ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2556/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС-Логістік" (01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська/Басейна, 1-3/2, літера "А"; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агродар" (61058, м. Харків, вул. Данилевського, б. 38, офіс 16; )
про стягнення заборгованості
за участю представників:

позивача Паніотова О.К. (адвокат, довіреність №б/н від 05.08.2020 року);

відповідача Поліщука Д.В. (адвокат, ордер АТ №1003782 від 03.08.2020).

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАС-Логістік" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агродар", в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агродар" заборгованість у розмірі 906 311,87 грн., з яких: основна заборгованості у розмірі 796 000,00 грн., пеня у розмірі 81 707,24 грн., інфляційні втрати у розмірі 13 594,72 грн., 3% річних у розмірі 15 009,91 грн., а також судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем умов договору на транспортно-експедиційне обслуговування №121119 ТЕО-Л від 12.11.2019, в частині своєчасної оплати отриманих послуг з перевезення.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.08.2020 прийнято позовну заяву (вх.№2556/20 від 12.08.2020) до розгляду та відкрито провадження у справі №922/2556/20 за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 09.09.2020. Відповідачу, згідно статті 165 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч.2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивачу, згідно статті 166 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання. Встановлено відповідачу строк 5 днів на подання заперечень на відповідь позивача на відзив, оформлених відповідно до ст. 167 ГПК України. Звернено увагу учасників справи, що подання доказів у справі здійснюється учасниками справи на стадії підготовчого провадження. Запропоновано учасникам справи забезпечити участь у судовому засіданні компетентного представника з документами, що посвідчують його особу та повноваження. Явку представників учасників справи визнано необов`язковою.

02.09.2020 через канцелярію господарського суду Харківської області від директора відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№20118 від 02.09.2020), в якому просить суд відмовити в частині стягнення штрафних санкцій в сумі, яка заявлена позивачем. Вважає розрахунок наданий позивачем необґрунтованим та надає власний розрахунок та пояснення щодо дат виникнення заборгованості. Зазначає, що позивачем не враховано факт направлення відповідачу акту №77 від 31.01.2020 пізніше ніж 05.02.2020.

08.09.2020 через канцелярію господарського суду Харківської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№20669 від 08.09.2020), в якій зазначив, що електронні адреси сторін зазначені в розділі 10 Договору. При цьому, визначена відповідачем в договорі електронна адреса створена у веб-сервісі «Ukr.net», а не «Gmail», скріншот з якого відповідач додав до відзиву.

В підготовчому судовому засіданні 09.09.2020 без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 30.09.2020.

15.09.2020 через канцелярію господарського суду Харківської області від директора відповідача надійшло заперечення (вх.№21348 від 15.09.2020), в якому наполягає на тому, що акт №77 від 31.01.2020 був направлений позивачем на зазначену в договорі електронну адресу відповідача саме 07.02.2020.

29.09.2020 секретар судового засідання телефонограмою повідомив учасників справи про те, що судове засідання призначене на 30 вересня 2020 року не відбудеться у зв`язку з перебуванням судді Пономаренко Т.О. на лікарняному.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 05.10.2020 повідомлено учасникам справи про те, що судове засідання по справі відбудеться 21 жовтня 2020 року.

Присутній в судовому засіданні 21.10.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав та позов просив задовольнити в повному обсязі.

Присутній в судовому засіданні 21.10.2020 представник відповідача зазначив, що частково не погоджується з позовними вимогами та просив суд відмовити в частині стягнення штрафних санкцій в сумі, яка заявлена позивачем.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

При цьому, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 21.10.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промови представників сторін у судових дебатах, суд встановив наступне.

12.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агродар" (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАС-Логістік" (експедитор) було укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування №121119 ТЕО-Л (надалі Договір) (а.с.20-26 т.1).

Відповідно до пункту 1.1. Договору, за даним договором експедитор бере на себе зобов`язання за плату та за рахунок клієнта надавати послуги з організації перевезення зернових, зернобобових, олійних культур та продуктів їх переробки, або інших вантажів (надалі по тексту - вантаж) вказаних клієнтом, власними (або залученими) вагонами-хоперами критими для зерна та інших харчових вантажів, а також виконання інших дій, необхідних для виконання обов`язків за даним договором і/або погоджених із клієнтом.

Протягом усього терміну надання послуг, право власності на вантаж належить клієнту (п.1.2.Договору).

Надання послуг здійснюється в строки та на умовах узгоджених додатковими угодами, що є невід`ємними частинами договору (п.1.4.Договору).

Відповідно до пункту 2.1. Договору, експедитор має право одержувати від клієнта плату за свої послуги, за користування вагонами інших власників (у разі їх залучення за погодженням з клієнтом), а також відшкодування витрат понесених в інтересах клієнта, якщо такі документально підтверджені витрати здійснювалися в інтересах клієнта або внаслідок винних дій (бездіяльності) клієнта, Укрзалізниці, або не з вини експедитора.

Клієнт зобов`язаний забезпечити своєчасну передоплату послуг експедитора, його витрат на сплату провізних плат та додаткових зборів/послуг Укрзалізниці.

Також клієнт зобов`язався протягом 5 робочих днів, з дня отримання від експедитора актів наданих послуг, повернути їх експедитору підписаними або підписаними з мотивованими зауваженнями. Неповернення підписаного зі сторони клієнта і направленого клієнту для підписання акту наданій послуг та/або не надання письмових мотивованих заперечень по ньому протягом 5 робочих днів з дня надіслання, визнається сторонами як згода та підписання такого акту наданих послуг клієнтом без заперечень (п.2.4.Договору).

Факт надання послуг експедитора і виконання їм своїх зобов`язань за договором підтверджується у тому числі залізничною накладною, яка відображає шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення та сумою провізної плати з сумою додаткових плат/зборів (п.2.5.Договору).

Сторони визначили, що експедитор не є перевізником (п.2.7. Договору).

Планова вартість (ціна) послуг експедитора (з врахуванням вартості користування вагонами експедитора) за даним Договором фіксується сторонами у додаткових угодах до даного договору.

Крім того, клієнт сплачує/відшкодовує/компенсує експедитору додаткові витрати: суми провізної плати, додаткових зборів, додаткових послуг Укрзалізниці за вільними тарифами, штрафів/пені та інших додаткових документально підтверджених витрат, які виникли в експедитора при виконанні даного договору та мають відношення до перевезень вагонами експедитора, або залученими у третіх осіб (з вантажем/порожніми), та/або до їх простою (далі-додаткові витрати).

Відповідно до поданих заявок клієнта експедитором визначається планова вартість загальних та додаткових витрат, які покладаються на клієнта і він зобов`язаний їх сплатити/компенсувати експедитору в терміни згідно договору.

Податок на додану вартість нараховується у розмірі встановленому чинним законодавством (п.3.1.Договору).

Відповідно до пункту 3.2. Договору, оплата за договором здійснюється клієнтом на поточний рахунок експедитора в наступному порядку:

- 100% від планової вартості послуг та додаткових витрат (згідно розрахунків експедитора на основі прийнятих заявок клієнта) перераховується на поточний рахунок експедитора в якості попередньої оплати протягом 3 банківських днів з дати виставлення відповідного рахунку, але в будь-якому випадку не пізніше, ніж за 3 календарних дні до дати початку перевезень;

- залишок вартості (різниця між плановою та фактичною вартістю експедитора разом з його супутніми витратами, у тому числі при збільшенні/введенні Укрзалізницею/Мінінфраструктури нових тарифів) перераховується на поточний рахунок експедитора протягом 3 банківських днів з дати підписання уповноваженими представниками обох сторін акту наданих послуг (за умовами п.2.4 договору) та на підставі виставленого експедитором рахунку, але не пізніше 4 робочих днів від дати наступної від дня прибуття вантажу на залізничну станцію призначення (дата - за штемпелем станції).

Оплата відшкодування/компенсації, штрафів/пені за даним договором здійснюється протягом 4 банківських днів з моменту виставлення рахунку експедитором (п.3.6.Договору).

В пункті 3.7. Договору зазначено, що допускається оплата по копіях рахунків, переданих за допомогою засобів електронної пошти.

Моментом оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок експедитора. Клієнт зобов`язується оплатити послуги, витрати експедитору у термін, встановлений цим договором та несе відповідальність за несвоєчасність оплати визначену цим договором (п.3.8.Договору).

За прострочення в оплаті рахунків експедитора клієнт додатково оплачує штрафні санкції - пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожний день прострочення (за весь період прострочки) (п.5.1.Договору).

Відповідно до пункту 8.1. Договору, цей договір та інші документи, що стосуються договору, можуть бути зроблені і передані за допомогою засобів електронної пошти на адреси, зазначені в розділі 10 цього договору. Сторони несуть відповідальність за достовірність підпису. Обов`язок доказування, тих чи інших фактів, за цим договором і його справжності лежить на обох сторонах.

Сторони домовилися, що заявки та інші документи, завірені печатками та підписами їх повноважних представників, є невід`ємною частиною цього договору. Факсимільні і електронні (у тому числі копії) передані за допомогою електронної пошти (E-mail) копії договору та додаткових угод, додатків до договору (в т.ч. заявки) мають юридичну силу оригіналу, при чому, сторони зобов`язані направити одна одній оригінали зазначених документів протягом двох робочих днів з моменту направлення копії (п.8.3. Договору).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 30.06.2020 (включно), а в частині виконання зобов`язань - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.9.1.Договору).

13.11.2020 сторони уклали додаткову угоду №1 до Договору, якою погодили умови транспортно-експедиційного обслуговування з перевезення зернових вантажів (шроту) у загальному обсязі 25 000 тон протягом 2019 року - червня 2020 року (надалі - Додаткова угода №1) (а.с.27-28 т.1).

Так, в Додатковій угоді №1 сторони погодили умови ряду рейсів, в тому числі: станції відправлення (Кабанне, Граково), станції призначення (Пуховичі, Смолевичі, Речиця, Береза Картузская, Одеса-Сорт), об`єми вагонів (94 куб.м, 116 куб.м), заплановану планову вартість послуг експедитора та додаткових витрат, а також кількість діб повного рейсу кожного вагону.

Якщо кількість діб повного рейсу вагона буде перевищена (незалежно від причин), то клієнт зобов`язаний сплатити 1700,00 грн. за кожен вагон за кожну добу такого перевищення. При цьому, неповна доба перевищення рейсу для розрахунку вважається повною. Дана ставка є ставкою користування вагонами (п. З Додаткової угоди № 1).

Сторони дійшли згоди про те, що за кількість діб, що мине після завершення транспортно-експедиційного обслуговування (дати останнього розвантаження кожного вагону), передбаченого цією додатковою угодою, до дати прибуття вагонів на станції, визначені в інструкціях експедитора (про адресування вагонів у порожньому стані після останнього розвантаження), клієнт зобов`язаний сплатити 1700,00 грн. разом з ПДВ за кожен вагон за кожну добу. При цьому, неповна доба для розрахунку вважається повною. Дана ставка є ставкою користування вагонами (п. 4 Додаткової угоди № 1).

29.11.2019 сторони уклали додаткову угоду № б/н до Договору, якою погодили умови транспортно-експедиційного обслуговування з перевезення зернових вантажів (шрот, кукуруза) у загальному обсязі 10 000 тон протягом грудня 2019 року - червня 2020 року (надалі Додаткова угода №б/н) (а.с.29-30 т.1).

В Додатковій угоді №б/н сторони погодили умови ряду рейсів, в тому числі: станцію відправлення (Кабанне), станції призначення (Орша-Восточная, Столбці), об`єми вагонів (94 куб.м, 116 куб.м), заплановану планову вартість послуг Експедитора та додаткових витрат, а також кількість діб повного рейсу кожного вагону.

Якщо кількість діб повного рейсу вагона буде перевищена (незалежно від причин), то клієнт зобов`язаний сплатити 1700,00 грн. за кожен вагон за кожну добу такого перевищення. При цьому, неповна доба перевищення рейсу для розрахунку вважається повною. Дана ставка є ставкою користування вагонами (п.3 Додаткової угоди №б/н).

Сторони дійшли згоди про те, що за кількість діб, що мине після завершення транспортно-експедиційного обслуговування (дати останнього розвантаження кожного вагону), передбаченого цією додатковою угодою, до дати прибуття вагонів на станції, визначені в інструкціях експедитора (про адресування вагонів у порожньому стані після останнього розвантаження), клієнт зобов`язаний сплатити 1700,00 грн. разом з ПДВ за кожен вагон за кожну добу. При цьому, неповна доба для розрахунку вважається повною. Ця ставка є ставкою користування вагонами (п. 4 Додаткової угоди №б/н).

13.12.2019 сторони уклали додаткову угоду №2 до Договору, якою погодили умови транспортно-експедиційного обслуговування з перевезення зернових вантажів (шроту) у загальному обсязі 25 000 тон протягом грудня 2019 року - червня 2020 року (надалі Додаткова угода №2) (а.с.31-32 т.1).

В Додатковій угоді №2 сторони погодили умови ряду рейсів, в тому числі: станції відправлення (Кабанне, Тракове, Орілька), станцію призначення (Миколаїв-Вантажний), об`єми вагонів (94 куб.м,116 куб.м), заплановану планову вартість послуг експедитора та додаткових витрат, а також кількість діб повного рейсу кожного вагону.

Якщо кількість діб повного рейсу вагона буде перевищена (незалежно від причин), то клієнт зобов`язаний сплатити 1500,00 грн. за кожен вагон за кожну добу такого перевищення. При цьому, неповна доба перевищення рейсу для розрахунку вважається повною. Дана ставка є ставкою користування вагонами (п.3 Додаткової угоди № 2).

Сторони дійшли згоди про те, що за кількість діб, що мине після завершення транспортно-експедиційного обслуговування (дати останнього розвантаження кожного вагону), передбаченого цією додатковою угодою, до дати прибуття вагонів на станції, визначені в інструкціях експедитора (про адресування вагонів у порожньому стані після останнього розвантаження), клієнт зобов`язаний сплатити 1500,00 грн. разом з ПДВ за кожен вагон за кожну добу. При цьому, неповна доба для розрахунку вважається повною. Ця ставка є ставкою користування вагонами (п.4 Додаткової угоди №2).

Позивач виставив відповідачу рахунки щодо попередньої оплати послуг відповідно до п.3.1 Договору, а саме: №649 від 25.11.2019, №673 від 04.12.2019, №683 від 09.12.2019 на загальну суму 2 078 928,15 грн. (а.с.33-35 т.1).

Як зазначає позивач, відповідач їх оплатив несвоєчасно і не в повному обсязі. Проте, йдучи на зустріч відповідачу позивач приступив до надання послуг відповідачу.

Загалом, за період співробітництва Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАС-Логістік" надало Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агродар" планових транспортно-експедиторських послуг на загальну суму 1520381,60 грн., що підтверджується актами надання послуг (а.с.36-45 т.1), а саме:

- актом надання послуг №543 від 19.12.2019 на загальну суму 4 068,00 грн.;

- актом надання послуг №546 від 26.12.2019 на загальну суму 680 079,23 грн.;

- актом надання послуг №547 від 26.12.2019 на загальну суму 330 514,18 грн.;

- актом надання послуг №548 від 26.12.2019 на загальну суму 165 773,67 грн.;

- актом надання послуг №549 від 26.12.2019 на загальну суму 339 946,52 грн.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем сплачено було лише 892 976,05 грн., відповідно, заборгованість відповідна станом на 31.12.2019 становила 627 405,55 грн.

Як вбачається із запиту відповідача про підтвердження заборгованості сума кредиторської заборгованості станом на 31 грудня 2019 року згідно з документами відповідача становила 627 405,55 грн. (а.с.48 т.1).

05.02.2020 позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості за договором (а.с.49-51 т.1).

Як зазначає позивач, в січні-лютому 2020 році відповідач здійснив ще платежі по Договору на загальну суму 427 405,55 грн., проте станом на дату підписання цієї позовної заяви розмір заборгованості по плановим транспортно-експедиторським послугам становить 200 000 грн.

Разом з тим, пунктами 3,4 Додаткових угод №1, №б/н та №2 до Договору передбачена плата за користування кожним вагоном за кожну добу, що перевищує заплановану кількість діб повного рейсу.

Відповідно до п.5.12 Договору повним рейсом вважається проміжок часу, що минає по кожному вагону від операції «ОТОТ» (або іншої подібної операції, яка свідчить, що вагон зданий під навантаження) до наступної операції «ОТОТ» (або іншої подібної операції, яка свідчить, що вагон зданий під наступне навантаження після прибуття у порожньому стані на станцію примикання до пункту навантаження). Повний рейс розраховується у кількості діб. Кількість повних діб округляється для розрахунків у більшу сторону.

Як зазначає позивач, відповідач неодноразово перевищував заплановані строки рейсів, а саме:

- за вагони вартістю 1500 грн./доба - 233 вагонодоби на загальну суму 349500,00 грн.;

- за вагони вартістю 1700 грн./доба - 145 вагонодіб на загальну суму 246500,00 грн.

А всього на загальну суму 596 000,00 грн., що підтверджується актом надання послуг №77 від 31.01.2020, додатком №1 до нього, рахунком кількості діб перевищення повних рейсів від 15.01.2020 та рахунком на оплату №30 від 15.01.2020 (а.с.46-47,52-53 т.1).

Однак станом на дату звернення позивача з позовною заявою заборгованість за Договором відповідачем в повному обсязі не сплачена, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

При цьому, представник відповідача факт наявності заборгованості перед позивачем у розмірі 796 000,00 грн. не спростовує та просить суд відмовити в частині стягнення штрафних санкцій в сумі, яка заявлена позивачем.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частині 1 статті 629 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

За приписами статті 931 ЦК України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Основні умови здійснення транспортно-експедиційного обслуговування зовнішньоторговельних і транзитних вантажів визначено у Законі України «Про транспортно-експедіційну діяльність»

Згідно з ст.1 Закону України «Про транспортно-експедіційну діяльність», транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.

Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності. Тому кожна послуга, що надається експедитором клієнту, по суті є транспортною послугою.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

У статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Сторони в Договорі погодили, що залишок вартості (різниця між плановою та фактичною вартістю експедитора разом з його супутніми витратами) перераховується на поточний рахунок експедитора протягом 3 банківських днів з дати підписання уповноваженими представниками обох сторін акту наданих послуг та на підставі виставленого експедитором рахунку, але не пізніше 4 робочих днів від дати наступної від дня прибуття вантажу на залізничну станцію призначення.

В матеріалах справи містяться засвідчені підписами та печатками сторін акти надання послуг та додатки до них. Так,

- акт надання послуг №543 від 19.12.2019 на загальну суму 4 068,00 грн. підписаний сторонами 19.12.2019;

- акт надання послуг №546 від 26.12.2019 на загальну суму 680 079,23 грн. підписаний сторонами 26.12.2019;

- акт надання послуг №547 від 26.12.2019 на загальну суму 330 514,18 грн. підписаний сторонами 26.12.2019;

- акт надання послуг №548 від 26.12.2019 на загальну суму 165 773,67 грн. підписаний сторонами 26.12.2019;

- акт надання послуг №549 від 26.12.2019 на загальну суму 339 946,52 грн. підписаний сторонами 26.12.2019;

- акт надання послуг №77 від 31.01.2020 на загальну суму 596 000,00 грн. підписаний сторонами 31.01.2020.

Тобто відповідач повинен був оплатити отримані послуги у строк:

- за актом надання послуг №543 від 19.12.2019 на загальну суму 4 068,00 грн. підписаний сторонами 19.12.2019 у строк до 24.12.2019 включно;

- за актом надання послуг №546 від 26.12.2019 на загальну суму 680 079,23 грн. підписаний сторонами 26.12.2019 у строк до 31.12.2019 включно;

- за актом надання послуг №547 від 26.12.2019 на загальну суму 330 514,18 грн. підписаний сторонами 26.12.2019 у строк до 31.12.2019 включно;

- за актом надання послуг №548 від 26.12.2019 на загальну суму 165 773,67 грн. підписаний сторонами 26.12.2019 у строк до 31.12.2019 включно;

- за актом надання послуг №549 від 26.12.2019 на загальну суму 339 946,52 грн. підписаний сторонами 26.12.2019 у строк до 31.12.2019 включно;

- за актом надання послуг №77 від 31.01.2020 на загальну суму 596 000,00 грн. підписаний сторонами 31.01.2020 у строк до 05.02.2020 включно.

В частині 1 статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В частині 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, у останнього за вищезазначеними актами надання послуг по теперішній час існує заборгованість у загальному розмірі 796 000,00 грн.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач про наявність заборгованість у розмірі 796 000,00 грн. за договором на транспортно-експедиційне обслуговування №121119 ТЕО-Л від 12.11.2019 не заперечує, суд дійшов висновку, що заборгованість за відповідним договором у розмірі 796 000,00 грн. належним чином доведена, у зв`язку із чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 13594,72 грн. та 3% річних у розмірі 15 009,91 грн.

Представник відповідача просив суд відмовити в частині стягнення штрафних санкцій в сумі, яка заявлена позивачем та надав власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 підкреслив, що платежі встановлені ст.625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17, від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.

При цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Суд критично ставиться до посилання відповідача на направлення позивачем на електронну адресу відповідача акту №77 від 31.01.2020 пізніше ніж 05.02.2020, оскільки сам акт №77 від 31.01.2020 підписаний відповідачем з зазначенням дати підписання "31.01.2020". Жодних зауважень чи заперечень даний акт не містить.

Так, дослідивши матеріали справи, врахувавши встановлений сторонами у Договорі 3-х денний строк (банківські дні) на оплату отриманих відповідачем послуг експедитора, перевіривши надані позивачем до позовної заяви розрахунки відсотків річних та інфляційних нарахувань з використанням калькулятора "Ліга-Закон" суд встановив, що дані розрахунки є арифметично невірними, а тому суд здійснивши контррозрахунок задовольняє позов у цій частині частково, а саме: інфляційні витрати у розмірі 10 143,85 грн. та 3% річних у розмірі 13 557,57 грн.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення пені за прострочену заборгованість відповідача у відповідності до Договору у розмірі 81 707,24 грн.

Представник відповідача, не погоджуючись з заявленим позивачем розміром пені, надав власний розрахунок.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Разом з тим, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п.4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 №10 даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

В силу приписів статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, сторонами у Договорі було встановлено, що за прострочення в оплаті рахунків експедитора клієнт додатково оплачує штрафні санкції - пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожний день прострочення (за весь період прострочки).

Так, дослідивши матеріали справи, врахувавши встановлений сторонами у Договорі 3-х денний строк (банківські дні) на оплату отриманих відповідачем послуг експедитора, перевіривши надані позивачем до позовної заяви розрахунки пені з використанням калькулятора "Ліга-Закон" суд встановив, що дані розрахунки є арифметично невірними, а тому суд здійснивши контррозрахунок задовольняє позов у цій частині частково, а саме у розмірі 79 188,93 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, що складає 13 483,67 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу суд встановив наступне.

Відповідно до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, представником позивача до закінчення судових дебатів у справі надано заяву (вх.№24492 від 21.10.2020) про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене суд призначає судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 28 жовтня 2020 року об 10:30.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС-Логістік" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агродар" про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агродар" (61058, м. Харків, вул. Данилевського, б. 38, офіс 16; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС-Логістік" (01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська/Басейна, 1-3/2, літера "А"; ) основну суму заборгованості у розмірі 796 000 (сімсот дев`яносто шість тисяч) грн. 00 коп., пеню у розмірі 79 188 (сімдесят дев`ять тисяч сто вісімдесят вісім) грн. 93 коп., інфляційні витрати у розмірі 10 143 (десять тисяч сто сорок три) грн. 85 коп., 3% річних у розмірі 13 557 (тринадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) грн. 57 коп. та суму судового збору у розмірі 13 483 (тринадцять тисяч чотириста вісімдесят три) грн. 67 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині відмовити.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 28 жовтня 2020 року об 10:30.

Сторонам протягом 5 днів надати суду докази понесених судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "30" жовтня 2020 р.

Суддя Т.О. Пономаренко