ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
веб-адреса:://od.arbitr.gov.ua
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" жовтня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1159/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Тарасенко Ю.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Єрмолаєв Ю.П. адвокат;

від відповідача: Пономаренко Ю.П. адвокат;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Трейд» до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдінгова компанія Мікрон» про стягнення 358195,18грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Легіон Трейд» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдінгова компанія Мікрон» про стягнення 358195,18грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Легіон Трейд» посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Холдінгова компанія Мікрон» умов укладеного між сторонами договору поставки №280416 від 28.04.2016р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.04.2020р. було відкрито провадження у справі №916/1159/20, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче зсідання на 21.05.2020р. о 11:40.

21.05.2020р. за вх.суду№12837/20 відповідач надав до суду відзив на позов.

В підготовчому засіданні від 21.05.2020р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 04.06.2020р. о 10:30, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.05.2020р. повідомлено учасників справи по дату та час підготовчого засідання.

У зв`язку із технічною неможливістю проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про що складено відповідний акт, суд дійшов висновку про відкладення підготовчого засідання.

В підготовчому засіданні від 04.06.2020р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 18.06.2020р. о 12:30, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.06.2020р. повідомлено учасників справи по дату та час підготовчого засідання.

В підготовчому засіданні від 18.06.2020р. було оголошено перерву на 07.07.2020р. о 12:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.06.2020р. повідомлено учасників справи по дату та час підготовчого засідання.

07.07.2020р. за вх.суду№17591/20 позивач надав до суду з позовною заявою (уточненною) в якій просить стягнути з відповідача 298326,60грн. основного боргу, 8594,42грн. 3% річних, 1757,91грн. інфляційного збільшення, 49516,25грн. пені.

В підготовчому засіданні від 07.07.2020р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 30.07.2020р. о 10:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.07.2020р. повідомлено учасників справи по дату та час підготовчого засідання.

В підготовчому засіданні від 30.7.2020р. було оголошено про закриття підготовчого проваження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.07.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу №916/1159/20 до розгляду по суті на 08.09.2020р. о 11:00 та повідомлено учасників справи по дату та час судового засідання.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 02.09.2020р., підготовче засідання 08.09.2020р. о 11:00 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 21.09.2020р. призначено судове засідання на 07.10.2020р. о 11:00 та повідомлено учасників справи по дату та час судового засідання.

В судовому засіданні від 07.10.2020р. було оголошено перерву на 19.10.2020р. о 11:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.10.2020р. повідомлено учасників справи по дату та час судового засідання.

16.10.2020р. за вх.суду№27622/20 відповідач надав до суду докази часткової сплати боргу у сумі 20000,00грн.

В судовому засіданні від 19.10.2020р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі №916/1159/20.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

28.04.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Легіон Трейд» (позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Холдінгова компанія Мікрон» (відповідач, Покупець) було укладено договір поставки №280416 (далі договір) відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується постачати товар (передавати у власність Покупця) для використання у підприємницькій, а Покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.п.3.1., 3.3., 3.4. договору поставка товару здійснюється на умовах «EXW, склад Постачальника» у відповідності із вимогами Міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс» (редакція 2010 року) або згідно умов, передбачених у Специфікації. Приймання передача товару по кількості та якості здійснюється Покупцем у порядку, передбаченому «Інструкцією про порядок приймання продукції ПТП та товарів народного споживання по якості та кількості» П-7, П-6 відповідно.Поставка товару здійснюється на протязі 5 календарних днів з моменту попередньої оплати або згідно строків, передбачених у Специфікації.

Розділом 4 догвоору сторони передбачили, що вартість кожної партії товару, що поставляється згідно п.3.1. договору визначається у видаткових накладних або у Специфікації. Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються у безготівковому порядку по попередній оплаті або згідно умов, передбачених у Специфікації. Загальна вартість товару по договору визначається згідно усіх видаткових накладних.

Згідно п.6.5. договору у випадку порушення Покупцем строку розрахунку за поставлений товар, останній сплачує на користь Постачальника штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час порушення грошового зобов`язання від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Розділом 7 договору строни встановили, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016р. У випадку, якщо жодна зі сторін письмово не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 20 днів до його закінчення, договір вважається пролонгованим ще на один рік. Дана умова діє на кожний наступний календарний рік.

Як вказує позивач, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу продукції металопрокату, на загальну суму 635121,00грн., а саме: згідно накладної №5 від 15.01.2019р. поставлено товару на суму 336429,00грн., згідно накладної №131 від 02.04.2019р. поставлено товару на суму 217615,20грн., згідно накладної №166 від 15.04.2019р. поставлено товару на суму 81076,80грн.

Позивач зазначає, що поставка товару за видатковою накладною №5 від 15.01.2019р. на суму 336429,00грн. Було здійснено на умовах попередньої оплати, зокрема Покупцем оплачено 13.11.2018р. 330840,00грн., 21.12.2018р. 1935,00грн. та 09.01.2019р. 4019,40грн., загалом сплачено 336794,40грн. Отже, враховуючи те, що Постачальником відповідно до видаткової накладної №5 від 15.01.2019р. поставлено продукції - металопрокату Покупцю на суму 336429,00 грн., а Покупцем сплачено більше 336794,40грн., різниця становить 365,40грн.

Позивач зазначає, що після цього, згідно видаткової накладної №131 від 02.04.2019р. позивачем було поставлено відповідачу продукції - металопрокату на суму 217615,20грн. Поставка товару здійснювалася на умовах передбачених у Специфікації №21 від 29.03.2019р. (до договору поставки №280416 від 28.04.2016р., яка є його невід`ємною частиною). Так, відповідно до Специфікації №21 від 29.03.2019р. до договору, умови оплати: післяоплата 100%, відтермінування до 30 календарних днів з дати поставки. Датою поставки продукції вважається дата видаткової накладної. Далі, згідно видаткової накладної №166 від 15.04.2019р. позивачем було поставлено відповідачу продукції - металопрокату на суму 81076,80грн. Поставка товару здійснювалася на умовах, передбачених у Специфікації №22 від 10.04.2019р. (до договору поставки №280416 від 28.04.2016р., яка є його невід`ємною частиною). Так, відповідно до Специфікації №22 від 10.04.2019р. до договору, умови оплати: оплата 100%, відтермінування до 30 календарних днів з дати поставки. Датою поставки продукції вважається дата видаткової накладної.

Позивач вказує, що факт отримання відповідачем товару підтверджується видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств позивача та відповідача. В свою чергу відповідачем не було оплачено товар, поставлений згідно видаткової накладної №131 від 02.04.2019р. на суму 217615,20грн. та видаткової накладної №166 від 15.04.2019р. на суму 81 076,80грн. Однак, при розрахунку заборгованості по оплаті товару, необхідно врахувати 365,40грн. які були надлишково сплачені відповідачем за раніше поставлений товар за видатковою накладною №5 від 15.01.2019р.

Таким чином, як стверджує позивач, загальна сума заборгованості відповідача по оплаті товару становить 298326,60грн., а отже, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання по оплаті за поставлену продукцію металлопрокату.

За неналежне виконання умов договору щодо оплати поставленого товару, позивач нарахував відповідачу 8594,42грн. 3% річних, 1757,91грн. інфляційного збільшення та 49516,25грн. пені.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити поховні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 298326,60грн. основного боргу, 8594,42грн. 3% річних, 1757,91грн. інфляційного збільшення та 49516,25грн. пені.

Відповідач суму основного боргу визнав у повному обсязі, однак заперечує проти позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат посилаючись на те, що згідно укладеному між сторонами спору договору поставки №280416 від 28.04.2016р. ТОВ "ЛЕГІОН ТРЕЙД" зобов`язалось постачати для потреб TOB ХК «МІКРОН» товар для використання у підприємницькій діяльності останнього, а саме металопрокатну продукцію. Загалом з січня 2019 року по квітень 2019 року на адресу ТОВ ХК «МІКРОН» було поставлено металопрокату на загальну суму 635121,00грн. За період з листопада 2018 року по січень 2019 року ТОВ ХК «МІКРОН» на умовах попередньої оплати, як того вимагає п.3.4. договору поставки №280416 від 28.04.2016р. було сплачено 336794,40грн. за поставлений згодом металопрокат. Договором поставки №280416 від 28.04.2016р. у п.3.4. визначено, що поставка здійснюється на умовах попередньої оплати або згідно строків, передбачених у Специфікації. Поставка від 15.01.2019р. була здійснена на умовах попередньої оплати, а в подальшому постачання здійснювалось без попередньої оплати (за видатковими накладними). В видаткових накладних №131 від 02.04.2019р. та №166 від 15.04.2019р. відсутнє посилання на відповідні Специфікації, більше того, сума до постачання, що вказана у Специфікації №21 від 29.03.2019р., відрізняється від суми у видатковій накладній №131 від 02.04.2019р.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задовленні позовних вимог в частині стягнення 8594,42грн. 3% річних, 1757,91грн. інфляційного збільшення та 49516,25грн. пені.

Під час розгляду справи відповідач частково сплатив заборгованість у сумі 20000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням від 05.10.2020р.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що 28.04.2016р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки №280416 відповідно до умов якого позивач зобов`язався постачати товар для використання у підприємницькій діяльності, а позивач зобов`язався прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу продукції металопрокату, на загальну суму 635121,00грн., а саме: згідно накладної №5 від 15.01.2019р. поставлено товару на суму 336429,00грн., згідно накладної №131 від 02.04.2019р. поставлено товару на суму 217615,20грн., згідно накладної №166 від 15.04.2019р. поставлено товару на суму 81076,80грн.

Поставку товару за видатковою накладною №5 від 15.01.2019р. на суму 336429,00грн. було здійснено на умовах попередньої оплати, зокрема Покупцем оплачено 13.11.2018р. 330840,00грн., 21.12.2018р. 1935,00грн. та 09.01.2019р. 4019,40грн., загалом сплачено 336794,40грн. Отже, враховуючи те, що Постачальником відповідно до видаткової накладної №5 від 15.01.2019р. поставлено продукції - металопрокату Покупцю на суму 336429,00 грн., а Покупцем сплачено більше 336794,40грн., різниця становить 365,40грн.

Згідно видаткової накладної №131 від 02.04.2019р. позивачем було поставлено відповідачу продукції - металопрокату на суму 217615,20грн. Поставка товару здійснювалася на умовах передбачених у Специфікації №21 від 29.03.2019р. (до договору поставки №280416 від 28.04.2016р., яка є його невід`ємною частиною). Так, відповідно до Специфікації №21 від 29.03.2019р. до договору, умови оплати: післяоплата 100%, відтермінування до 30 календарних днів з дати поставки. Датою поставки продукції вважається дата видаткової накладної.

Згідно видаткової накладної №166 від 15.04.2019р. позивачем було поставлено відповідачу продукції - металопрокату на суму 81076,80грн. Поставка товару здійснювалася на умовах, передбачених у Специфікації №22 від 10.04.2019р. (до договору поставки №280416 від 28.04.2016р., яка є його невід`ємною частиною). Так, відповідно до Специфікації №22 від 10.04.2019р. до договору, умови оплати: оплата 100%, відтермінування до 30 календарних днів з дати поставки. Датою поставки продукції вважається дата видаткової накладної.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідач у відзиві на позовну заяву визнав суму основного боргу у розмірі 298326,60грн.

Крім того, під час розгляду справи відповідач частково розрахувався на суму 20000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №897 від 05.10.2020р.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що відповідач під час розгляду справи сплатив заборгованість у сумі 20000,00грн., суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 20000,00грн. основного боргу.

Згідно з ч.ч. 1,4 ст.191 Господарського кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У відзиві на позовну зяву відповідач визнав суму основного боргу у повному обсязі.

Станом на день розгляду справи відповідачем не надано доказів погашення заборгованості за договором поставки №280416 від 28.04.2016р.

За таких обставин, враховуючи, що визнання відповідачем позову в частині стягнення основного боргу не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Трейд» в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №280416 від 28.04.2016р. у сумі 278326,60грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 49516,25грн. пені слід зазначити наступне.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня). Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п.6.5. договору у випадку порушення Покупцем строку розрахунку за поставлений товар, останній сплачує на користь Постачальника штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час порушення грошового зобов`язання від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Доводи відповідача про неможливість встановлення строку виконання зобов`язання з оплати за поставку, оскільки у видаткових накладних №131 від 02.04.2019р. та №166 від 15.04.2019р. відсутнє посилання на відповідні Специфікації, судом до уваги не приймаються, оскільки в зазначених видаткових накладних міститься посилання на договір поставки №280416 від 28.04.2016р., а Специфікації є невідємною частиною даного договору.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 49516,25грн. за період з 03.05.2019р. по 02.11.2019р. на суму боргу у розмірі 217249,80грн., за період з 16.05.2019р. по 15.11.2019р. на суму боргу у розмірі 81076,80грн., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 49516,25грн.

Щодо стягнення з відповідача 8594,42грн. 3% річних, 1757,91грн. інфляційного збільшення слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 8594,42грн. за період з 03.05.2019р. по 21.04.2020р. на суму боргу у розмірі 217249,80грн., за період з 16.05.2019р. по 21.04.2020р. на суму боргу у розмірі 81076,80грн., вважає його вірним та зазнчає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 8594,42грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційного збільшення у сумі 1757,91грн. за період з 01.06.2019р. по 31.03.2020р. на суму боргу у розмірі 217249,80грн., за перод з 01.06.2019р. по 31.03.2020р. на суму боргу у розмірі 81076,80грн., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає інфляційне збільшення у сумі 1757,91грн.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Трейд» до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдінгова компанія Мікрон» підлягають частковому задоволенню у сумі 338195,18грн. у тому числі 278326,60грн. основного боргу, 49516,25грн. пені, 8594,42грн. 3%, 1757,91грн. інфляційного збільшення, провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу у сумі 20000,00грн. підлягає закриттю.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 5371,50грн. покладаються на відповідача відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00грн.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Однак в підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Позивачем у судовому засіданні було повідомлено, що вказані документи позивачем будуть надані після винесення рішення.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, п.2 ч.1 ст.231, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Трейд» до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдінгова компанія Мікрон» про стягнення 358195,18грн. - задовольнити частково.

2. Провадження у справі №916/1159/20 в частині стягенння з Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдінгова компанія Мікрон» на користь користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Трейд» 20000,00грн. закрити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдінгова компанія Мікрон» (65030, м. Одеса, вул. М. Боровського, 37, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Трейд» (49125, м. Дніпро, вул. М. Лисиченко, 11, кв. 28, ) 278326,60грн. основного боргу, 49516,25грн. пені, 8594,42грн. 3%, 1757,91грн. інфляційного збільшення, 5371,50грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 28 жовтня 2020 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова