УХВАЛА

27 жовтня 2020 року

м. Київ

Справа № Б26/40/94-08

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Васьковського О.В., Погребняка В.Я.

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду

від 17.09.2020

та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області

від 27.07.2020

у справі № Б26/40/94-08

за заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельно-виробничий центр №1308"

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

09.10.2020 ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою від 09.10.2020 на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 17.09.2020 та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2020 у справі № Б26/40/94-08, підтвердженням чого є відтиск календарного штемпелю відділення поштового зв`язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 у справі № Б26/40/94-08 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Погребняка В.Я., судді - Васьковського О.В., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 15.10.2020.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № Б26/40/94-08 за касаційною скаргою ОСОБА_1 від 09.10.2020 на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 17.09.2020 та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2020, виходячи з наступного.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2020 у справі № Б26/40/94-08 відхилено скаргу кредиторів по заробітній платі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на дії ліквідатора Дашка І.В.

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.08.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2020 у справі № Б26/40/94-08 залишено без руху. Запропоновано скаржнику у строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску цього строку; належні докази направлення копії апеляційної скарги кредитору по заробітній платі у справі ОСОБА_2 ; належні докази сплати судового збору у сумі 2 102,00 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.09.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровського суду від 27.07.2020 у справі № Б26/40/94-08 повернуто заявникові.

Оскаржувана ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 17.09.2020 мотивована тим, що заявником апеляційної скарги на виконання вимог ухвали від 26.08.2020 про залишення апеляційної скарги без руху подано доповнення до апеляційної скарги, в яких, зокрема, зазначено, що відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" скаржник звільнена від сплати судового збору за подання даної апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно з п. 15 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" кредитори по заробітній платі звільняються від сплати судового збору, передбаченого п.п. 10 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", тільки у випадку звернення з грошовими вимогами до боржника, а звільнення від сплати судового збору за подання інших заяв (скарг) у справі про банкрутство Законом не передбачено. Окрім того, скаржником не додано належних доказів направлення копії апеляційної скарги кредитору по заробітній платі у справі ОСОБА_2 . Враховуючи те, що ОСОБА_1 не усунула недоліки апеляційної скарги у строк, визначений апеляційним господарським судом, суд апеляційної інстанції повернув її апеляційну скаргу на підставі ст. ст. 174, 260 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 3 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Стаття 258 Господарського процесуального кодексу України визначає вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги, зокрема, згідно з частиною 3 статті 258 Кодексу, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом (ст. 2 Закону України "Про судовий збір").

Положеннями статті 5 Закону України "Про судовий збір" визначено перелік категорій осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 5 вказаного Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються фізичні особи (крім суб`єктів підприємницької діяльності) - кредитори, які звертаються з грошовими вимогами до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати, зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, виплати авторської винагороди та аліментів, - після оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом.

Враховуючи зазначені положення, суд касаційної інстанції вважає, що пільги щодо звільнення від сплати судового збору мають позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, а також фізичні особи (крім суб`єктів підприємницької діяльності) - кредитори, які звертаються з грошовими вимогами до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати, зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, виплати авторської винагороди та аліментів, - після оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом, в тому числі у разі звернення зазначених осіб з апеляційними (касаційними) скаргами на судові рішення, прийняті за результатами розгляду вказаних вимог.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 25/37/09.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2020 у справі № Б26/40/94-08 відхилено скаргу кредиторів по заробітній платі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на дії ліквідатора Дашка І.В.

Тобто, оскаржувана ОСОБА_1 в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції від 27.07.2020 не стосується спору про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, а також кредиторських вимог до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати.

Оскільки, ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, якою питання щодо грошових вимог із заробітної плати або поновлення на роботі не вирішувалось, то підстави щодо наявності пільг при сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на вказану ухвалу суду першої інстанції були відсутні.

Згідно вимог ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Відтак, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2020 у справі № Б26/40/94-08 за відсутності доказів усунення недоліків апеляційної скарги у строк, встановлений судом, правомірно повернуто скаржнику на підставі ст. ст. 174, 260 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи зазначене, для Верховного Суду правильне застосування Центральним апеляційним господарським судом при прийнятті оскаржуваної ухвали від 17.09.2020 у справі № Б26/40/94-08 норм права є очевидними і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Подібний підхід щодо можливості обмеження права на доступ до правосуддя заради легітимної мети визнається виправданим й Європейським Судом з прав людини (п. 37 Рішення у справі "Мушта проти України" від 18.02.2011), яким встановлено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02) визначено, що такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" [рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57)].

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48), зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

За змістом ч. 2 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги ОСОБА_1 від 09.10.2020 на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 17.09.2020 у справі № Б26/40/94-08, відтак у відкритті касаційного провадження у справі № Б26/40/94-08 за касаційною скаргою ОСОБА_1 від 09.10.2020 на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 17.09.2020 слід відмовити.

Щодо оскарження ОСОБА_1 в касаційному порядку ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2020 у справі № Б26/40/94-08, колегія суддів зазначає, що пунктом 4 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21.04.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства № 2597-VIII, а введено його в дію з 21.10.2019.

З дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами).

Частиною 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства, який введено в дію з 21.10.2019, визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Виходячи із вимог ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду першої інстанції підлягають касаційному оскарженню тільки після її перегляду в апеляційному порядку.

З огляду на вищезазначене, оскаржувана ОСОБА_1 в касаційному порядку ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2020 у справі № Б26/40/94-08 в апеляційному порядку переглянута не була.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки ОСОБА_1 оскаржує ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2020 у справі № Б26/40/94-08, яка не була переглянута в апеляційному порядку, а отже, виходячи із вимог ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, не підлягає касаційному оскарженню, то необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № Б26/40/94-08 за касаційною скаргою ОСОБА_1 від 09.10.2020 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2020 на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 234, 235, пунктом 1 частини 1, частиною 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № Б26/40/94-08 за касаційною скаргою ОСОБА_1 від 09.10.2020 на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 17.09.2020 та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2020.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Білоус

Судді О.В. Васьковський

В.Я. Погребняк