ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2020 р. Справа№ 927/138/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Калатай Н.Ф.

за участі секретаря - Стародуб М.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецмоноліт» на рішення Господарського суду Чернігівської області (суддя Белов С.В.) від 08.07.2020 (повний текст складено 08.07.2020) у справі №927/138/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансмонтаж-ВБК»

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецмоноліт»

про стягнення 683 795,00 грн,

за участі представників згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Південтрансмонтаж-ВБК» звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецмоноліт» про стягнення 683795,00 грн, з яких 350000,00 грн основного боргу, 322000,00 грн пені, 11795,00 грн 3% річних, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, які виникли за договором №25/05-2018 оренди обладнання від 25 травня 2018 року.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області (суддя Белов С.В.) від 08.07.2020 (повний текст складено 08.07.2020) у справі №927/138/20 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецмоноліт» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансмонтаж-ВБК» 350000,00 грн основного боргу, 8176,00 грн пені, 1004,10 грн трьох відсотків річних, а також 5387,74 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано встановленими судом обставинами підписання сторонами договору оренди обладнання, передання цього обладнання позивачем у користування відповідачу, та неналежним виконанням відповідачем обов`язку з оплати наданих послуг з оренди обладнання.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецмоноліт» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою, ТОВ «Укрспецмоноліт» наголошує на невідповідності встановлених судом обставин тим, які дійсно мали місце. Судом залишено поза увагою доводи відповідача про зміну позивачем умов договору від 25.05.2018 на свою користь, у тому числі, щодо порядку передачі майна та порядку розрахунку за це майно. Одночасно, судом не надано належної оцінки доводам відповідача про відсутність у позивача будь-яких первинних документів бухгалтерської та податкової звітності, які б підтверджували існування між сторонами господарських відносин.

У прохальній частині апеляційної скарги ТОВ «Укрспецмоноліт» заявлено клопотання про витребування у ТОВ «Південтрансмонтаж-ВБК» оригіналів документів, а саме: договору оренди обладнання від 25 травня 2018 року №25/05-2018, специфікацію№1 від 25.05.2018 та акт зворотного прийому-передачі предмету оренди від 28.12.2018.

До Північного апеляційного господарського суду надійшов лист ТОВ «Південтрансмонтаж-ВБК», у якому позивач вказує на неотримання ним копії апеляційної скарги та ухвали про відкриття апеляційного провадження, що, за висновком позивача унеможливлює подання ним відзиву на апеляційну скаргу. Одночасно, ним наголошено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, винесеним з дотриманням вимог чинного законодавства.

19.08.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Пашкіна С.А., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 24.09.2020.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020, у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Кропивної Л.В. та Пашкіної С.А., які входить до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 22.09.2020 у справі №927/138/20, у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Кропивної Л.В. та Пашкіної С.А., визначено колегію суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2020 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецмоноліт» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.07.2020 у справі №927/138/20 до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2010 оголошено перерву у розгляді справи №927/138/20 до 22.10.2020.

В судовому засіданні 22.10.2020 представник апелянта підтримав своє клопотання про витребування доказів.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів відмовила в його задоволенні, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 16.03.2020 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Обґрунтовуючи клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відповідач зазначає, що на його думку дана справа, потребує детального розгляду спору по суті та з`ясування всіх обставин, а саме: встановлення відповідності договорів, що знаходяться у сторін по справі та наявності оригіналу договору у позивача та підтвердження здійснення господарської операції згідно договору оренди обладнання від 25 травня 2018 року №25/05-2018 та наявності первинних документів, згідно яких зазначена операція була здійснена.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2020 відкладено розгляд справи по суті на 24.06.2020 та зобов`язано позивача та відповідача надати на огляд суду оригінали документів, копії яких були надані сторонами суду; визнано явку позивача та відповідача обов`язковою.

У судовому засіданні 24.06.2020 представник позивача надав суду для огляду оригінали документів, копії яких були надані позивачем суду. Представник позивача в судовому засіданні зазначив про те, що докази отримання рахунку відповідачем існують лише з 08 січня 2020 року, а також зазначив, що стягнути з відповідача позивач просить суму боргу саме у розмірі 350000,00 грн, незважаючи на те, що в рахунку на оплату №88 від 28 грудня 2018 року зазначено суму боргу у розмірі 350000,00 грн, а всього з ПДБ 420000,00 грн.

Відповідач в судове засідання 24.06.2020 повноважного представника не направив, про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Витребування судом першої інстанції оригіналів документів, а саме: договору оренди обладнання від 25 травня 2018 року №25/05-2018, специфікацію№1 від 25.05.2018 та акту зворотного прийому-передачі предмету оренди від 28.12.2018, які було додано позивачем до позовної заяви, огляд їх судом першої інстанції та визнання цих доказів належними та достовірними виключає необхідність їх повторного огляду судом апеляційної інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

25 травня 2018 року між Товариством з обмеженого відповідальністю «ПІВДЕНТРАНСМОНТАЖ-ВБК» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦМОНОЛІТ» (орендар) укладено договір №25/05-2018 оренди обладнання.

Відповідно до умов договору (п.1.1): «В порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати орендарю в тимчасове володіння та користування, а орендар зобов`язується прийняти в тимчасове володіння та користування обладнання для влаштування монолітних ростверків в кількості визначеній в специфікації № 1 від 25.05.2018 до даного договору (в подальшому - предмет оренди), та зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату. За домовленістю сторін комерційна вартість об`єкта оренди станом на день підписання даного договору складає 1041776,00 грн. (один мільйон сорок одна тисяча сімсот сімдесят шість грн. 00 коп.).

Відповідно до п. 3.1. договору: «Підписанням договору орендар підтверджує, що предмет оренди (зазначений в специфікації № 1 від 25.05.2018) ним отриманий та перебуває в нього, повернення предмету оренди здійснюється виключно за актом приймання-передачі.»

«Предмет оренди вважається повернутим з оренди з моменту оформлення відповідного акту приймання-передачі, складеного в день передання». Орендар зобов`язується повернути предмет оренди по закінченні строку дії договору п.3.3., 3.4. договору/.

Пунктом 4.1. договору сторони передбачили: «Строк оренди складає 3 місяці з моменту підписання договору».

«За відсутності письмових заперечень з боку орендодавця та подальшого користування орендарем предметом оренди, договір оренди обладнання вважається пролонгованим та діє до повного повернення обладнання» /п.4.2. договору/.

Відповідно до п. 5.1.-5.3. договору «Орендна плата встановлюється у розмірі 50000,00 грн (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) на місяць, за весь період оренди 150000,00 грн (сто п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) (50 000,00 х 3 = 150000,00). Орендна плата сплачується на поточний рахунок орендодавця протягом 5-ти банківських днів з дня виставлення рахунку орендодавцем. Орендар зобов`язується сплатити весь строк оренди протягом 5-ти днів з моменту підписання акту приймання-передачі (повернення предмета оренди)».

Відповідно до умов п. 6.4.3. договору «Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплатити орендну плату».

Предмет оренди має бути повернутий орендодавцю протягом 3-х робочих днів по закінченні строку оренди, визначеного в п. 4.1. даного договору, або припинення договору на інших умовах, в справному стані з урахування нормального фізичного зносу, що виник у процесі експлуатації/п.7.1. договору/.

У відповідності до п. 7.3. договору «Повернення орендодавцю предмета оренди (згідно специфікації № 1 от 25.05.2018) здійснюється по акту приймання-передачі, складеному в день повернення предмета оренди».

«У випадку порушення зобов`язань по даному договору сторони несуть відповідальність, визначену даним договором та діючим в України законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /п.9.2. договору/.

Відповідно до умов п. 9.3. договору «Орендар несе наступну відповідальність по даному договору:

- у випадку порушення орендарем правил користування предметом оренди, згідно з умовами даного договору, орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю збитки, що при цьому виникли, в установленому законом порядку;

- у випадку прострочення сплати орендних платежів орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення. Строк нарахування орендодавцем неустойки складає два роки.

«Сторони погодили, що позовна давність щодо стягнення пені складає два роки. Розмір пені не може перевищувати 500000,00 п`ятсот тисяч 00 гривень)» /п.9.4-9.5. договору/.

Відповідно до умов п.11.1. договору «Даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором».

Спір у справі, що розглядається виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку з оплати орендних платежів за договором оренди від 25.05.2018.

Місцевий господарський суд, встановивши, що на виконання умов договору орендодавцем 25.05.2018 передано, а орендарем прийнято предмет оренди зазначений у специфікації №1 від 25.05.2018, а 28.12.2018 - повернуто підписаним та скріпленим печатками з обох сторін актом зворотного прийому-передачі предмету оренди від 28.12.2018 дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення суми основного боргу у заявленому позивачем розмірі - 350000,00 грн (триста п`ятдесят тисяч грн 00 коп).

Колегія суддів погоджується з висновком суду у зв`язку з таким.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статей 11, 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України та частини першої статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендарю) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції мотивовано виходив з обставин існування між сторонами договірних орендних правовідносин.

Так, до позовної заяви додано копію договору оренди обладнання від 25.05.2018 №25/05-2018, специфікацію №1 від 25.05.2018 та акт зворотного прийому-передачі предмету оренди від 28.12.2018. До відзиву відповідачем додано скан-копію договору оренди обладнання від 25.05.2018 №25/05-2018, умови якого у частині порядку передання майна у користування та порядку нарахування та сплати орендних платежів суттєво відрізняються.

При цьому, відповідачем наголошено, що він дійсно підписував договір оренди обладнання, однак у редакції, доданій ним до відзиву. Позивач же навмисно змінив умови договору, оскільки визначених договором документів на підтвердження передання майна в оренду у нього немає.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розглядаючи спір, колегія суддів встановила, що умови договору як поданого позивачем так поданого відповідачем щодо загальної вартості обладнання, вартості одного місяця оренди, строку дії договору та порядку його продовження є ідентичними.

Перелік переданого в оренду обладнання, визначений Специфікацією №1 до договору оренди обладнання є ідентичним переліку майна у акті зворотного прийому-передачі предмету оренди від 28.12.2018. Акт прийому-передачі майна від 28.12.2018 скріплений печаткою та підписом керівника відповідача.

Одночасно, у листі від 20.11.2019 №380 відповідач просить позивача надати йому копію договору оренди №25/05-2018 з метою уточнення вартості орендованої опалубки, вартості ремонту орендованої трамбівки JCB, та вартості орендованого компресора СПК-25. Трамбівка та компресор включені до переліку майна повернутого за актом прийому-передачі майна від 28.12.2018.

Враховуючи встановлене, положення статей 74, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, а також наявні в матеріалах справи дві редакції спірного договору оренди обладнання №25/05-2018 від 25.05.2018, колегія суддів дійшла висновку про існування між сторонами договірних орендних відносин. Факт користування відповідачем спірним майном підтверджується листуванням сторін та актом зворотного прийому-передач майна. Відсутність акту приймання-передачі орендованого майна в оренду цієї обставини не спростовує.

Відсутність підпису орендаря на кожній сторінці договору не спростовує факт існування між сторонами договірних відносин, оскільки така вимога до форми договору законодавчо не встановлена. Водночас, статтею 42 Господарського кодексу України встановлено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Відповідач, обираючи контрагента та оцінюючи ризики укладення з ним будь-яких договорів, не був позбавлений можливості проявити обачливість та підписати кожну сторінку договору.

Статтею 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Приписами статті 763 Цивільного кодексу України унормовано, що договір найму укладається на строк, установлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк.

Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

За умовами договору від 25.05.2018 №25/05-2018 строк оренди обладнання становить 3 місяці та може бути подовжений за згодою сторін (Розділ 4 договору «Срок аренды»).

Як уже було зауважено, сторонами надано два різних примірника договору оренди обладнання від однієї дати, якими визначено порядок передачі майна в оренду: з моменту підписання договору або ж з моменту складення відповідного акту прийому-передачі.

Враховуючи приписи статті 765 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму, колегія суддів дійшла висновку про те, що майно, обумовлене у Специфікації №1 та актом зворотного прийому-передачі майна від 28.12.2018 було передано орендарю у момент підписання договору. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Відтак, загальний строк оренди за договором склав 7 місяців.

За частиною четвертою статті 762 Цивільного кодекс України, наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Частиною п`ятою унормовано, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. За частиною шостою цієї статті, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У відзиві на позов, поясненнях по справі та апеляційній скарзі відповідач неодноразово наголошував, що оскільки необхідність в оренді обумовленого Специфікацією №1 та актом зворотного прийому-передачі майна від 28.12.2018 майна відпала, а позивач не виставляв рахунки на оплату, а також оскільки цим майном відповідач не користувався, то, відповідно, відсутні підстави для стягнення плати за користування цим майном. Колегія суддів вважає таку позицію відповідача хибною та не підтвердженою нормами матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини сторін.

Так, частинами 4, 6 статті 762 Цивільного кодексу України унормовано випадки зменшення орендної плати за договором або ж звільнення його від таких платежів. Відповідачем не надано доказів існування щодо спірного договору оренди жодного з визначених випадків. Докази розірвання або ж відмови від договору матеріали справи не містять. Невикористання орендованого майна, що знаходиться у розпорядженні орендаря не є підставою для звільнення від обов`язку за договором щодо оплати орендних платежів.

За нормами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У цьому питанні подані сторонами договори містять суперечності: розрахунок за оренду обладнання проводиться одним платежем на підставі виставленого орендодавцем рахунку за усі місяці оренди, або ж шляхом авансування орендних платежів на один місяць оренди за рахунком, наданим орендодавцем.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин сторін частину другу статті 530 Цивільного кодексу України.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, на сплату орендної плати за період оренди з червня 2018 по грудень 2018 року в розмірі 350000,00 грн (триста п`ятдесят тисяч грн 00 коп), згідно умов Договору 50000,00 грн за місяць оренди, орендодавець виставив орендарю рахунок №88 від 28.12.2018.

У матеріалах справи міститься копія повідомлення про вручення відповідачу 08.01.2020 рахунку №88 від 28.12.2018. Інших доказів отримання рахунку відповідачем матеріали справи не містять.

Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 350000,00 грн. Станом на день подачі позову відповідач заборгованість у сумі 350000,00 грн не сплатив.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність прострочки відповідача з оплати орендних платежів за договором з 14.01.2020.

Оскільки матеріали справи підтверджують перебування сторін у договірних відносинах щодо оренди майна, обумовленого у Специфікації №1, період оренди - 7 місяців, як і відсутність доказів оплати відповідачем наданих цьому послуг, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення 350000,00 грн заборгованості.

Одночасно, з посиланням на пункт 9.3. договору, позивачем нараховано до сплати відповідачу та заявлено до стягнення за порушення термінів оплати 322000,00 грн пені за період з 17.08.2019 до 17.02.2020.

Відповідно до умов п. 9.3. договору «Орендар несе наступну відповідальність по даному договору: у випадку прострочення сплати орендних платежів орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення. Строк нарахування орендодавцем неустойки складає два роки.

«Сторони погодили, що позовна давність щодо стягнення пені складає два роки. Розмір пені не може перевищувати 500000,00грн» /п.9.4-9.5. договору/.

Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статей 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платник грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У пункті 9.4. договору сторони домовились, що строк нарахування неустойки становить два роки, а строк позовної давності щодо стягнення пені становить два роки.

Розмір пені, передбачений ст.1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем взятих на себе зобов`язань саме з 14.01.2020 (дата отримання відповідачем рахунку №88 08.01.2020), колегія суддів вважає мотивованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення пені виключно за період з 14.01.2020 до 17.02.2020 у розмірі 8176,00 грн.

Позивачем також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 11795,00 грн 3% річних за період з 03 січня 2019 року по 17 лютого 2020 року.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, судом встановлено наявність прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань з 14.01.2020, дослідивши поданий позивачем розрахунок, колегія суддів вважає мотивованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення трьох відсотків річних у сумі 11795,00 грн за період з 14.01.2020 до 17.02.2020.

Отже, місцевий господарський суд повно та всебічно дослідив матеріали справи та доводи сторін, застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права, якими врегульовано ці правовідносини, ухвалив законне та обґрунтоване рішення суду. Підстави для його скасування - відсутні.

Доводи заявника апеляційної скарги стосовно не дослідження у повній мірі обставин, що мають значення для розгляду справи, не підтвердились під час апеляційного перегляду справи.

Так, відсутність первинних бухгалтерських документів, тобто фактично, недотримання позивачем вимог у частині своєчасного бухгалтерського обліку господарсько-фінансових операцій не спростовує існування між сторонами договірних відносин, оскільки, як уже було зауважено, такі відносини підтверджено іншими належними та вірогідними доказами.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Оскільки цією постановою суд апеляційної не змінює рішення та не ухвалює нового судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецмоноліт» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.07.2020 у справі №927/138/20 - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.11.2020.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Є.Ю. Пономаренко

Н.Ф. Калатай