Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2020 р. м. Рівне Справа № 918/920/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккартон"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "БІМОЛ"

про стягнення в сумі 83 087,56 грн.

секретар судового засідання: Коваль С.М.;

представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Птіцин О.В.;

СУТЬ СПОРУ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луцьккартон" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІМОЛ" про стягнення 83 087,56 грн. заборгованості за договором поставки №217 від 06.02.2013 року.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги аргументовані неналежним виконанням відповідачем договору поставки.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору здійснював відповідачу поставку товару, однак в порушення умов договору відповідач не оплатив в повному обсязі за поставлений товар, заборгованість становить 83 087,56 грн.

Відповідач відзиву на позов з відображенням своєї правової позиції суду не надав, а проте в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 22 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 20 жовтня 2020 року.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року розгляд справи відкладено на 03 листопада 2020 року.

В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи без участі позивача.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав. Зазначив, що строк дії договору на час поставки товару закінчився, сторонами не погоджувалась ціна договору, а відтак поставка здійснювалась не на підставі договору. Відповідно, на думку відповідача, строк оплати поставленого товару не настав, оскільки позивач не пред`являв відповідачу претензії, рахунків тощо.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

06 лютого 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "БІМОЛ" (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцьккартон" (постачальник, позивач) було укладено договір поставки №217 (надалі - договір), відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується поставляти та передати у власність покупця паперово-картонну продукцію (надалі - товар), а покупець зобов`язується приймати та оплачувати товар.

У відповідності до пункту 9.1. договору, він набирає чинності з дати його підписання і діє до 31 грудня 2013 року, але в будь-якому випадку до проведення повних взаєморозрахунків між сторонами. Якщо до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить у письмовій формі про своє бажання розірвати договір, то він продовжує діяти на кожний наступний рік на тих самих умовах.

Згідно з умовами пункту 9.3. договору, його може бути розірвано достроково в односторонньому порядку. При цьому сторона, яка бажає розірвати договір, зобов`язана попередити письмово іншу сторону за 15 календарних днів до моменту його розірвання. В цей строк мають бути здійснені всі розрахунки між сторонами.

В матеріалах справи відсутні докази письмового повідомлення однієї з сторін про своє бажання розірвати договір. З наведеного суд робить висновок, що вказаний договір продовжував діяти на кожний наступний рік на тих самих умовах.

Відповідно до пункту 3.6. договору, поставка вважається виконаною з моменту передачі товару (партії товару) представнику покупця на складі покупця (якщо умови поставки СРТ) або на складі постачальника (якщо умови поставки EXW).

За умовами пункту 3.13. договору Передача товару покупцеві оформляється шляхом підписання ним видаткової накладної або товарно-транспортної чи залізничної накладної.

У пункті 4.1. договору сторони погодили, що ціна на товар є договірною і вказується в накладних.

Відповідно до пункту 4.2. договору, оплата товару здійснюється покупцем за кожну партію протягом 21 календарного дня з моменту поставки продавцем такої партії товару покупцю.

Як стверджує позивач, та що підтверджується матеріалами справи, 24 лютого 2020 року, згідно з видатковою накладною №РН-0000054, ТОВ "Луцьккартон" поставило для ТОВ "БІМОЛ" товар на суму 157 514,40 грн., а також згідно з видатковою накладною №РН-0000055 на суму 7 613,76 грн. Вказані видаткові накладні містять посилання на договір №217 від 06 лютого 2013 року.

Враховуючи положення пункту 4.2. договору, покупець був зобов`язаний провести оплату по 16 березня 2020 року включно.

Позивач вказує, що покупцем було здійснено часткову оплату в сумі 82 040,60 грн. Докази щодо проведення решти оплати товару, отриманого відповідачем 24 лютого 2020 року згідно з видатковими накладними №РН-0000054 та №РН-0000055 на суму 83 087,56 грн., в матеріалах справи відсутні. Відтак, залишок поставленої та неоплаченої відповідачем продукції становить 83 087,56 грн.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених вище обставин суд встановив, що спірні правовідносини між сторонами виникли з договору поставки.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як визначено положеннями статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд встановив, що позивач, відповідно до умов укладеного сторонами договору поставки, передав у власність відповідача товар на суму 83 087,56 грн. Докази оплати товару в цій частині станом на час прийняття рішення в матеріалах справи відсутні. А тому суд погоджується з твердженнями позивача про наявність невиконаного відповідачем зобов`язання щодо оплати поставленого товару. З огляду на таке, суд вважає обґрунтованими та законними вимоги про стягнення з відповідача 83 087,56 грн. заборгованості за договором поставки №217 від 06 лютого 2013 року. А отже, позовні вимоги у даній справі мають бути задоволені.

Щодо заперечень відповідача суд зазначає наступне. Суд встановив, що умови укладеного сторонами договору містять положення про пролонгацію дії договору у випадку відсутності письмових заперечень проти продовження його дії (пункт 9.1. договору). Матеріали справи не містять письмових заперечень проти продовження дії договору чи повідомлень про розірвання договору. Таким чином, станом на час поставки товару (24 лютого 2020 року) договір був чинним.

Разом з тим, в розумінні умов пункту 4.2. договору, відповідач допустив прострочення оплати поставленого товару. Таке прострочення з боку відповідача мало місце починаючи з 17 березня 2020 року.

Щодо тверджень відповідача про оплату поставленого товару в повному обсязі, оскільки вказані обставини підтверджуються актом звірки взаємних розрахунків, суд зазначає, що вказаний акт звірки взаємних розрахунків містить відомості про наявність заборгованості відповідача в розмірі 83 087,56 грн. Поряд з тим, суд не приймає акт звірки взаємних розрахунків як допустимий доказ здійснення оплат відповідачем, оскільки в розумінні статті 77 Господарського процесуального кодексу України, доказами сплати коштів можуть бути платіжні документи, банківські виписки, тощо.

Щодо посилань відповідача на те, що сторонами не узгоджено ціни договору суд зазначає, що вказана позиція спростовується наявними в матеріалах справи доказами: договором поставки №217 від 06 лютого 2013 року та видатковими накладними №РН-0000054 та №РН-0000055 від 24 лютого 2020 року.

Так, у розділі 4 договору сторони погодили умови щодо ціни та порядку розрахунків. Зокрема сторони домовились, що ціна на товар є договірною і вказується в накладних. Вартість товару визначається з врахуванням ПДВ та вказується в накладних, які є невід`ємною частиною даного договору (пункти 4.1., 4.4. договору). Видаткові накладні №РН-0000054 та №РН-0000055 відповідають умовам договору, відображають ціну товару та містять усі інші необхідні реквізити первинних бухгалтерських документів.

Відповідно до положень статті 627 ЦК України, статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

За правилами статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Таким чином аргументи відповідача не знаходять свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно з вимогами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

На думку суду, встановлені обставини щодо невиконання відповідачем договірних зобов`язань із вчасної оплати поставленого товару свідчать про порушення відповідачем прав позивача. Суд погоджується з аргументами позивача стосовно наявності підстав для стягнення заборгованості. Водночас відповідач не навів суду переконливих аргументів які б спростували чи переважили твердження позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 83 087,56 грн. відповідають положенням укладеного сторонами договору та нормам чинного законодавства, а тому мають бути задоволені.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При зверненні з позовом, позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 102,00 грн., який має бути стягнуто з відповідача на користь позивача у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІМОЛ" (34600, Рівненська область, Березнівський район, м.Березне, вул. Андріївська 87, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккартон" (43000, Волинська область, місто Луцьк, вул. Гребінки 12, ) 83 087 (вісімдесят три тисячі вісімдесят сім) грн. 56 коп. заборгованості та 2 102 (дві тисячі сто два) грн. 00 коп. судового збору.

Позивач (Стягувач): Товариство з обмеженою відповідальністю "Луцьккартон" (43000, Волинська область, місто Луцьк, вул. Гребінки 12, ).

Відповідач (Боржник): Товариство з обмеженою відповідальністю "БІМОЛ" (34600, Рівненська область, Березнівський район, м.Березне, вул. Андріївська 87, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне рішення складено 04 листопада 2020 року.

Суддя Качур А.М.