РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.10.2020Справа № 910/1903/20
За позовом Вишгородської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскадбудсервіс"

про визнання додаткової угоди укладеною.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Лук`янчук Д.Ю.

Представники сторін:

від позивача - Приходько І.А. (адвокат);

від відповідача - не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Вишгородська міська рада (далі Позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю " Каскадбудсервіс " (далі Відповідач) про визнання додаткової угоди укладеною.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для укладення в судовому порядку між сторонами додаткової угоди №1 до Договору про пайову участь (внесок) замовника (юридичної, фізичної особи) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вишгорода №35 від 16.05.2014 у зв`язку з ухиленням відповідача від її укладення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Розгляд справи неодноразово відкладався з метою надання учасникам справи можливості реалізувати свої права в судовому процесі.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову (відзив), або будь-які інші письмові заперечення чи пояснення по справі та/або заяви процесуального характеру.

До матеріалів справи (до позовної заяви) залучені докази виконання Позивачем вимог ст. 172 ГПК України - надіслання Відповідачу копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Судом також були вчинені всі належні дії для повідомлення Відповідача про відкриття судом провадження у справі та дати судових засідань з розгляду справи - відповідні ухвали суду надсилалися на адресу місцезнаходження Відповідача, яку вказану у позові та зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Вказані ухвали надсилалися рекомендованими листами.

Із залучених до матеріалів справи листів, у яких Відповідачу направлялася копія ухвали, убачається, що дані листи було суду повернуто поштою у зв`язку з тим, що працівникам пошти не вдалося вручити листи Відповідачу.

Інших адрес Відповідач суду не повідомляв та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань інші адреси відсутні, тому суд позбавлений можливості направити ухвалу на інші адреси, на які раніше не направляв.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листів з ухвалою суду Відповідачем та повернення їх до суду є наслідками діяння (бездіяльності) самого Відповідача щодо їх належного отримання, тобто, його власною волею, оскільки відомості, зокрема, про адресу місцезнаходження у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань подає сам Відповідач.

За відсутності відзиву суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

16.05.2014 між Вишгородською міською радою та ТОВ " Каскадбудсервіс" (замовник) був укладений договір про пайову участь (внесок) замовника (юридичної, фізичної особи) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вишгорода №35 (далі - Договір) та Додаток №1 до Договору, предметом якого є пайовий внесок замовника на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури міста Вишгорода при здійсненні будівництва об`єкта містобудування на умовах, визначених договором.

За змістом п. 1.2 Договору, об`єктом містобудування є багатоквартирний житловий комплекс з вбудованими нежитловими приміщеннями по пров. Квітковому, 2-б та 2-в (І-ша черга) у місті Вишгороді на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 21.12.2012 за №2.

За змістом п. 2.1 вказаного договору замовник перераховує кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Вишгорода у розмірі 94646,16 грн. єдиним платежем на рахунок Вишгородської міської ради відповідно до розрахунку (згідно додатку №1) у строк до 01.06.2014.

Пунктом 5.5 Договору передбачено, що він набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного його виконання.

Доказів того, що Відповідачем не було виконано умови Договору п. 2.1 матеріали справи не містять.

У подальшому Державна фінансова інспекція в Київській області в Акті від 05.07.2016 №08-21/18 ревізії окремих питань бюджету та окремих питань фінансово-господарської діяльності Вишгородської міської ради за період з 01.01.2013 по 01.04.2016, встановила, що Вишгородською міською радою при укладенні Договору з ТОВ "Каскадбудсервіс" при проведенні розрахунку величини пайової участі (внеску) замовника, не було враховано загальну площу приміщень загального користування в побудованого будинку.

Як випливає з Розрахунку недоотриманого розміру пайової участі Забудовників у створенні і розвитку інфраструктури Вишгородської міської ради за приміщення загального користування, сума недоотриманого розміру пайової участі за приміщення загального користування за Договором №35 становить 64 944, 97 грн.

З метою усунення зазначених порушень та приведення Договору № 35 у відповідність до чинного законодавства Вишгородська міська рада неодноразово зверталася до Відповідача з пропозицією їх виправити, копії відповідних листів надані з позовом.

16.05.2019 виконавчий комітет Вишгородської міської ради прийняв рішення №282, яким затвердив додаткову угоду №1 до Договору.

Пропозицію щодо укладення додаткової угоди №1 до Договору разом із копією рішення і примірником додаткової угоди Позивач надіслав Відповідачу листом №2-29/1048 від 23.07.2019.

Однак, усі звернення Позивача, зокрема, про укладення додаткової угоди до Договору, Відповідачем залишені без відповіді, у зв`язку із чим виник спір.

Дослідивши матеріали даної справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Підпунктом 5 пункту "а" частини 1 статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об`єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища.

Поряд з цим, правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлюються Законом, який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно до частин 1, 3 статті 6 вказаного Закону управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

У ч. 5 ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено можливість будівництва замовником інженерних мереж або об`єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, та в разі здійснення такого будівництва розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму кошторисної вартості такого об`єкта будівництва, а такі інженерні мережі та/або об`єкти передаються у комунальну власність.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, яка діяла на момент укладання Договору) визначено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 8 ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.

Згідно з ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

На підставі ч. 1 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" рішенням Вишгородської міської ради №22/14 від 25.04.2013 було затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вишгорода" (далі - Порядок).

Відповідно до п.п. 2.1., 4.1. - 4.2. Порядку, Замовники зобов`язані прийняти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Вишгорода на підставі Договору, крім випадків передбачених п. 1.5. розділу 1 цього Порядку. Договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Вишгорода укладається між Вишгородською міською радою і замовником, та підписується міським головою.

Величина пайової участі (внеску) замовника у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Вишгорода визначається у договорі, укладеному з Вишгородською міською радою, відповідно до встановленого розміру пайової участі (внеску) замовника, з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об`єкта містобудування, визначеної згідно з державними будівельними нормами, без урахування витрат з придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішньо- та позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї сторони у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За змістом ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Тобто, з системного аналізу наведених правових норм полягає, що внесення змін можливе до договору, який є чинним, та має наслідком виникнення у його сторін взаємних прав та обов`язків.

У той же час, відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 5.6 Договору передбачено, що він набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання.

Судом встановлено, що Відповідач ввів в експлуатацію багатоквартирний житловий будинок по пров. Квітковому у місті Вишгороді згідно з декларацією про готовність обєкта до експлуатації від 11.04.2014 КС 64, про що Позивач зазначив у своїх поясненнях до заяви про долучення доказів.

З огляду на зазначене та з урахуванням наведених вище положень п. 5.6 Договору, суд дійшов висновку, що договір припинив свою дію шляхом його повного виконання.

Відтак, правові підстави для внесення судом змін до даного договору, який є припиненим внаслідок його виконання сторонами, шляхом визнання укладеною додаткової угоди до нього є відсутніми.

При цьому, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, акт ревізії Державної фінансової інспекції в Київській області №08-21/18 від 05.07.2016 оцінюється судом у сукупності з іншими доказами за правилами статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, і не приймається судом в якості доказу неналежного виконання відповідачем зобов`язання за Договором.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Всупереч наведеним процесуальним нормам, позивачем при зверненні до суду з даним позовом не доведено наявності передбачених законом підстав для визнання укладеною додаткову угоду №1 до Договору.

З огляду на викладене, а також враховуючи повне виконання забудовником умов Договору, повно та всебічно оцінивши письмові пояснення учасників судового процесу та наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Вишгородської міської ради є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ст.ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Вишгородської міської ради відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

(повний текст складено 27.10.2020)

Суддя Р.Б. Сташків