РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.10.2020Справа № 910/11483/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест"

про стягнення 2597500 грн.

за участі представників:

від позивача: Поліщук П.П., адвокат,

від відповідача: Ракітін С.П., адвокат,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест" про стягнення 2597500 грн. пені за порушення строків виконання робіт за договором на виконання проектних робіт від 27.02.2014 № 7/984-РД.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

18.08.2020 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивач не є суб`єктом господарювання державного сектора економіки, у зв`язку з чим підстави для нарахування останнім пені на підставі частини 2 статті 231 ГК України відсутні. Поряд із цим, умовами укладеного між сторонами договору можливості нарахування пені за прострочення строків виконання робіт також не передбачено. Крім того, відповідач просив застосувати річний строк позовної давності до заявлених позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.02.2014 між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, укладено договір підряду на виконання проектних робіт № 7/984-РД, за умовами якого виконавець бере на себе зобов`язання виконати проектні роботи по розробці проектної документації стадії «Робоча документація» по будівництву житлового будинку (будівельні номери 22-25) за адресою: м. Київ, вул. С. Сагайдака, 101, у Дніпровському районі м. Києва (пункт 1.1 договору).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що загальна вартість проектних робіт відповідно до Протоколу погодження договірної ціни, який є невід`ємною частиною даного договору (Додаток № 1), становить: 2 083 333,33 грн., крім того ПДВ - 416 666,67 грн., разом 2 500 000,00 грн.

Відповідно до пункту 2.5 договору оплата проектних робіт проводиться замовником поетапно за актами здачі приймання проектної документації.

За умовами пункту 5.2 договору після закінчення виконання проектних робіт (етапу) виконавець передає замовнику проектну документацію за накладною та акт здачі-приймання проектних робіт. В разі виявлення недоліків у проектних роботах виконавець на вимогу замовника усуває відповідні недоліки, але в межах предмету договору та завдання на проектування по даному договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2015, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 7.1 договору).

До вказаного договору сторонами складено протокол угоди про договірну ціну (додаток № 1), кошторис на проектні роботи (додаток № 2), календарний план (додаток № 3).

Відповідно до календарного плану кінцевий термін виконання робіт за договором становить 30.05.2015 року.

Як слідує з матеріалів справи, 03.04.2018 сторонами підписано акт здачі-приймання робіт № 10 на суму 62500 грн. за етап розробки проектної документації стадія «Робоча документація», а саме: опалення та вентиляція (повне завершення), водопостачання та каналізація (повне завершення), електропостачання та електрообладнання (повне завершення).

29.05.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією № 114/2140 щодо сплати пені за порушення строків виконання робіт за договором.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частина 2 статті 837 ЦК України передбачає, що договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (частина 1 статті 846 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 ЦК України).

Поряд із цим, за положеннями статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Як убачається із умов договору, сторонами нарахування штрафних санкцій (пені) за порушення відповідачем строків виконання робіт не встановлено.

Водночас, нормами чинного законодавства нарахування штрафних санкцій щодо вказаного виду зобов`язання також не визначено.

Між тим, позивач як на підставу заявленої позовної вимоги про стягнення пені послався на статтю 231 ГК України щодо нарахування пені в розмірі 0,1 % від вартості робіт за кожний день прострочення.

Частина 2 статті 231 ГК України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором.

Утім, матеріали справи не містять доказів належності позивача до суб`єктів господарювання, що належать до державного сектора економіки, або приналежність договору до державних контрактів чи виконання його за рахунок державного кредиту.

Відтак, правові підстави для застосування частини 2 статті 231 ГК України до спірних правовідносин відсутні.

Таким чином, оскільки сторонами за порушення обов`язку зі своєчасної виконання підрядних робіт не погоджено нарахування пені та законом відповідне забезпечення зобов`язання також не передбачене, вимога позивача про стягнення вказаної штрафної санкції з відповідача задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18.

Щодо заявленої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, суд зауважує наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц.

З огляду на наведене, оскільки підстави для задоволення позовних вимог відсутні, позовна давність до заявлених позовних вимог не застосовується.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 03.11.2020.

Суддя К.В. Полякова