони повторно явку представників не забезпечили, причин неявки суду не повідомили.

Відправлення на адреси сторін ухвали суду про виклик в судове засідання на 12.10.2020 р. підтверджується списком рекомендованих листів №839 та списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів №1317 від 10.09.2020 р. (штрихкодові ідентифікатори поштового відправлення 674 та 666). Як вбачається з інформації на веб-сайті АТ «Укрпошта», поштові відправлення з даними штрихкодовими ідентифікаторами були вручені позивачеві та відповідачеві 11.09.2020 р. та 12.09.2020 р. відповідно.

Суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, а відповідач мав достатньо часу для виконання вимог ухвал суду щодо встановленого строку на подання відзиву на позов, однак таким правом не скористався.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази, врахувавши, що сторони були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, і взявши до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи та закінчення встановленого статтею 248 Господарського процесуального кодексу України строку розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі та вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

В судовому засіданні 12.10.2020 р. після повернення з нарадчої кімнати судом повідомлено про складення вступної та резолютивної частини рішення.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що між сторонами було укладено договір транспортного експедирування, на виконання якого позивач надав відповідачу транспортно-експедиторські послуги, а відповідач в порушення умов договору їх не оплатив. У зв`язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача 16000 грн основного боргу, 289,39 грн індексу інфляції та 216,39 грн 3% річних.

Розглянувши матеріали справи, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

13.12.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Т.Б. Фрут» (замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Іст-Захід-Фрахт» (експедитором) було укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг №0013/12/19.

Відповідно до п.1.1. договору, замовник доручає, а експедитор зобов`язується надати транспортно-експедиційні послуги з метою доставки автомобільним транспортом ввірений для перевезення вантаж, а замовник бере на себе зобов`язання сплатити плату за надані послуги.

Згідно з п.1.2. договору, транспортно-експедиційні послуги здійснюються на підставі цього договору, Закону України «Про транспорт», Цивільного Кодексу України, Женевської Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів, Митної конвенція про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП, Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, Закону України «Про транспортно-експедиційну діяльність».

Як передбачено п.2.1. договору, експедитор зобов`язується здійснювати організацію та доставку вантажу на підставі заявок замовника. Заявка повинна містити наступне: реквізити вантажовідправника і вантажоодержувача; маршрут; термін подачі транспортного засобу для завантаження; терміни виконання замовлення; масу вантажу; кількість місць; вартість перевезення.

Пунктом 3.1.1. договору встановлено обов`язок експедитора на підставі письмової заявки про перевезення вантажу, направленої замовником факсимільним зв`язком (електронною поштою), здійснити організацію та доставку вантажу з пункту відправлення в пункт призначення в термін, вказаний в заявці, а пунктом 3.3.2. договору обов`язок замовника здійснювати своєчасно оплату згідно умов договору.

Розділом 4 договору погоджено порядок розрахунків.

Так, розрахунки між експедитором і замовником здійснюються у безготівковій формі, на підставі рахунка шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок експедитора (п.4.1.); вартість перевезення вантажу визначається у заявках, згідно попередньо узгоджених сторонами розцінок. Вартість послуг експедитора складає різницю сум, отриманих від замовника та оплачених в рахунок транспортних послуг перевізникам (п.4.2.); оплата здійснюється протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту отримання від експедитора належним чином оформлених оригіналів акту виконаних робіт, СМR, товарно-транспортних накладних на перевезений товар та податкових накладних (п.4.3.); оплата проводиться в гривнях у разі отримання замовником оригіналів правильно оформлених документів, вказаних у п.4.3. даного договору (п.4.4.)

В товарно-транспортній накладній №1315 від 28.12.2019 р. відображено інформацію про здійснене водієм ОСОБА_1 автомобільне перевезення вантажу (флексітанки (резервуари з еластичного пластмасового матеріалу) об`ємом 16000 літрів) автомобілем ДАФ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 та причепом НОМЕР_3 з пункту навантаження: Одеська обл., Усатове (Біляївський район), Залізничників, 14 до пункту розвантаження: Львівська обл., м.Городок, вул.Артищівська, 9, корп.1. Автомобільним перевізником в накладній вказано ТзОВ «Іст-Захід-Фрахт», замовником (платником) та вантажоодержувачем ТзОВ «Т.Б. Фрут», а вантажовідправником ТзОВ «Укрспецконтейнер». Товарно-транспортну накладну підписано відповідальними особами вантажовідправника і вантажоодержувача та водієм/експедитором.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) №4306/19 Ф від 30.12.2019 р., експедитором були надані транспортно-експедиторські послуги з наведенням таких відомостей щодо них: дата завантаження 28.12.2019 р., маршрут Одеське відділення Усатове-м.Городок, № авто/причепа, водій НОМЕР_4 / НОМЕР_2 ОСОБА_2 , тип кузова тент, сума фрахту 16000. Загальна вартість наданих послуг складає 16000 грн, податкова накладна №4277 від 30.12.2019 р.

У вказаному акті зазначено, що транспортно-експедиторські послуги надані в повному обсязі, сторони взаємних претензій не мають. Сам акт підписано без зауважень економістом експедитора і директором замовника та скріплено печатками товариств.

30.06.2019 р. ТзОВ «Іст-Захід-Фрахт» склало для ТзОВ «Т.Б. Фрут» рахунок на оплату №4306/19 Ф на суму 16000 грн за транспортно-експедиторські послуги, щодо яких, окрім зазначеного в акті приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), вказано також і номер ТТН 1315.

Згідно з реєстром вихідної кореспонденції Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст-Захід-Фрахт» №21-20І від 17.01.2020 р., який містить відбиток поштового штемпеля, відправленням за номером 574 Товариству з обмеженою відповідальністю «Т.Б. Фрут» надсилався рахунок вихідний 4306/19Ф. Надіслання відправлення №574 підтверджується списком згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих №183 від 17.01.2020 р.

ТзОВ «Іст-Захід-Фрахт» пред`явило ТзОВ «Т.Б. Фрут» претензійну вимогу №37 від 06.07.2020 р. про перерахування суми заборгованості у розмірі 16000 грн, пені у розмірі 1091,50 грн, індексу інфляції у розмірі 305,80 грн та 3% річних у розмірі 186,23 грн у 7-денний термін, починаючи з дати виставлення цієї вимоги.

Згадана вимога та розрахунок претензійних вимог були надіслані ТзОВ «Т.Б. Фрут» 13.07.2020 р., що підтверджується копіями опису вкладення, фіскального чеку та накладної АТ «Укрпошта».

В позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача 16000 грн заборгованості за надані та неоплачені послуги.

Також, керуючись ст.625 Цивільного кодексу України, позивач заявив до стягнення з відповідача 289,39 грн індексу інфляції та 216,39 грн 3% річних за період з 15.02.2020 р. по 28.07.2020 р. включно.

Станом на дату ухвалення рішення в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо здійснення відповідачем оплати заявлених до стягнення сум.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст.627 ЦК України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ч.1 ст. 901 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Укладений між сторонами договір є різновидом договору про надання послуг, а саме договором транспортного експедирування.

Як передбачено ч.ч.13 ст.929 ЦК України та ч.1 ст.316 ГК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату (ч.1 ст.931 ЦК України).

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні регулюються Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Згідно зі ст.1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», транспортно-експедиторською послугою є робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Відповідно до ч.7 ст.9 Закону, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування (ч.8 ст.9 Закону).

Як передбачено ч.ч.11 та 12 ст.9 Закону, перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Обставини надання позивачем послуг підтверджуються відмітками вантажовідправника і вантажоодержувача на товарно-транспортній накладній, яка відображає шлях прямування вантажу, а також скріпленими відтисками відповідних печаток підписами представника експедитора та директора замовника на складеному без зауважень акті приймання-передачі наданих послуг на суму 16000 грн.

Частиною 2 ст.12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» встановлено обов`язок клієнта у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Як передбачено ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зі змісту пунктів 4.1. 4.3. договору випливає, що розрахунки здійснюються у безготівковій формі на підставі рахунка протягом 21 календарного дня з моменту отримання від експедитора належним чином оформлених оригіналів акту виконаних робіт, СМR, товарно-транспортних накладних на перевезений товар та податкових накладних і оплата проводиться у разі отримання замовником оригіналів цих правильно оформлених документів.

В позовній заяві позивач стверджує, що рахунок, товарно-транспортна накладна та два примірники акту виконаних робіт були надіслані відповідачеві 17.01.2020 р., проте з поданого реєстру вихідної кореспонденції вбачається надіслання лише вихідного рахунка №4306/19Ф, а зі змісту рахунка та інших документів неможливо зробити висновок про те, що товарно-транспортна накладна і акт є додатками до рахунка, тому були надіслані разом з ним без окремого зазначення їхніх реквізитів.

Разом з тим наявний у справі акт приймання-передачі та товарно-транспортна накладна підписані замовником, а отже, безумовно, надавались експедитором та отримувались замовником.

Датою акта в самому акті вказано 30.12.2019 р., а датою ТТН в самій ТТН 28.12.2019 р. Будь-яких інших дат їх складання, отримання, підписання, повернення дані документи не містять (окрім дати завантаження в описі наданих послуг в акті 28.12.2019 р.), тому, за відсутності доказів іншого, можна було би презюмувати, що вони були підписані, відтак і отримані, замовником, саме у дні, якими датовані ці документи.

Те, що позивач вказує на надіслання акта і ТТН 17.01.2020 р. і вважає, що вони, як і рахунок, були отримані відповідачем лише 24.02.2020 р., жодним чином не порушує прав останнього, оскільки ця дата є набагато пізнішою за дати, зазначені в акті та ТТН, з яких і виходив би суд за інших обставин, тому таке посилання позивача може бути прийнято до уваги судом.

У акті приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) №4306/19 Ф від 30.12.2019 р. міститься зазначення реквізитів податкової накладної (податкова накладна №4277 від 30.12.2019 р.). Враховуючи поведінку сторін договірних відносин, в тому числі необхідність дотримання ними принципу «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), суд вважає, що замовник, підписавши акт з такими відомостями, підтвердив ознайомлення з податковою накладною і погодився з правильністю її оформлення, а для цього повинен був мати її в своєму розпорядженні вже станом на час підписання акту, отже отримав її в будь-якому разі не пізніше дня одержання відповідного акту.

Наказом міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 р. №958 затверджено Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень.

В п.1 та п.2 розділу ІІ Нормативів встановлено, що нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) Д+3, пріоритетної Д+2; де Д день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Таким чином, надіслане 17.01.2020 р. в межах області рекомендоване поштове відправлення повинно було прибути на об`єкт поштового зв`язку адресата 23.01.2020 р.

Суд приходить до висновку, що всі необхідні документи, згадані в розділі 4 договору, були надані експедитором замовнику (за винятком СМR міжнародної ТТН, яка не могла бути надана і не складалась, так як перевезення здійснювалось в межах України). З огляду на наведену вище можливість суду погодитись з позицією позивача, таке надання відбулось шляхом надіслання документів 17.01.2020 р., і слід вважати, що відповідач отримав документи 24.02.2020 р., в обраний позивачем день, який є пізнішим кінцевої дати встановленого строку пересилання поштових відправлень.

Виходячи з вищенаведених обставин, а також умов пункту 4.3. договору, замовник повинен був здійснити розрахунки за надані послуги по 14.02.2020 р. включно (протягом 21 календарного дня з моменту отримання оригіналів документів, яким є 24.02.2020 р., тобто момент, встановлений судом з максимально можливою за даних умов вірогідністю).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази оплати відповідачем наданих транспортно-експедиторських послуг.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказано у ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення боргу в сумі 16000 грн.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснив розрахунок заявлених до стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 15.02.2020 р. по 28.07.2020 р. включно, внаслідок чого встановив, що розрахунок позивача є правильним, тому дійсний розмір 3% річних відповідає заявленому та становить 216,39 грн.

Відповідно до п.3.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Інформаційний лист ВГСУ від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права»).

Здійснюючи перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат ((16000 грн х 101,2% (сукупний індекс інфляції за період з лютого 2020 року по липень 2020 року включно, визначений шляхом множення індексів інфляції за дані місяці між собою) 16000 грн) = 16192 грн 16000 грн = 192 грн), суд визначив, що їх розмір повинен становити 192 грн.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як встановлено ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи все наведене, суд дійшов висновку, що права позивача були порушені, а позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення 16000 грн основного боргу, 216,39 грн 3% річних та 192 грн інфляційних втрат. В задоволенні 97,39 грн інфляційних втрат слід відмовити.

Як передбачено п.2 ч.5 ст.238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Оскільки згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.4, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 165, 233, 236, 237, 238, 241, 247, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Б. Фрут», Львівська область, м.Городок, вул.Артищівська, 9, корп.1 (ідентифікаційний код 41179849) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст-Захід-Фрахт», м.Львів, вул.В.Великого, 29 (ідентифікаційний код 35854536) 16000 грн основного боргу, 216,39 грн 3% річних, 192 грн інфляційних втрат та 2 089,60 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 12.10.2020 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 22.10.2020 р.

Суддя З.П. Гоменюк