ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2020 р. Справа №914/2513/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Кравчук Н.М.

Мирутенка О.Л.

Секретар судового засідання Матіїшин Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Авто-Лайн, б/н від 21.04.2020 (вх. №01-05/1556/20 від 30.04.2020),

на рішення Господарського суду Львівської області від 23.03.2020 (повний текст виготовлено 26.03.2020)

у справі №914/2513/19 (суддя Крупник Р.В..)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Авто-Лайн, Львівська обл., м. Сокаль

до відповідача-1: Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради, Львівська обл., м. Червоноград

до відповідача-2: Червоноградської міської ради, Львівська обл., м. Червоноград

до відповідача-3: Виконавчого комітету Червоноградської міської ради, Львівська обл., м. Червоноград

про солідарне стягнення 328 309,00 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явились;

від відповідача-1: не з`явились;

від відповідача-2: не з`явились;

від відповідача-3: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю Авто-Лайн звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення солідарно з Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради, Червоноградської міської ради та Виконавчого комітету Червоноградської міської ради 328 309,00 грн. компенсації з відшкодування пільгових перевезень громадян за період січень-березень 2018р.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.03.2020 у справі №914/2513/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Приймаючи вказане рішення у справі, місцевий господарський суд виходив з того, що:

- між позивачем та Виконавчим комітетом Червоноградської міської ради існують договірні відносини щодо організації перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, а між позивачем та Управлінням праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради існують договірні відносини щодо компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян на міських маршрутах;

- норми чинного законодавства України закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії, а тому обов`язку підприємства транспорту надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує обов`язок держави в особі її органів відшкодовувати такі пільги. Разом з тим, законодавством також передбачено, що розмір і механізм такого відшкодування встановлюються договором;

- враховуючи те, що сторонами було погоджено, що сума компенсації, яка підлягає виплаті позивачу в 2018 році, здійснюватиметься в межах кошторисних призначень та розподіляється пропорційно між усіма перевізниками, з огляду на те, що згідно затвердженого обсягу субвенції, позивачу підлягали виплаті кошти у розмірі 148 010,00 грн., які відповідачем було виплачено протягом 2018 року, суд не вбачає в діях відповідачів порушень умов укладених договорів та прав позивача;

- крім цього з положень чинного законодавства України та умов укладених позивачем договорів вбачається, що обов`язок здійснювати відшкодування коштів за пільгові перевезення пасажирів покладається на Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради і ніде в законодавстві та договорах не передбачено солідарного обов`язку відшкодування цих коштів відповідачем-2 та відповідачем-3.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 23.03.2020 у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу позивач зазначає, що:

- судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення помилково не враховано, що чинне законодавство не передбачає обмежень з надання пільгового перевезення у разі відсутності відповідного фінансування, а право на компенсування витрат за надані послуги з перевезень виникає безпосередньо на підставі закону та не залежить від здійснення такого фінансування, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання;

- забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені перевізником;

- право позивача на отримання компенсації вартості послуг, наданих пільговим категоріям населення, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, чи були передбачені Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік» видатки на ці потреби, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли не із наведеного Закону, а із законодавства, яким унормовано питання соціальних пільг визначеним у цьому законодавстві особам;

- обов`язок щодо розрахунку з перевізниками за надання пільгового проїзду покладено на головних розпорядників коштів місцевих бюджетів, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення. Отже, відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання послуг перевезення автомобільним транспортом пільгових категорій населення покладається на Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради як розпорядника коштів м. Червоноград на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення;

- позовні вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів заявлені правильно, оскільки спір виник саме у зв`язку з відсутністю рішення відповідача-2 щодо виділення коштів в необхідному обсязі при наявності укладеного договору з відповідачем-3.

04.09.2020 до суду від Червоноградської міської ради поступив відзив на апеляційну скаргу.

09.09.2020 до суду від Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради поступив відзив на апеляційну скаргу.

У вказаних відзивах відповідачі-1, 2 просять рішення Господарського суду Львівської області від 23.03.2020 у справі №914/2513/19 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, відповідачі зазначають, що уклавши відповідні договори, позивач погодив, що сума компенсації, яка підлягала виплаті у 2018 році, в т.ч. січні-березні 2018р. здійснюватиметься в межах кошторисних призначень та помісячного розпису асигнувань і ця сума не може перевищувати виділені кошторисні призначення та розподіляється пропорційно між усіма перевізниками, які уклали договір з головним розпорядником з врахуванням коефіцієнта, визначеного міською комісією з визначення коефіцієнта співвідношення чисельності пасажирів-пільговиків та пасажирів, які оплачують проїзд в автомобільному транспорті на 2018 рік За січень-березень 2018 року позивачу підлягали виплаті кошти у розмірі 148010,00 грн., які управлінням було виплачено протягом лютого-квітня 2018 року. Відтак позовні вимоги позивача, на думку відповідачів, є повністю безпідставними.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/2513/19 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Мирутенка О.Л. та Данко Л.С., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2020.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.05.2020 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю Авто-Лайн у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 23.03.2020 у справі №914/2513/19, апеляційну скаргу залишено без руху та зобов`язано скаржника протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути недоліки апеляційної скарги та надати суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановлених Законом України Про судовий збір порядку та розмірі.

При цьому, судом зазначено, що з врахуванням п.4 Прикінцевих положень ГПК України ( в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019) № 540-IX від 30.03.2020) встановлений судом строк на усунення недоліків апеляційної скарги продовжується на строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

17.08.2020 на електронну адресу суду від представника апелянта поступило клопотання, до якого додано докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановлених Законом України Про судовий збір порядку та розмірі ( платіжне доручення №663 від 17.08.2020).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Авто-Лайн на рішення Господарського суду Львівської області від 23.03.2020 у справі №914/2513/19, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 28.09.2020.

У зв`язку зі звільненням у відставку судді-члена колегії Данко Л.С., 28.09.2020 згідно розпорядження керівника апарату Західного апеляційного господарського суду №400 здійснено автоматизовану зміну судді члена колегії Данко Л.С.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2020 до складу колегії замість судді Данко Л.С. введено суддю члена колегії Кравчук Н.М.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 на клопотання апелянта розгляд апеляційної скарги відкладено на 19.10.2020.

В судовому засіданні 19.10.2020 за згодою представників сторін оголошено перерву до 26.10.2020.

Сторони участі уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

26.10.2020 на електронну адресу суду поступило клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч.12 ст. 270 ГПК України.

Оскільки сторони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, явка учасників справи у судове засідання судом не визнавалася обов`язковою, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін в судовому засіданні 19.10.2020, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 28.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю Авто-Лайн (Перевізник) та Виконавчим комітетом Червоноградської міської ради (Організатор) укладено Договір про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування № 1/17 (далі Договір № 1/17) відповідно до якого організатор надає перевізникові право на обслуговування автобусного маршруту загального користування в режимі маршрутного таксі: №2 Автовокзал вул. Львівська, вул. Св. Володимира (Автопарк).

Термін дії Договору з 31.03.2017 до 24.07.2019 (п. 4.1 Договору № 1/17).

Відповідно до п.2.1.5 Договору № 1/17 організатор забезпечує компенсацію втрат перевізнику внаслідок перевезення пільгових категорій пасажирів за окремою угодою між перевізником і Управлінням праці та соціального захисту населення, в межах коштів субвенції, спрямованих рішенням міської ради Управлінню праці та соціального захисту населення.

29.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю Авто-Лайн та Управлінням праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області (Головний розпорядник) укладено Договір про компенсацію втрат від перевезень пільгових категорій громадян, що мають право на пільговий проїзд на автомобільному транспорті (далі Договір № 3), строк чинності котрого був з 01.01.2018 до 31.12.2018, а в частині оплати до повного виконання.

Пунктом 1.2 Договору № 3 визначено, що він регламентує відносини сторін щодо проведення компенсації головним розпорядником перевізнику витрат від перевезень пільгових категорій громадян, що мають право на пільговий проїзд, відповідно до чинного законодавства в 2018 році та фінансуються по КПКВ 0813033 Компенсаційні виплати на пільговий проїзд автомобільним транспортом окремих категорій громадян.

Відповідно до положень пунктів 1.3 та 1.4 Договору № 3 фінансування видатків на компенсацію перевізникам втрат від перевезень пільгових категорій громадян, що мають право на пільговий проїзд здійснюється в межах кошторисних призначень та помісячного розпису асигнувань з врахуванням довідок змін, доведених міським фінансовим управлінням Червоноградської міської ради. Компенсація перевізникам втрат від перевезень пільгових категорій громадян, що мають право на пільговий проїзд, здійснюється пропорційно між всіма перевізниками, які уклали договір з Головним розпорядником з врахуванням коефіцієнта, визначеного міською комісією з визначення коефіцієнта співвідношення чисельності пасажирів пільговиків та пасажирів, які оплачують проїзд в автомобільному транспорті на 2018р. Сума, яка не взята до відшкодування головним розпорядником, не переходить до наступного звітного періоду, але може бути переглянута у кінці бюджетного року при надходженні додаткового фінансування.

За змістом п. 2.2.2 Договору № 3 перевізник подає своєчасно в повному обсязі та згідно встановлених форм головному розпоряднику до 25 числа місяця наступного за звітним розрахунки суми компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Головний розпорядник після прийняття розрахунків та уточнення, в межах затверджених бюджетних асигнувань складає разом з перевізником відповідні акти звірки розрахунків за формою 3-пільга і до 1 числа місяця, наступного за звітним, реєструє в органах державного казначейства бюджетні фінансові зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем була надано Управлінню праці та соціального захисту населення розрахунки компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян на міських маршрутах за період січень-березень 2018 року на загальну суму 476319 грн.

Разом з тим, після прийняття вказаних розрахунків та уточнення в межах бюджетних асигнувань, відповідно до платіжних доручень №399 від 14.02.2018, №642 від 13.03.2018 та від 20.04.2018 позивачу було виплачено кошти у розмірі 148010,00 грн.

З огляду на наведене Товариство з обмеженою відповідальністю Авто-Лайн звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення солідарно з Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради, Червоноградської міської ради та Виконавчого комітету Червоноградської міської ради 328 309,00 грн.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами ст. 908 Цивільного кодексу України визначено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення; загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

При цьому правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону передбачено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 11 Закону України Про автомобільний транспорт (надалі - Закон) надання соціально значущих послуг автомобільного транспорту здійснюється відповідно до законодавства з питань поставки продукції для державних потреб.

Соціально значущими послугами автомобільного транспорту є послуги з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування за визначеними уповноваженими органами тарифами та на пільгових умовах відповідно до законодавства.

Положенням ч. 1 ст. 29 Закону України Про автомобільний транспорт встановлено, що автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України Про автомобільний транспорт, відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Частиною 1 статті 42 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено, що договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Приписами ст. 37 Закону України Про автомобільний транспорт визначено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України Про автомобільний транспорт органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Плата за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти, що здійснюється транспортом загального користування, визначається за домовленістю сторін, якщо вона не встановлена тарифами, затвердженими у встановленому порядку. Пільгові умови перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти транспортом загального користування можуть встановлюватися організацією, підприємством транспорту за їх рахунок або за рахунок відповідного бюджету у випадках, встановлених законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 2 ст. 916 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 2 Бюджетного кодексу України, видатки бюджету - це кошти, спрямовані на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом.

Положеннями ст. 30 цього ж кодексу визначено, що видатки Державного бюджету України включають бюджетні призначення, встановлені законом про Державний бюджет України на конкретні цілі, що пов`язані з реалізацією державних програм, перелік яких визначено статтею 87 цього Кодексу.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 87 цього ж кодексу до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі на державні програми соціальної допомоги.

У відповідності до підпункту "б" пункту 4 статті 89 цього ж кодексу, до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансферів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, зокрема, державні програми соціального захисту.

За змістом статті 102 цього ж кодексу видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Порядок та механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету встановлений Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, який був чинним на момент виникнення та існування спірних правовідносин.

Пунктом 1 Порядку встановлено, що цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України ( 2456-17 ) механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; доставки громадянам повідомлень про призначення субсидії; виплати громадянам частини невикористаної субсидії для відшкодування витрат на оплату природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг з електропостачання для індивідуального опалення; допомоги сім`ям з дітьми, малозабезпеченим сім`ям, особам з інвалідністю з дитинства, дітям з інвалідністю, тимчасової державної допомоги дітям, допомоги по догляду за особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, в тому числі на догляд (крім державної соціальної допомоги на догляд особам, зазначеним у пунктах 1-3 частини першої статті 7 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" ( 1727-15 )), щомісячної компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю I групи, а також за особою, яка досягла 80-річного віку, тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, та поштові витрати за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктами 2, 3 Порядку передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об`єднаних територіальних громад на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об`єднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Відповідно до п.5 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів готують щомісяця інформацію про суми нарахованих соціальних виплат, пільг та житлових субсидій населенню та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконавчих органів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад.

Отже, обслуговуючи категорію громадян України, які мають право на пільговий проїзд автомобільним транспортом, перевізник не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування перевізнику витрат на перевезення визначених категорій громадян.

Забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені перевізником.

Тобто, фінансові зобов`язання держави щодо компенсації вартості послуг перевезення автомобільним транспортом, наданих пасажирам - пільговим категоріям громадян виникає із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавством особам.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачем протягом січня - березня 2018 року здійснювалося перевезення автомобільним транспортом пільгових категорій населення на загальну суму 476 319 грн.

Здійснення відшкодування витрат, понесених позивачем унаслідок надання послуг перевезення автомобільним транспортом пільгових категорій населення, покладається відповідно до укладеного між сторонами договору та вищезазначених приписів законодавства на Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради як розпорядника коштів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення.

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування (ч.ч. 3, 4 ст. 11 ЦК України).

Згідно з приписами статей 526, 525 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні приписи містить і ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до платіжних доручень №399 від 14.02.2018, №642 від 13.03.2018 та від 20.04.2018 позивачу виплачено кошти у розмірі 148010,00 грн.

Відтак, всупереч згаданим приписам закону відповідач-1 не виконав своїх зобов`язань з відшкодування понесених позивачем витрат унаслідок надання послуг перевезення на пільгових умовах у розмірі 328 309 грн.

Місцевим господарським судом зроблено висновок, що з підписаних актів звіряння розрахунків за надані населенню послуги, які позивач підписав без жодних зауважень, вбачається, що станом на 01.01.2019 заборгованість Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради перед позивачем відсутня.

Однак суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки в зазначених документах йдеться про розрахунки між сторонами виключно в межах бюджетних асигнувань.

Право позивача на отримання компенсації вартості послуг, наданих пільговим категоріям населення, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, чи передбачені були Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» видатки на ці потреби, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли не із наведеного Закону, а із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним у цьому законодавстві особам.

Водночас, судом першої інстанції залишено поза увагою, що ч. 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо у залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007).

Зокрема, у Рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України наголосив, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом із тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ (справа "Кечко проти України", заява № 63134/00) держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення ЄСПЛ). У п. 26 цього рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях ЄСПЛ від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, а тому рішення Господарського суду Львівської області від 23.03.2020 у справі №914/2513/19 слід скасувати.

Разом з тим, за змістом ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

З наведених вище положень чинного законодавства України та умов укладених позивачем договорів вбачається, що обов`язок здійснювати відшкодування коштів за пільгові перевезення пасажирів покладається на Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради.

Оскільки ні в законодавчих актах, ні в укладених позивачем договорах не передбачено солідарного обов`язку відшкодування цих коштів відповідачем-2 та відповідачем-3, колегія суддів вважає що позов слід задоволити частково - стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради на користь позивача 328 309 грн. заборгованості за пільгові перевезення пасажирів, а у задоволенні позовних вимог до Червоноградської міської ради та Виконавчого комітету Червоноградської міської ради відмовити.

Відповідно до ч.14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції покласти на відповідача-1 в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 277, 280, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Авто-Лайн задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 23.03.2020 у справі №914/2513/19 скасувати та прийняти нове рішення.

3. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Авто-Лайн задоволити частково.

4. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради (80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. Сокальська,1, ідентифікаційний код 25258142) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Авто-Лайн (80000, Львівська область, Сокальський район, м. Сокаль, вул. Чайковського, корпус 5, ідентифікаційний код 32475011) 328 309 грн. заборгованості, 4 924,64 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 7 386,96 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. У задоволенні позову до Червоноградської міської ради та Виконавчого комітету Червоноградської міської ради відмовити.

6. На виконання постанови Господарському суду Львівської області видати наказ.

7. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

8. Порядок та строк оскарження встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Мирутенко О.Л.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 03.11.2020