ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2020 р. Справа№ 920/153/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пономаренка Є.Ю.

за участі секретаря - Стародуб М.Ф.

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловодпостач" на рішення Господарського суду Сумської області (суддя Заєць С.В.) від 23.07.2020 (повний текст складено 27.07.2020) у справі №920/153/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловодпостач"

про стягнення 589483,51 грн,

за участі представників згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Сумської області суду з позовом про стягнення 589483,51 грн, з яких основний борг у сумі 338242,90 грн, пеня в сумі 114347,29 грн, три проценти річних у сумі 64810,67 грн, інфляційні втрати у сумі 72082,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач оплату за переданий за договором постачання природного газу № 6050/1718-ТЕ-29 від 19.09.2017 газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1. договору.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 23.07.2020 у справі №920/153/20 позов задоволено частково. В частині стягнення суми основного боргу в сумі 338242,90 грн провадження у справі закрито відповідно до п. 2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що після відкриття провадження у справі відповідачем було сплачено суму основного боргу 338242,90 грн відповідно до платіжного доручення № 254 від 25.03.2020. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловодпостач" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 53665,73 грн пені, 28808,48 грн 3% річних, 72082,65 грн інфляційних втрат, 3123,33 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив з того, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, тож суд визнав безпідставним нарахування пені, 3% річних та втрат від інфляції на суми заборгованості, що були сплачені відповідачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002. Тож, судом здійснено власний розрахунок та встановлено, що обґрунтованими є нараховані 107331,45 грн пені, 28808,48 грн 3% річних, 72082,65 грн втрат від інфляції. Водночас, суд дійшов висновку про можливість зменшення належної до стягнення суми пені до 53665,73 грн, з огляду на те, що позивачем не надано доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору. Відповідачем у повному обсязі сплачено основний борг, стягнення на користь позивача суми процентів річних та інфляційних втрат в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 23.07.2020 у справі №920/153/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 60681,56 грн та 3% річних в розмірі 36002,19 грн та прийняти нове рішення, яким задовольнити відповідні позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції на власний розсуд здійснено перерахунок пені, тоді як позивачем не здійснювалось нарахування пені на суми оплати, проведені споживачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002. Щодо зменшення суми пені, позивач вважає його безпідставним, оскільки боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, а виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів. Крім того, невиконання зобов`язань контрагентами позивача перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів, з огляду на що підстави для зменшення пені відсутні. Щодо не нарахування 3% річних та пені на суми заборгованості, погашені відповідачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, апелянт зазначив, що сторонами не укладались будь-які договори щодо здійснення розрахунків у порядку визначеному вказаною постановою, а її положення регламентують виключно порядок розпорядження коштами з цільовим призначенням, тож висновок про безпідставність стягнення нарахованих % річних та пені є безпідставним.

Крім того, не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепловодпостач" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 23.07.2020 у справі №920/153/20 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 72082,65 грн та 3% річних в розмірі 28808,08 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловодпостач" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 14426,00 3% річних, 24 048,20 грн інфляційних втрат. Крім цього витрати по сплаті судового збору в розмірі 1352,90 грн покласти на позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепловодпостач" не погоджується з прийнятим рішенням в частині періодів нарахування пені, 3% річних та втрат від інфляції. Скаржник зазначає, що з грудня 2017 року кожного місяця до листопада 2018 року ним здійснювались оплати як власними коштами, так і відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002. Таким чином, на думку апелянта, нарахування пені, 3% річних та втрат від інфляції необхідно проводити з вказаного періоду, а саме з 24.10.2018 по 25.03.2020, на суму заборгованості, що існувала у вказаний період.

Крім того, на думку апелянта позивач безпідставно нараховує пеню, 3% річних та втрати від інфляції на суми погашені згідно платіжних доручень від 27.09.2018 на суму 68590,45 грн та від 24.10.2018 на суму 74667,68 грн, що були сплачені на виконання спільних протокольних рішень.

19.08.2020 матеріали справи разом з апеляційними скаргами Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловодпостач" надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та витягу з протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", розгляд справи №920/153/20 призначено на 24.09.2020.

Крім того, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловодпостач". Об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловодпостач" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 23.07.2020 у справі №920/153/20 в одне апеляційне провадження та призначено їх спільний розгляд на 24.09.2020.

11.09.2020 представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловодпостач" Дерев`янко О.В. подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, а саме, з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2020 у справі №920/153/20, у зв`язку з перебуванням судді Кропивної Л.В. та Пашкіної С.А., які входить до складу колегії суддів і не є суддями - доповідачами, у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів: Поляк О.І. (головуючий), Калатай Н.Ф., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2020 прийнято справу №920/153/20 до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Калатай Н.Ф., Пономаренко Є.Ю. Вирішено провести судове засідання, призначене на 24.09.2020, з використанням системи відеоконференцзв`язку.

В судовому засіданні 24.09.2020 судом оголошено перерву до 22.10.2020.

В судовому засіданні 22.10.2020 суд заслухав представників сторін.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, заслухавши представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.09.2017 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепловодпостач" (споживач) укладено договір постачання природного газу № 6050/1718-ТЕ-29, за умовами якого позивач зобов`язується поставити відповідачу у 2017-2018 роках природний газ, а останній, в свою чергу, оплатити природний газ на умовах, передбачених договором.

Природний газ, що постачається за договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1. договору у редакції додаткової угоди № 3 від 04.04.2018).

Відповідно до пункту 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим (п. 6.2. договору).

Згідно із п. 6.3. договору оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року поширювалася дія статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання»;

2)в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3)з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року не поширювалась дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;

4)шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

5)оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

За умовами п. 6.4. договору, у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем:1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; 3) у третю чергу - погашається основна сума заборгованості.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 15.01.2018 викладено третій абзац п. 6.1. договору в наступній редакції: Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів, тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Відповідно до п. 8.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

У пункті 8.3. договору, сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору, укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.

Згідно з додатковою угодою № 1 від 15.01.2018 до договору, викладено пункти 8.2. та 8.3. договору у новій редакції.

У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 № 256 не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором. Додаткова угода діє з 01.01.2018.

У п. 10.3. договору сторони погодили, що строк, у межах якого останні можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Згідно з актами приймання-передачі природного газу за жовтень 2017 - квітень 2018 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 13394365,84 грн (т. 1 а.с. 32-38).

У зв`язку із несвоєчасною оплатою відповідачем вартості прийнятого природного газу, позивачем нараховано відповідачу пеню в загальній сумі 114347,29 грн, 3 % річних в сумі 64810,67 грн та втрати від інфляції у сумі 72082,65 грн, виходячи з суми заборгованості помісячно за жовтень, грудень, 2017 року, січень, лютий, березень, квітень 2018 року з урахуванням строків розрахунків визначених договором та здійснених відповідачем оплат.

Поставлений позивачем природний газ у період з жовтня 2017 по квітень 2018 року, загальною вартістю 13394365,84 грн, оплачений відповідачем повністю (з урахуванням погашення суми основного боргу 338242,90 грн після відкриття провадження у справі), однак з простроченням строків оплати, визначених п. 6.1. договору. Частину розрахунків за природний газ відповідачем проведено відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002.

Місцевий суд зазначив, що правові підстави для нарахування відповідачу пені, 3% річних та втрат від інфляції на суми коштів, що були сплачені відповідачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 відсутні. З огляду на викладене, судом першої інстанції здійснено власний розрахунок та встановлено, що вимоги позивача є обґрунтованими в частині стягнення з відповідача 107331,45 грн пені (перерахунок в частині нарахувань за січень 2018 року), 28808,48 грн 3% річних, 72082,65 грн інфляційних втрат.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу природного газу. Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої (ст. 655 Цивільного кодексу України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. (ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня (ст. 549 Цивільного кодексу України, ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, згідно з положеннями ч. ч. 1-3 ст. 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З 01.01.2018 механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема і природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання) за рахунок субвенцій з державного бюджету визначався Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 (Порядок № 256).

Отже, з 01.01.2018 розрахунки за природний газ, спожитий категорією населення, яке має пільги та субсидії, здійснювалися між сторонами відповідно до Порядку № 256.

Згідно з пунктами 2, 4 Порядку № 256 фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об`єднаних територіальних громад на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8-1 Порядку № 256, кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту.

Відповідно до абзаців 21, 22, 25, 28 пункту 8-1 Порядку № 256 для проведення розрахунків відповідно до цього пункту всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах казначейства. Розрахункове обслуговування таких рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та учасниками розрахунків. Усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі Призначення платежу платіжних доручень додатково зазначають постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 №256 та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок. Казначейство не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання.

Отже, відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок газопостачальної організації.

Тобто, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

З аналізу вказаних положень слідує, що держава визначила спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає в автоматичному перерахуванні грошових коштів зі спеціальних рахунків на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства (аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 924/296/18, від 23.09.2019 у справі № 908/885/18, від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 917/536/19, від 26.06.2020 у справі №904/1210/18).

Отже, виходячи з того, що держава визначила спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд, колегія суддів відхиляє твердження АТ "НАК "Нафтогаз України" про безпідставність не нарахування 3% річних та пені на суми заборгованості, що були погашені відповідно до Порядку № 256.

Заперечення ТОВ "Тепловодпостач" щодо безпідставності нарахування пені, 3%річних та втрат від інфляції на суми, погашені згідно платіжних доручень від 27.09.2018 на суму 68590,45 грн та від 24.10.2018 на суму 74667,68 грн, що були сплачені на виконання спільних протокольних рішень, то колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції враховано вказані обставини та не здійснювали нарахування на вказані суми.

Твердження ТОВ "Тепловодпостач" про неправильність обрахунку пені, 3% річних та втрат від інфляції на заборгованість по кожному місяцю окремо починаючи з дати початку прострочення зобов`язань за кожним з них, та необхідність проведення розрахунку за період з 24.10.2018 по 25.03.2020 (тобто з моменту останньої оплати за договором відповідно до Порядку № 256), на залишок заборгованості, що існував у вказаний період, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Право на нарахування пені, 3% річних та втрат від інфляції виникає у кредитора з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане. Тож в даному випадку, вказані нарахування повинні здійснюватись, виходячи з суми зобов`язання за кожний місяць з моменту настання прострочення зобов`язання (тобто з 26 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. договору) до повного виконання грошового зобов`язання відповідачем.

При цьому, незалежно від того, що частина зобов`язань виконувалась відповідно до Порядку № 256, в іншій частині, що була погашена за рахунок власних коштів, право кредитора на нарахування пені, 3% річних та втрат від інфляції виникло з моменту порушення строку виконання зобов`язання, встановленого в договорі.

Крім того, судом першої інстанції зменшено розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 50 %. Судом взято до уваги те, що позивачем не надано доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору, відповідачем у повному обсязі сплачено основний борг, а стягнення на користь позивача суми процентів річних та інфляційних втрат, в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем.

З вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів також погоджується, з огляду на таке.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена стаття кореспондується зі ст. 233 Господарського кодексу України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013).

Таким чином, аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, які мають бути встановлені та оцінені судом.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічні правові висновки викладені, зокрема у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19).

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Колегія суддів, враховує ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого природного газу за договором (на момент прийняття рішення відсутня заборгованість відповідача перед позивачем), природний газ за договором використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, відшкодування витрат відповідача від надання послуг у значній мірі здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету (з компенсації пільг та субсидій), відсутність доказів, які свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем строків виконання зобов`язання за договором.

Слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, тож вказане питання вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши вищенаведені обставини, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про можливість зменшення суми пені, належної до стягнення з відповідача, на 50%.

Доводи скаржника про необґрунтоване зменшення судом першої інстанції розміру пені колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки судом першої інстанції було враховано ступінь виконання зобов`язання боржником, відсутність доказів, які свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків та інші фактори, які вплинули на можливість своєчасної оплати відповідачем вартості поставленого газу.

Отже, колегія суддів, дослідивши в межах доводів апеляційних скарг обставини справи, встановила, що суд першої інстанції всебічно та повно дослідив подані докази, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, та дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апелянтів по суті скарг в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на скаржників.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловодпостач" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 23.07.2020 у справі №920/153/20 - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст постанови складено 30.10.2020.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Н.Ф. Калатай

Є.Ю. Пономаренко