ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2020 р.Справа № 916/2197/20

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.,

за участю представників:

позивача: Стапінський В.О., згідно довіреності №5 від 08.01.2020р.

відповідача: не з`явився,

розглянувши справу №916/2197/20 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. В. Арнаутська, 15) до Приватного акціонерного товариства ВФ Україна (01601, м. Київ, вул.Лейпцизька,15) про зобов`язання Приватного акціонерного товариства „ВФ Україна повернути балансоутримувачу державне нерухоме майно, а саме: ділянку даху дев`ятиповерхової будівлі гуртожитку №2, інв. №10331019, площею 25.00 кв.м, розташоване за адресою: м.Одеса, пров. Шампанський, 2, шляхом підписання акта приймання-передачі (повернення),

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, вирішені судом заяви, клопотання сторін, вчинені судом процесуальні дії у справі:

Позивач позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що між РВ ФДМУ по Одеській області (правонаступником якого є РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях) та ПрАТ „МТС Україна (правонаступником якого є ПрАТ „ВФ Україна) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 26.10.2011р., за яким відділення передало товариству у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: ділянку даху дев`ятиповерхової будівлі гуртожитку №2 ОНАХТ, загальною площею 25.00 кв.м, що розміщена за адресою: м.Одеса, пров.Шампанський, 2, та перебуває на балансі національної академії харчових технологій, строком на 1 рік., дію якого договором від 12.06.2019р. продовжено до 26.10.2019р. Позивач також зазначає, що згідно п.1.2. договору від 26.10.2011р. метою використання об`єкта оренди є розміщення обладнання зв`язку. Протягом 2017-2018-2019 років до Регіонального відділення надходили скарги від мешканців будинку за адресою: м.Одеса, пров.Шампанський, 2/1, на те, що розміщення обладнання та антен на даху гуртожитку №2 за адресою: м.Одеса, пров.Шампанський, 2/1 шкодять здоров`ю мешканців будинку. Разом з цим, за останнім зверненням жителів будинку згідно наданого протоколу від 26.09.2019р. №26/1, складеного КП „Центр екологічних проблем та ініціатив, виявлено перевищення гранично допустимих рівнів електромагнітного поля у кв. АДРЕСА_1 . З метою недопущення шкоди здоров`ю мешканців будинків, заявами від 15.10.2019р. №11-06-01147 та від 25.11.2019р. №11-06-01724, Регіональне відділення повідомило орендаря про непродовження зазначеного договору та надало на підписання Акт приймання-передачі (повернення) майна із оренди балансоутримувачу. Позивач зазначає, що пунктом 10.10. договору оренди визначено, що майно вважається повернутим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та орендодавцем акта приймання-передавання, однак, відповідач зазначений акт не підписав, в чому позивач вбачає порушення відповідачем умов п.10.9. договору оренди.

Відповідач порти позову заперечує, подав відзив на позов від 25.08.2020р. за вх.№22318/20, додаткові пояснення від 25.09.2020р. за вх.№25383/20, де вказує, що, починаючи з моменту встановлення обладнання та по сьогоднішній день, ПрАТ «ВФ Україна» дотримується всіх зобов`язань за договором оренди від 26.10.2011р. та встановлених норм чинного законодавства України. На думку відповідача, передумовою ситуації, що склалася, стала реєстрація ОСББ «Шампанський 2/1» (житловий будинок, побудований у 2005р. за адресою: м. Одеса, пров. Шампанський 2/1), обрання його керівника - Копійки Л.І. Відповідач відмічає, що на час встановлення базової станції та обладнання відповідача (2011р.) приходиться дія Держаних санітарних норм і правил захисту населення від впливу електромагнітних випромінювань, що затверджені Наказом МОЗ України №239 від 01.08.1996 р. у редакції від 30.10.2007р., та відповідно до п. 1.3.3. яких гранично допустимий рівень (ГДР) напруженості електромагнітного поля (ЕМП) для діапазонів частот 1800-2100 МГц. що встановлюється на рівні 2,5 мкВт/см.кв. Ані технічно, ані логічно, застаріле обладнання не має потужностей для перевищення ГДР нарівні 10 мкВт/см.кв., що підтверджується Протоколом №971 від 13.10.2015р., Листом Державної санітарно- епідеміологічної служби України ГУ ДСП в Одеській області №02/1437 від 29.04.2016р., Листом Одеської національної академії харчових технологій № 1157/01-Р4, Протоколом №364/18 від 26.01.2018р. Так, протоколом вимірів рівнів електромагнітного поля №364/18 від 26.01.2018р., встановлено, що сумарні рівні електромагнітних полів, які створюються передавачами базової станції ТОВ «Лайфсел» та ПрАт «ВФ Україна» в будинку за адресою: м. Одеса, пров. Шампанський 2/1 та на прилеглій тереторії не перевищують ГДР (10 мкВт/см.кв.) встановлену чинними Правилами (п.12 Висновок). Встановлення зазанченого обладнання здійснено із дотриманням санітарних зон (місцезнаходження житлових будинків). Одночасно відповідач вважає, що наданий позивачем протокол проведення досліджень електромагнітного поля №26/1 від 26.09.2019р. не відповідає нормам чинного законодавства: свідоцтво про атестацію №ПТ-552/15 видане 30.12.2015р., особи, що склала зазначений протокол, втратило чинність 21.12.2018р., прилад, за допомогою, якого проводилось дослідження, не входить до переліку, неналежним чином заповнені графи протоколу. Крім того, відповідач зауважує, що демонтаж обладнання призведе не тільки до витрат та збитків компанії, які відповідач буде змушений нести за неіснуючі порушення, а викличе припинення зв`язку та інтернету цілого району міста, тисяч абонентів та корпоративних клієнтів телекомунікаційної мережі Vodafone та спричинення їм збитків з вини позивача. Також відповідач у відзиві вказав, що на етапі проектування схеми розміщення обладнання було враховано місце розташування, спрямованість випромінювання антен, висота підвісу антен, висоти наявних забудов та здійснено оцінку впливу на навколишнє середовище, для того щоб рівні електромагнітних полів не перевищували гранично допустимого рівня. Схожі за своїми характеристиками функції виконує і WiFi-роутери, які знаходяться в кожній квартирі і створюють більшу напруженість електромагнітного поля для мешканців закритого житлового приміщення, аніж обладнання оператора, яке знаходиться на відстані та на відкритому просторі. Наголошує відповідач і на наявності у нього переважного права на укладення договору оренди на новий строк.

Позивач 31.08.2020р. за вх.№22793/20 подав до справи відповідь на відзив, додаткові пояснення від 16.09.2020р. за вх.№24505/20, де наголошує на тому, що підставою позову про повернення державного нерухомого майна є закінчення строку дії договору оренди від 26.10.2011р. В свою чергу недотримання правил експлуатації інженерних мереж, пожежної безпеки та санітарії в приміщеннях, що є порушенням пункту 5.12. договору, стали передумовою непродовження договору оренди. Зауважує позивач і на тому, що переважне право на продовження оренди в ніякому разі не передбачає, що таке продовження відбувається автоматично. Так, частиною 1 статті 777 Цивільного кодексу України визначено, що умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. Позивач зазначає, що посилання відповідача на ч.1 ст.19 ЗУ „Про оренду державного та комунального майна є необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень цього ж Закону, договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Строк дії договору оренди закінчився 26.10.2019р., а Закон України „Про оренду державного та комунального майна набрав чинності 27.12.2019р. та вступив в дію з 01.02.2020р. Тоді як, правовідносини між сторонами договору регулювались Законом України „Про оренду державного та комунального майна в редакції від 20.10.2019р., в якому взагалі відсутні підстави для відмови у продовженні договору оренди.

Ухвалою суду від 31.07.2020р. відкрито провадження у справі №916/2197/20, постановлено розглядати справу №916/2197/20 в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання суду на 31.08.2020р. об 11год.00хв.

У судовому засіданні 31.08.2020р. оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до 16.09.2020р. об 11год.30хв.

У судовому засіданні 16.09.2020р. оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до 28.09.2020р. о 15год.30хв.

У судовому засіданні 28.09.2020р. оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до 07.10.2020р. об 11год.45хв., яке відбудеться в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 07.10.2020р. закрито підготовче провадження по справі №916/2197/20, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 19.10.2020р. об 11год.00хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 07.10.2020р. відмовлено у задоволенні клопотання ПрАТ ВФ Україна від 17.09.2020р. за вх.№24629/20, доповненого додатковим поясненням від 25.09.2020р. за вх.№25383/20, про зупинення провадження по справі №916/2197/20 до набрання законної сили судовим рішенням по справі №916/2619/20.

Клопотання сторін про відкладення судового засідання від 25.08.2020р. за вх.№22315/20, про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду від 25.08.2020р. за вх.№22317/20, про долучення доказів до справи від 25.09.2020р. за вх.№25476/20 були судом задоволені.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

26.10.2011р. між РВ ФДМУ по Одеській області (орендодавець) та ПрАТ «МТС України» (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: ділянку даху дев`ятиповерхової будівлі гуртожитку №2 ОНАХТ загальною площею 25,00 кв.м., що розміщена за адресою: м. Одеса, пров. Шампанський, 2, та перебуває на балансі Одеської національної академії харчових технологій (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ПП АРКАДА ЮГ станом на 02.06.2011р. і становить 30299грн. Майно передається в оренду з метою: розміщення обладнання зв`язку (п.п.1.1., 1.2. договору).

Відповідно до п.п.2.1., 2.5. договору оренди від 26.10.2011р. орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання- передавання майна. Орендоване нерухоме майно залишається на балансі балансоутримувача із зазначенням того, що цей об`єкт є орендованим.

Згідно п.5.4. договору оренди від 26.10.2011р. орендар зобов`язується забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки. У разі припинення або розірвання договору повернути балансоутримувачу об`єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкту оренди з вини орендаря (п.5.10. договору оренди від 26.10.2011р.).

Цей договір укладено строком на один рік та діє з моменту його підписання. Зміни до умов цього договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх надходження до розгляду іншою стороною, можуть укладатися у вигляді договору про внесення змін, або у вигляді листів. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі належного виконання орендарем умов цього договору, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором та чинним законодавством за умови відсутності заперечень органу уповноваженому управляти об`єктом оренди, наданих орендодавцю у встановлений законодавством термін. Чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; у разі ліквідації орендаря; банкрутства орендаря; в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України. У разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження. Майно вважається повернутим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та орендодавцем акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендодавця (п.п.10.1., 10.2., 10.4., 10.6., 10.9., 10.10. договору оренди від 26.10.2011р.).

Також сторонами до договору оренди від 26.10.2011р. було підписано договори про внесення змін від 21.09.2012р., від 20.09.2013р., від 22.12.2014р., від 03.11.2015р., від 25.10.2016р., від 22.05.2017р., від 03.11.2017р., від 12.06.2019р., якими вносились зміни до розміру орендної плати та продовжувався строк дії договору, кінцевий термін якого визначений датою: 26.10.2019р. включно.

Фактично майно орендарю було передано орендодавцем за актом приймання-передавання від 26.10.2011р. та в подальшому у зв`язку зі зміною умов договору оренди за актами від 22.12.2014р., від 12.06.2019р.

Заявою від 11.09.2019р. №ОИТ-ТВ-19-10285 відповідач звернувся до позивача про продовження на новий термін договору оренди від 26.10.2011р.

Листами від 15.10.2019р. №11-06-01147, від 25.11.2019р. №11-06-01724 Регіональне відділення повідомило орендаря про те, що строк дії договору оренди закінчився 26.10.2019р., відділення не має бажання продовжувати договір оренди, у зв`язку з чим просило звільнити об`єкт оренди.

Мотивом до непродовження орендних відносин із відповідачем позивач визначив скарги мешканців розташованого поблизу об`єкта оренди будинку щодо впливу на їх здоров`я завищених рівнів електромагнітного поля, яке випромінює обладнання орендаря. В підтвердження такого до справи подано у копіях колективні звернення мешканців будинку по пров. Шампанський, 2/1, від 01.10.2019р., від 20.08.2020р., протоколи проведення досліджень №26/1 від 26.09.2019р., №05/08 від 05.08.2020р.

На противагу посиланням позивача щодо випромінювання приладами відповідача підвищеного рівня електромагнітного поля, відповідач подав до справи протокол №971 від 13.10.2015р., лист Державної санітарно-епідеміологічної служби України ГУ ДСП в Одеській області №02/1437 від 29.04.2016р., лист Одеської національної академії харчових технологій № 1157/01-Р4, протокол №364/18 від 26.01.2018р., які вказують на відсутність перевищення граничних рівнів електромагнітного поля навколо об`єкта відповідача.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представників сторін, мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення чи відмови у позові, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ч.1 ст.777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

За положеннями ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як передбачено ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в редакції станом на 26.10.2019р.) орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору (ч.ч.1, 2, 3 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в редакції станом на 26.10.2019р.).

Згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в редакції станом на 26.10.2019р.) договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); укладення концесійного договору з орендарем державного майна відповідно до Закону України "Про концесію"; банкрутства орендаря; загибелі об`єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в редакції станом на 26.10.2019р.) у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Припинення договору оренди у зв`язку з укладенням концесійного договору шляхом проведення прямих переговорів з орендарем державного майна відповідно до Закону України "Про концесію" не тягне за собою обов`язку повернути об`єкт оренди орендодавцю. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Так, як встановлено судом, 26.10.2011р. між сторонами спору, як правонаступниками РВ ФДМУ по Одеській області та ПрАТ «МТС України», мало місце укладення договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності. Щороку сторони договору оренди шляхом укладення відповідних договорів продовжували його дію. Востаннє сторони, уклавши договір про внесення змін від 12.06.2019р. продовжили строк дії договору оренди від 26.10.2011р. до 26.10.2019р.

Спеціальним законом, що регулює правовідносини сторін за договором оренди від 26.10.2011р., є ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992р. №2269-ХІІ, в редакції, чинній на дату останнього дня дію вказаного договору, тобто, на 26.10.2019р.

При цьому суд зауважує, що позиція відповідача щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019р. №157-ІХ не знайшла свого підтвердження, оскільки вказаний Закон набрав чинності 27.12.2019р., а введений в дію 01.02.2020р. Між тим, строк дії договору оренди від 26.10.2011р. закінчився 27.10.2019р. та продовжений за домовленістю сторін не був. Тоді як положення п.10.4. договору оренди від 26.10.2011р. передбачають можливість лише однократного його продовження за мовчазної згоди сторін, оскільки про протилежне у договорі не зазначено. До того ж, умови п.10.2. договору оренди від 26.10.2011р. передбачають, що зміни до нього допускаються лише за взаємною згодою сторін та лише у вигляді договору про внесення змін або листів. За відсутності договору або листів щодо погодження сторонами строку продовження дії вищевказаного договору оренди, наявні підстави вважати, що договір оренди, в силу ч.2 ст.26 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в редакції на 26.10.2019р.), припинився 27.10.2019р., так як був продовжений сторонами до 26.10.2019р. включно.

Із матеріалів справи слідує, що орендодавець позивач по справі не виявив бажання продовжувати такий договір, що вбачається із наявних у справі листів РВ ФДМУ.

Слід відмітити, що положення ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в редакції на 26.10.2019р.) не ставлять в залежність між мотивів, за якими орендодавець відмовився продовжувати орендні правовідносини, факт припинення чи не припинення договору у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено. За таких обставин, суд не вдається до детального аналізу позицій сторін та поданих в їх підтримку доказів щодо несуттєвості або, навпаки, важливості мотивів орендодавця відносно продовження орендних правовідносин із відповідачем, оскільки, наразі, встановлення таких обставин не пов`язане з предметом та підставами позову. Так, позивач просить суд зобов`язати відповідача повернути об`єкт оренди з підстав припинення договору та небажанням його продовжувати за наведеним ним мотивом. Однак, у даних спірних правовідносинах не є вирішальними підстави небажання орендодавця продовжувати орендні правовідносини, а суттєве значення має факт саме припинення дії договору оренди 27.10.2019р.

З приводу незгоди відповідача із відмовою позивача продовжувати орендні правовідносини суд бажає зазначити, що у даному випадку відповідач не був позбавлений права звернутись до суду із відповідним позовом до орендодавця, однак, відповідних рішень з цього приводу матеріали справи не містять.

За таких умов, так як судом встановлено факт припинення договору оренди від 26.10.2011р., відповідно до приписів ч.1 ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (в редакції станом на 26.10.2019р.), ч.1 ст.785 ЦК України, умов п.п.10.9., 10.10., 5.10. у відповідача є наявним обов`язок повернути об`єкт оренди балансоутримувачу Одеській національній академії харчових технологій.

Враховуючи викладене, підлягає судом задоволенню у повному обсязі позовна вимога позивача про зобов`язання ПрАТ „ВФ Україна повернути державне нерухоме майно, а саме: ділянку даху дев`ятиповерхової будівлі гуртожитку №2, інв. № 10331019, площею 25.00 кв.м, розташоване за адресою: м.Одеса, пров. Шампанський, 2, шляхом підписання акта приймання-передачі (повернення).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню з відповідача підлягає на користь позивача 2102грн. судового збору, сплаченого позивачем при поданні даного позову до суду.

Керуючись ст.ст. 123, 124, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити повністю позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. В. Арнаутська, 15) до Приватного акціонерного товариства ВФ Україна (01601, м. Київ, вул.Лейпцизька,15) про зобов`язання повернути майно.

2. Зобов`язати Приватне акціонерне товариство „ВФ Україна (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, ) повернути балансоутримувачу державне нерухоме майно, а саме: ділянку даху дев`ятиповерхової будівлі гуртожитку №2, інв. № 10331019, площею 25.00 кв.м, розташоване за адресою: м.Одеса, пров. Шампанський, 2, шляхом підписання акта приймання-передачі (повернення).

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства „ВФ Україна (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. В. Арнаутська, 15, ) 2102 (дві тисячі сто дві) грн. судового збору.

У відповідності до ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 28 жовтня 2020 р.

Суддя І.А. Малярчук