ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року Справа № 923/417/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі судового засідання Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Заступника прокурора Херсонської області в інтересах держави в особі Новорайської сільської ради, сел. Новорайськ Бериславського району Херсонської області, ,

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТС-Агропродукт", м. Івано-Франківськ, ,

до відповідача-2: Бериславської районної комплексної дитячо-юнацької спортивної школи ім. В.К. Сергеєва, м. Берислав, Херсонська область, ,

про визнання недійсним договору та зобов`язання повернути земельну ділянку.

про обробіток земельної ділянки б/н від 01.01.2020р.

За участю представників сторін:

під прокуратури - прокурор Коваленок Т.О.;

від позивача - не з`явився;

від відповідача-1 - адвокат Андросюк І.С., довіреність від 06.03.19;

від відповідача-2 - не з`явився.

У відповідності до ч.1 статті 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Обставини справи.

30 квітня 2020 року заступник прокурора Херсонської області звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовом в інтересах держави в особі Новорайської сільської ради з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТС-Агропродукт" та Бериславської районної комплексної дитячо-юнацької спортивної школи ім. В.К. Сергеєва, в якій просить:

- визнати недійсним договір про обробіток земельної ділянки, укладений 01.01.2020 між Бериславською районною комплексною дитячо-юнацькою спортивною школою імені В.К. Сергеєва і Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮТС-Агропродукт";

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮТС-Агропродукт" звільнити займану ним земельну ділянку комунальної форми власності площею 64,39 га., вартістю 3929938,98 грн. кадастровий номер :04:051:0019, підтвердивши відповідним актом.

Обґрунтовуючи позовну заяву прокурор посилається на приписи ст.ст. 149, 179, 180, 189 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 203, 215, 235 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 6, 37, 92, 93, 96, 122, 124 Земельного кодексу України, ст.ст. 4, 6, 15, 16, 34 Закону України "Про оренду землі", ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

У позовній заяві прокурор вказує, що договір про спільний обробіток земельної ділянки укладений між Бериславською районною комплексною дитячо-юнацькою спортивною школою імені В.К. Сергеєва і Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮТС-Агропродукт" від 01.01.2020, який за своєю правовою природою є договором оренди, укладено з порушенням умов Закону України "Про оренду землі".

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 квітня 2020 року визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 06 травня 2020 року суд прийняв позовну заяву прокурора до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи № 923/417/20 визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

01 червня 2020 року до суду від Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області надійшли пояснення по суті заявленого прокурором позову. У даних поясненнях позивач зазначає, що правочин, який відбувся між Бериславською районною комплексною дитячо-юнацькою спортивною школою ім. В.К. Сергеєва і Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮТС-Агропродукт" ніяким чином не порушує інтереси Новорайської сільської ради, як власника земельної ділянки. Вказані пояснення залучено до матеріалів справи.

01 червня 2020 року до суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 зазначає, що Школа не має власних засобів та спеціалістів для обробітку та використання за цільовим призначенням земельної ділянки, яка перебуває у її постійному користуванні. У зв`язку із цим, 01.01.2020 року між Школою і ТОВ "ЮТС-Агропродук" було укладено договір про обробіток земельної ділянки. Відповідач-2 самостійно сплачує земельний податок, наголошує, що у зв`язку з укладання вказаного договору Школа має можливість ефективно використовувати земельну ділянку передану в її користування. Також вказує, що Школа має можливість залучити грошові кошти для фінансування власних потреб. Відповідач-2 наголошує, що відповідач-1 не є користувачем земельної ділянки, а лише здійснює обробіток вказаної земельної ділянки, що необхідно для забезпечення використання Школою даної земельної ділянки за цільовим призначенням.

Також на думку відповідача-2 прокурором у даній справі не доведено законних підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах в особі саме Новорайської сільської ради. З урахуванням зазначеного, відповідача-2 просить суд відмовити прокурору у задоволенні позову повністю. Даний відзив з додатком прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 02 червня 2020 року суд оголосив перерву до 30 червня 2020 року до 15:30 год.

02 червня 2020 року до суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 зазначає, що між учасниками Договору про обробіток земельної ділянки, укладеного 01.01.2020 було укладено цивільний договір про обробіток земельних ділянок, за яким земельна ділянка відповідачу-1 у володіння та користування не передавалась. Відповідач-1 вказує, що оскаржений прокурором договір не є удаваним, оскільки він визначає умови про які сторони домовились та реально мали намір виконувати, а саме обробляти земельну ділянку.

Також відповідач-1 вказує, що прокурором не обґрунтовано підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах в особі Новорайської сільської ради, оскільки спірним договором про обробіток землі не порушено жодних інтересів держави, а відповідач-2 в результаті вказаного договору отримує плату, за рахунок якої забезпечується діяльність самої Школи. За таких підстав відповідач-1 просить суд відмовити прокурору у задоволені позову. Відзив з додатком прийнято судом до розгляду та долучено д матеріалів справи.

05 червня 2020 року до адресу суду від заступника прокурора Херсонської області надійшла відповідь на відзив, в якій додатково обґрунтовано підстави звернення з позовом та надано спростування тверджень відповідачів вкладних у наданих відзивах. Зазначену відповідь прокурора прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

11 червня 2020 року до суду від Заступника прокурора Херсонської області надійшла відповідь на відзив відповідачів. Дану відповідь на відзив прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

30 червня 2020 року до суду від відповідач-1 у справі надійшли заперечення на відповідь прокурора на відзив відповідачів. Додатково відповідач-1 наводить правове обґрунтування викладеної позиції та надає пояснення щодо тверджень прокурора викладених у відповіді на відзив. Судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи вказані заперечення відповідача-1.

Протокольною ухвалою від 30 червня 2020 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 16 вересня 2020 року до 11:00 год.

Ухвалою від 16 вересня 2020 року суд закрив підготовче провадження у справі № 923/417/20 та призначив справу до судового розгляду по суті на 15 жовтня 2020 року о 10:00 год.

08 жовтня 2020 року до суду від заступника керівника Херсонської обласної прокурори надійшло клопотання з повідомленням про перейменування юридичної особи - Прокуратура Херсонської області на Херсонську обласну прокуратуру.

15 жовтня 2020 року до суду відповідача-1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору. Так, в обґрунтування вказаного клопотання заявник посилається на ті обставини, що 07.10.2020 між ТОВ "ЮТС-Агропродукт" і Бериславською районною комплексною дитячо-юнацькою спортивною школою ім. В.К. Сергеєва укладено Договір про розірвання договору про обробіток земельної ділянки, а також підписано Акт про припинення обробітку земельної ділянки. Таким чином згідно умов вказаного договору сторони розірвали спірний Договір про обробіток земельної ділянки від 01.01.2020, а також припинили обробіток земельної ділянки площею 64,39 га., яка розташована на території Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області, яка перебуває у постійному користуванні відповідача-2.

З урахуванням зазначеного, відповідач-1 просить суд закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

У призначене судове засідання 15.10.2020 з`явився прокурор та представник відповідача-1. Позивачем та відповідачем-1 явку представників не забезпечено, про причини неприбуття суд не повідомили. Оскільки явка представників сторін у призначене судове засідання не визнавалась обов`язковою, а матеріали справи містять пояснення позивача та відзив відповідача-2 на позовну заяву, а тому суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі не з`явившихся представників сторін.

Прокурор у судовому засіданні 15.10.2020 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Проти закриття провадження у справі в частині вимог щодо повернення земельної ділянки не заперечує.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні 15.10.2020 підтримав та просив задовольнити у повному обсязі клопотання про закриття провадження у справі. Також відповідача-1 надав пояснення, в яких підтримав правову позицію, викладену у відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 15.10.2020 проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено присутніх представникам сторін про орієнтовний час складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 № 60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» земельну ділянку наказом ГУ Держгеокадастру в області від 17.06.2019 № 2058-СГ за актом приймання-передачі від 18.06.2019 передано Новорайській сільській об`єднаній територіальній громаді і 30.09.2019 зареєстровано за нею право комунальної власності.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:051:0019 є Новорайська сільська рада.

Згідно Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 0320147 від 11.09.2007 Бериславській районній комплексній дитячо-юнацькій спортивній школі імені В.К. Сергеєва на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 64,39 га. з цільовим призначенням «для ведення підсобного господарства».

Отже, Бериславська районна комплексна дитячо-юнацька спортивна школа ім. В.К. Сергеєва є постійним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :04:051:0019 площею 64,39 га., розташованої на території Бериславського району Новорайської сільської ради Херсонської області, власником якої є Новорайська сільська рада.

Матеріали справи свідчать, що 01 січня 2020 року між Бериславською районною комплексною дитячо-юнацькою спортивною школою імені В.К. Сергеєва (надалі - Школа або відповідач-2) і Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮТС- Агропродукт" (надалі - Сільгоспвиробник або відповідач-1) був укладений договір про обробіток земельної ділянки (надалі - Договір), за умовами якого сторони приймають на себе зобов`язання діяти в межах наданих кожній із сторін повноважень та наявних можливостей з метою обробітку земельної ділянки на умовах передбачених Договором (п.1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору земельна ділянка, яку сторони зобов`язуються обробляти, перебуває у постійному користуванні школи згідно державного акту серії ЯЯ № 320147 та надана школі для підсобного господарства. Площа земельної ділянки складає 64,39 га. та розташована на території Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області.

Сторонами Договору погоджено, що даний Договір укладається для забезпечення господарського використання земельної ділянки за цільовим призначенням та недопущення заростання землі бур`янами чи зараження її шкідниками та хворобами у зв`язку із відсутністю у Школи достатніх коштів, технічних засобів та спеціалістів для самостійного підсобного господарства на земельній ділянці.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що цей Договір укладено строком до 31 грудня 2025 року. Якщо Договір закінчується до збирання врожаю на земельній ділянці, його строк продовжується до моменту збирання врожаю та розрахунків між сторонами.

Доказів про відмову від Договору чи його розірвання у визначеному законодавством порядку суду не надано.

Умовами п. 2.3. договору визначено, що Школа має право використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням для потреб, що входять за межі даного договору, якщо це не шкодить стану земельної ділянки та посівам, отримувати від Сільгоспвиробника грошові кошти за надання згоди останньому на обробіток земельної ділянки.

Пунктом 2.4. Договору встановлено, що Сільгоспвиробник зобов`язується за власний рахунок та своїми засобами здійснювати на земельній ділянці обробку ґрунту, посів, внесення добрив, обробку засобами захисту рослин, збирання врожаю, його зберігання. Передавати Школі грошові кошти за надання нею згоди на обробіток земельної ділянки згідно умов даного Договору.

Пунктом 2.5. Договору встановлено, що Сільгоспвиробник має право власності на сільськогосподарську продукцію вирощену в процесі обробітку земельної ділянки.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що незалежно від результатів господарського використання земельної ділянки, розрахунки за договором здійснюються наступним чином: сільгоспвиробник самостійно здійснює реалізацію сільськогосподарської продукції вирощеної в процесі обробітку землі. Сільгоспвиробник сплачує Школі щороку плату за надання згоди на обробіток земельної ділянки в розмірі 157197,56 грн. на рік.

За твердженням прокурора, вказаний Договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки із суті договірних відносин сторін можна зробити висновок, що вказаний правочин не є договором про спільну діяльність, а є договором про оренду землі, а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, а земельна ділянка підлягає поверненню Школі.

Отже, предметом позову у даній справі, є вимога Прокурора заявлена в інтересах держави в особі Новорайської сільської ради до ТОВ "ЮТС-Агропродукт" та до Бериславської районної комплексної дитячо-юнацької спортивної школи імені В.К. Сергеєва про визнання недійсним договору про обробіток земельної ділянки від 01.01.2020 та зобов`язання ТОВ "ЮТС-Агропродукт" звільнити займану ним земельну ділянку комунальної форми власності площею 64,39 га. вартістю 3929938,98 грн., кадастровий номер :04:051:0019, підтвердивши відповідним актом. Вимоги обґрунтовано тим, що цей договір є удаваним правочином, який вчинено відповідачами з метою приховати інший правочин - оренди землі, зміст якого суперечить вимогам чинного законодавства.

Дані обставини стали підставою для звернення прокурора з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги заступника прокурора Херсонської області підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Щодо клопотання відповідача-1 про закриття провадження в частині вимоги про визнання Договору недійсним, суд дійшов наступних висновків.

Суд зазначає, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

За змістом п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Одночасно слід зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19).

При цьому, оскільки основною позовною вимогою прокурора в даному випадку є вимога про визнання недійсним договору, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18) зазначено: «законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. За таких обставин, оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору та повернення майна не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення). Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову. Звідси апеляційний суд обґрунтовано розглянув позов прокурора про недійсність договору оренди спірних приміщень, незважаючи на те, що ця угода припинена за домовленістю сторін. За таких обставин Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленій постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 918/144/15 (провадження № 3-1143гс15), оскільки розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №587/2110/16-ц (провадження № 14-25цс19) зазначено: «Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. За таких обставин оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, то укладення між відповідачами додаткової угоди про припинення такого договору та повернення майна під час розгляду справи не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17».

Тобто, за вказаними правовими висновками, якщо предметом спору є визнання договору недійсним, укладення між відповідачами додаткової угоди про розірвання/припинення такого договору не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Суд також наголошує, що у справах про визнання правочинів (договорів) недійсними предметом спору є саме дійсність (чи недійсність) договору - тобто відповідність його умов вимогам чинного на момент укладення цього договору законодавства. Наслідком такої невідповідності є прийняття судом рішення при визнання договору недійсним, тобто про його анулювання як юридичного факту, який мав наслідком виникнення зобов`язання.

У випадку припинення договору з підстав, не пов`язаних з його недійсністю (наприклад, належним виконанням чи розірванням за згодою сторін) припиняються зобов`язання за даним договором.

Частиною 2 ст. 653 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Але це не має наслідком припинення чи будь-яке інше розв`язання спору в частині відповідності умов договору як юридичного факту вимогам законодавства на момент його укладення, за вирішенням якого звертається позивач у даній справі.

Окрім того, відповідно до приписів ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Тобто, угода сторін недійсного договору про його розірвання в силу наведених положень сама є недійсною, а відтак вона не може породжувати правових наслідків, зокрема, обумовлювати собою припинення договірних відносин контрагентів.

За таких обставин, оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про розірвання такого договору не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним.

З огляду на викладене, суд відмовляє відповідачу-1 у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог про визнання Договору недійсним.

Отже, щодо вимоги прокурора про визнання Договору недійсним, то суд зазначає, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст. 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

За змістом положень ст.ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено ст. 215 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частини 1 статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зазначена норма кореспондується з положеннями частини 1 статті 207 ГК, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до статті 235 ЦК удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За таким правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають з його змісту.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 95 Земельного кодексу України, постійні землекористувачі мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Земельним законодавством України розмежовано поняття прав власності та постійного користування землею за обсягом правомочностей. У той час, як елементами (правомочностями) права власності на землю є право володіти, користуватися і розпоряджатися нею, елементами (правомочностями) права постійного користування землею є право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, але не розпорядження нею.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і та ін.), а відсутність такої правомочності у праві - і відповідну відсутність можливості її реалізації по відношенню до виду права. Право постійного користування земельною ділянкою за своїм змістом є правом володіння і користування нею, що повністю узгоджується зі змістом положень ст.ст. 92, 95 Земельного кодексу України, а тому не охоплює можливості розпоряджатись землею, у тому числі шляхом передачі у користування іншим особам.

З огляду на викладене, відповідач-2, як постійний користувач земельної ділянки, не наділений правом передавати цю землю в користування третім особам. Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області лист №10-21-0.61-1719/2-20 від 13.03.2020 земельна ділянка за кадастровим номером :04:051:0019 площею 64,3412 га. наказом Головного управління від 17.06.2019 № 2058-СГ за Актом приймання-передачі від 18.06.2019 передано Новорайській сільській об`єднаній громаді і 30.09.2019 зареєстровано за нею право комунальної власності про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис за № 33523560 (а.с. 51).

Відповідно до інформації, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка з кадастровим номером :04:051:0019 площею 64,3412 га, розташована за адресою с/рада Новарайська, Бериславський район, Херсонської області власником зазначеної земельної ділянки є Новрайська сільська рада, на праві комунальної власності. Разом з тим вказану земельна ділянка передано згідно Державного акта на право постійного користування серія №ЯЯ №320147 від 11.09.2007 Бериславській районній комплексній дитячо-юнацькій спортивній школі імені В.К. Сергеєва із цільовим призначенням - для ведення підсобного господарства.

Отже, земельна ділянки за кадастровим номером :04:051:0019 площею 64,3412 га. є комунальною власністю територіальної громади Новрайської сільської ради Бериславського району Херсонської області.

В силу статті 317 ЦК України право розпорядження майном є виключно у власника, наразі право розпорядження землею є у Новоройської селищної ради, а не постійного користувача.

Здійснення спільної діяльності регламентуються главою 77 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів.

Частиною 2 ст. 1131 ЦК України визначено, що умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Частиною 1 ст. 1133 ЦК України визначено, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність, в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки.

Отже, зі змісту вказаних законодавчих приписів вбачається, що за своєю суттю спільна діяльність на основі договору є договірною формою об`єднання осіб, які завдяки своїм вкладам досягають спільної мети.

Бериславська районна комплексна дитячо-юнацька спортивна школа імені В.К. Сергеєване є сільськогосподарським прибутковим підприємством, вона не здійснює науково-методичну діяльність в аграрній сфері. Як на момент укладення спірного договору, так і на теперішній час школа не має матеріально-технічної бази, працівників, видатків, які можуть бути вкладом у сумісну діяльність. Школа є комунальною організацією, яка здійснює іншу діяльність у сфері спорту.

Зазначене дає підстави зробити висновок, що єдиним внеском навчального закладу у спільну діяльність є земельна ділянка загальною площею 64,39 га., до якої Школа на виконання умов п.2.2. Договору надала відповідачу-1 доступ на період проведення необхідних сільськогосподарських робіт та огляду стану земельної ділянки та посівів, обмежившись отриманням плати за її використання, що підтверджується відзивом на позовну заяву, з якого слідує, що Школа не має засобів до обробітку земельної ділянки, яка знаходиться в постійному користуванні Школи, інформації щодо залучення до обробітку земельної ділянки вчителів та учнів не надано, обов`язки щодо вирощування та збору врожаю в повному обсязі виконуються ТОВ "ЮТС-Агропродукт".

Відповідно до змісту п. 2.4. Договору відповідач-1 зобов`язується за власний рахунок та своїми засобами здійснювати на земельній ділянці обробку ґрунту, посів, внесення добрив, обробку засобами захисту рослин, збирання врожаю, його зберігання. Передавати Школі грошові кошти за надання нею згоди на обробіток земельної ділянки згідно умов даного Договору.

Крім того, п. 2.5. Договору передбачено, що Сільгоспвиробник має право власності на сільськогосподарську продукцію вирощену в процесі обробітку земельної ділянки.

Вказані умови Договору свідчать, що сторони під час його укладання мали намір приховати правовідносини щодо оренди землі, оскільки його умовами передбачено фактичну передачу права користування земельною ділянкою на платній основі для здійснення відповідачем-1 підприємницької діяльності (виробництва сільськогосподарської продукції).

На відміну від договору про спільну діяльність, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі. При цьому правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки).

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельної законодавства.

Згідно з ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування, земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Спірний Договір містить істотні умови договору оренди землі, а саме: об`єкт оренди (п.1.2), строк дії договору оренди (п.3.1), орендна плата із зазначенням її розміру, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення (п.п.4.1-4.2).

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

На момент укладення спірного правочину, земля перебувала у комунальній власності, у зв`язку з чим, право розпоряджатись спірною земельною ділянкою належало Новарайській сільській раді, а не відповідачу-2.

Таким чином, оспорюваний договір не відповідає вимогам ч.2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі», оскільки укладений за відсутності рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування- орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Отже, враховуючи, що оскаржуваний Договір про сумісну діяльність укладено відповідачами з метою приховання іншого правочину - договору оренди землі, а тому він відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України є удаваним.

Відповідно до п.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із вимогами п.п.1, 4, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частиною 3 ст. 207 ГК України передбачено, що виконання господарського зобов`язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення.

Крім того, внаслідок укладення цього Договору фактично змінено цільове призначення земельної ділянки, що не належить до повноважень навчального закладу.

Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Зокрема, ст. 19 ЗК України визначено таку категорію земель, як землі сільськогосподарського призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно з ч. 1 ст. 20 ЗК України здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватись за різними видами цільового призначення.

Статтями 31, 33-37 ЗК України встановлений правовий режим видів використання сільськогосподарських земель.

Згідно Державного акту на право постійного користування землею, спірна земельна ділянка надана школі для ведення підсобного господарства.

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №548 від 23.07.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за №1011/18306, спірна земельна ділянка є землею сільськогосподарського призначення (має код 01 та підрозділ 04 - для ведення підсобного господарства).

Поняття підсобного виробництва (господарства) визначено у ДСТУ 2960-94 «Організація промислового виробництва. Основні поняття. Терміни та визначення» як частина виробничої діяльності підприємства, яка полягає у добуванні або переробленні предметів праці для основного виробництва та проводиться у певних структурних підрозділах.

Відповідно до класифікації видів економічної діяльності, основним видом діяльності ТОВ "ЮТС-Агропродукт" є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (має КВЕД 01.11).

З урахуванням викладеного можливо дійти висновку, що відповідач-1 згідно Договору про обробіток земельної ділянки використовує земельну ділянку для ведення товарного сільгоспвиробництва (код КВЦПЗ 01.01) - для продажу, тоді як земельна ділянка навчальному закладу передана для ведення підсобного господарства (код КВЦПЗ 01.04) з метою виробництва сільськогосподарської продукції, забезпечення своїх працівників продуктами харчування, а не отримання прибутку.

При цьому, Школою не розроблено нового проекту відведення земельної ділянки, внаслідок чого земля, що їй виділена для ведення підсобного господарства, використовується для товарного сільгоспвиробництва.

Таким чином, відповідач-2 фактично передав земельну ділянку в оренду суб`єкту підприємницької діяльності під посів сільськогосподарських культур та обмежився отриманням плати за використання земельної ділянки на власний рахунок.

Відповідно до ст. 124 ЗК України передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів. При цьому, земельним законодавством не передбачено право постійного користувача розпоряджатись земельною ділянкою шляхом передачі її іншим особам у платне користування.

Надання земель без проведення конкурсу не забезпечує захисту економічних та соціальних інтересів місцевого самоврядування, наповнення місцевих бюджетів, застосування ринкових ставок орендної плати за землю, що завдає істотної шкоди інтересам держави.

Зокрема, у разі проведення земельних торгів щодо продажу права оренди та наявності попиту на ділянку, під час аукціону збільшуватиметься стартова ціна на крок торгів з подальшим послідовним збільшенням ціни. Значення кроку торгів встановлюється організатором у розмірі до 5 відсотків стартової ціни земельної ділянки, або до 0,5 відсотка стартової плати за користування земельною ділянкою (оренди, суперфіцію, емфітевзису) у разі продажу права на неї (ст. 137 ЗК України).

Вказане свідчить, що у разі дотримання конкурсної процедури надання в оренду спірної земельної ділянки можна було б забезпечити надходження значно більшої суми орендних платежів.

Враховуючи, що спірний правочин не є договором про спільну діяльність, а є прихованим договором оренди землі, його зміст суперечить вимогам Цивільного кодексу України, Земельному кодексу України, Закону України «Про оренду землі», він не спрямований на реальне настання наслідків, що ним обумовлені, він підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Угоди, укладені з порушенням установленого законом порядку, відповідно до положень ст. 210 ЗК України визнаються недійсними за рішенням суду.

Доводи відповідачів, викладені ними у відзивах на позовну заяву в частині невизнання позовних вимог щодо визнання недійсним договору, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

На підставі викиданого, суд дійшов висновку, що вимоги прокурора в частині визнання недійсним Договору про обробіток земельної ділянки, укладений 01.01.2020 між Бериславською районною комплексною дитячо-юнацькою спортивною школою імені В.К. Сергеєва та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮТС-Агропродукт" - підлягає задоволенню.

Щодо вимоги прокурора про зобов`язання відповідача-1 звільнити займану ним земельну ділянку комунальної форми власності площею 64,39 га., вартістю 3929938,98 грн., кадастровий номер :04:051:0019, підтвердивши відповідним актом, суд дійшов наступних висновків.

15 жовтня 2020 року до суду від відповідача-1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині зобов`язання звільнення земельної ділянки з посиланням на відсутність предмета спору, оскільки відповідач-1 припинив обробіток земельної ділянки, про що надав підписаний відповідачами Акт про припинення обробітку земельної ділянки від 07.10.2020, тобто про її звільнення.

Присутній у судовому засіданні прокурор не заперечив проти закриття провадження у справі в цій частині спору.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки станом на 07.10.2020 земельна ділянка площею 64,39 га., кадастровий номер :04:051:0019 звільнена відповідачем-1, що підтверджується відповідним актом, то предмет спору відсутній.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного правовідношення між сторонами, яке було підставою звернення прокурора до суду за захистом майнових прав територіальної громади.

З огляду на викладене, провадження у справі, в цій частині вимог підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України, тобто у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Стосовно доводів відповідачів, що у цій справі прокурором не доведено наявність порушеного права, як територіальної громади, так і держави, суд зазначає наступне.

Так, за висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, до закінчення перегляду у касаційному порядку судових рішень у якій було зупинено касаційне провадження у справі, яка розглядається, при вирішенні справ за позовами прокурора, який звертається до суду в інтересах держави в особі компетентного органу, необхідно враховувати таке.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина 4 четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

На виконання положень статті 53 ГПК і статті 23 Закону України «Про прокуратуру» Прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави Новорайською сільською радою, яка не вжила заходів до оспорювання договору та додаткової угоди до нього у судовому порядку (тобто навів підставу для представництва інтересів держави); зазначив, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у встановленні законності при вирішенні суспільно значимого питання правомірності використання земельних ділянок відповідного призначення, що здійснюється з порушенням вимог законодавства (тобто навів підстави для звернення з позовом).

Наворайська сільська рада надаючи відповідь прокурору на його звернення, свою позицію щодо порушення інтересів держави жодним чином не висловила, про наміри самостійно звернутися з позовом не заявила, водночас не спростувала й твердження прокурора щодо виявлених порушень законодавства. Такі дії були оцінені прокурором як бездіяльність.

Матеріали справи містять листи Прокуратури направлені на адресу Новорайської сільської ради з пропозицією наддати інформацію щодо виявлених порушень та вжитих заходів. Отримано інформацію щодо відсутності фактів нецільового використання спірної земельної ділянки у зв`язку з чим позовна заява до суду не подавалась.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, доводи відповідачів, викладені ними у відзивах на позовну заяву в частині того, що у цій справі прокурором не доведено наявність порушеного права, як територіальної громади, так і держави, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені прокурором вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Прокурором у судовому засіданні 15.10.2020 заявлено усне клопотання про повернення сплаченої суми судового збору у розмірі 20102,00 грн., у зв`язку з закриттям провадження у справі в частині вимог про зобов`язання відповідача-1 звільнити займану земельну ділянку.

Таким чином, Херсонській обласній прокуратурі має бути повернутий з державного бюджету сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Згідно ст.ст. 123, 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним договір про обробіток земельної ділянки, укладений 01.01.2020 між Бериславською районною комплексною дитячо-юнацькою спортивною школою імені В.К. Сергеєва () і Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮТС-Агропродукт" ().

3. Закрити провадження у справі в частині вимог про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТС-Агропродукт" () звільнити займану земельну ділянку.

4. Стягнути з Бериславської районної комплексної дитячо-юнацької спортивної школи ім. В.К. Сергеєва () на користь Херсонської обласної прокуратури () суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1051,00 грн.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТС-Агропродукт" () на користь Херсонської обласної прокуратури () суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1051,00 грн.

6. Повернути Херсонській обласній прокуратурі () з Державного бюджету України сплачену суму судового збору у розмірі 2102,00 грн.

7. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.10.2020 у з в`язку з тимчасовою непрацездатністю судді у період з 19.10.2020 по 23.10.2020.

Суддя С.В. Нікітенко