ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.11.2020 м. Ужгород Справа № 907/458/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

№907/458/20

за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно- імпортний банк України» м. Київ до Товариство з обмеженою відповідальністю «Велішан» с. Серне Мукачівського району та до ОСОБА_1 АДРЕСА_1 про стягнення солідарно суми 1 063 984,06 грн. заборгованості.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Державний експортно- імпортний банк України» м. Київ звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю «Велішан» с. Серне Мукачівського району та до ОСОБА_1 АДРЕСА_1 про стягнення солідарно суми 1 063 984,06 грн. заборгованості за Договором №67416К19 від 19.08.2016, посилаючись на порушення умов договору та вимог, ст.ст. 525, 526, 530, Цивільного кодексу України,ст.193 Господарського кодексу України

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки справа №907/458/20 не є складною в розумінні норми ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, будь-яких клопотань щодо розгляду спору з повідомленням (викликом) сторін подано не було, у зв`язку з чим, враховуючи також, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14.07.2020 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; визначено відповідачам строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, та, встановлено сторонам строк для подання відповіді на відзив (позивачем) та заперечень (відповідачами) (якщо такі будуть подані) не пізніше 01.09.2020 р.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Вказана ухвала суду від 14.07.2020 була надіслана відповідачу 1 на його поштову адресу та як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, повернута до суду 21.09.2020 з позначкою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки, щодо пересилання поштового відправлення».

Ухвала суду від 14.07.2020 була надіслана відповідачу 2 на його поштову адресу та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, повернута до суду 23.07.2020 з позначкою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року роз`яснено, що за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пунктом 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідачі своїми правами на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористалися. У встановлений судом строк відповідачами не подано до суду відзиву на позовну заяву позивача.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.08.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», (надалі - Позивач, Банк, АТ «Укрексімбанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Велішан» (надалі - Відповідач, Позичальник, ТОВ «Велішан») було укладено Кредитний договір № 67416К10 (надалі - Договір), згідно з яким Відповідачу було надано кредит в сумі 2 008 400,57 грн. на придбання нового трактору New Holland T7060, з процентною ставкою в розмірі 21,3 % річних, строком на 60 міс. по 30.07.2021 р.

Відповідно до п.2.1 Договору Банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за Кредитом, комісії та інші платежі за цим договором.

Сума кредиту 2 008 400,57 грн ( пункт 2.3.1 Договору).

Датою остаточного повернення Кредиту є включно до « 30» липня 2021 року (пункт 2.4 Договору).

Пунктом 3.1 Договору встановлено тип та розмір процентної ставки, а саме: 21,3% річних. Проценти за Кредитом нараховуються протягом усього строку користування Кредитом на залишок Основного боргу на кінець календарного дня за кожний день користування Кредитом на основі Банківського року (пункт 3.1.4 Договору).

Розмір та порядок нарахування комісії за кредитом визначений розділом 3.2 Договору та становить 0,1% від Суми Кредиту, зазначеної у підпункті 2.3.1 цього договору. Комісія за управління нараховується починаючи з дати набуття чинності цим Договором відповідно до підпункту 14.1.1 цього договору і закінчуючи датою повного виконання зобов`язань з погашення Кредиту (включно), але не більше 90 днів з дати повного погашення Кредиту, визначеної згідно з пунктом 6.4 цього Договору.

Відповідно до п.8.1.2 Кредитного договору від 19.08.2016 р. №6746К10 Банк має право вимагати виконання грошових зобов`язань за цим договором у повному обсязі, тобто достроково, у випадку, передбаченому п. 9.2.6.3 та 5.10.3., 5.10.4, 5.10.9 Кредитного договору - Позичальником порушено виконання будь-якого зобов`язання за Кредитним договором, позичальником порушено виконання будь-якого зобов`язання за будь-яким іншим кредитним договором, укладеним між Позичальником і банком, накладено арешт на будь-який рахунок позичальника та або поручителя, відкритих у банку.

Повне погашення кредиту повинно бути здійснене позичальником у разі використання банком права вимагати виконання грошових зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі протягом 10 (десяти) банківських днів з дня відправлення банком повідомлення позичальнику про необхідність такого погашення (ст.6.4.2 Договору).

За доводами позивача відносно ТОВ «ВЕЛІШАН» органами виконавчої служби України здійснюється примусове стягнення коштів по 2-х виконавчих провадженнях і накладено арешти на рахунки Відповідача 25.11.2019 року - стягувачем є ТОВ «Філазоніт Україна» і 09.12.2019 року - стягувачем є ПП «Бізон-Тех 2006».

Матеріалами справи встановлено, що Банком 19.02.2020р. направлено на адресу відповідачів Повідомлення про необхідність дострокового погашення всієї заборгованості.

Відповідно до ст. 3.2. Кредитного договору Відповідач зобов`язався сплачувати комісії в розмірі та порядку, передбаченими цією статтею Кредитного договору.

Відповідно до ст.10 Кредитного договору Відповідач сплачує штрафи і пеню за недотримання своїх зобов`язань в розмірі та порядку, передбаченими цією статтею Кредитного договору.

За доводами позивача, що підтверджуються матеріалами справи станом на 20.05.2020 рік загальна сума заборгованості за кредитом становить 953 929,48 грн., що складається з наступного: 818 430,57 грн. - заборгованість за основним боргом; 99 530,24 грн. - заборгованість за процентами; 13 281,36 грн. - комісія за управління кредитом; 57 810,00 грн.- штраф; 47 965,37 грн. пеня.

Крім того, з посиланням на порушення строку виконання зобов`язань позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. А саме : 10 258,16 грн. 3% річних у зв`язку з несвоєчасною сплатою основного боргу, 974,10 грн. 3% річних у зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів, 113,27 грн. 3% річних у зв`язку з несвоєчасною сплатою комісії та 15 621,00 грн. втрат від інфляції.

За таких обставин, розмір позовних вимог до відповідача, яку позивач просить задовольнити, складає 1 063 984,06 грн.

В забезпечення повернення кредиту між Позивачем та Відповідачем укладено Договір застави № 67516Z34, посвідчений приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу О.В.Мирончук 19.08.2016 р. в реєстрі за №2492 з предметом застави - придбаний трактор New Holland T 7060. Договір застави додається.

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язання 19.08.2016р. між позивачем та відповідачем 2 укладено Договір поруки №67416Р12.

Пунктом 8.1.1. Договору поруки сторони погодили, що за цим договором порука виникає з моменту набуття договором чинності та припиняється через 120 місяців з дати набуття цим договором чинності.

Договір набуває чинності з моменту його підписання Поручителем та уповноваженими представниками кредитора і Позичальника, а також скріплення відбитками печаток Кредитора і Позичальника і діє 120 місяців з дати набуття ним чинності (пункт 8.1 Договору поруки).

Пунктом 2.1 Договору поруки передбачено, що поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне виконання Позичальником Основного зобов`язання в повному обсязі.

Відповідно до п.1.1.1 Договору поруки основне зобов`язання - усі та будь-які грошові зобов`язання позичальника перед кредитором, встановлені кредитним договором та чинним законодавством України, у тому числі, але не виключно, щодо повернення Кредитору суми кредиту, щодо сплати процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій (пені і штрафів) та інших платежів, а також щодо відшкодування кредитору усіх збитків, завданих несвоєчасним виконанням або невиконанням зобов`язань за кредитним договором, та усіх витрат кредитора, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Відповідно до ст.4.2.1 договору поруки №67416Р12 від 19.08.2016 р. поручитель зобов`язався не пізніше 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання письмового повідомлення кредитора про невиконання або неналежне виконання позичальником основного зобов`язання сплатити кредитору зазначену у- повідомленні суму основного зобов`язання.

19.02.2020 року на адресу ОСОБА_1 було надіслано повідомлення вимогу про погашення заборгованості за Кредитним договором.

Відповідно до ст.8.1, 8.1.1, Договір поруки та порука діють 120 місяців з дати набуття ним чинності, тобто до 19.08.2026 р.

Відповідачам надіслано 11.03.2019 року, 22.03.2019 р. Листи щодо погашення простроченої заборгованості, однак вказана заборгованість не була погашена, що і стало приводом звернення до суду.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом

Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи встановлено, належне виконання позивачем своїх обов`язків.

Датою остаточного повернення Кредиту є включно до « 30» липня 2021 року (пункт 2.4 Договору).

Відповідно до п.8.1.2 Кредитного договору від 19.08.2016 р. №6746К10 Банк має право вимагати виконання грошових зобов`язань за цим договором у повному обсязі, тобто достроково, у випадку, передбаченому п. 9.2.6.3 та 5.10.3., 5.10.4, 5.10.9 Кредитного договору - Позичальником порушено виконання будь-якого зобов`язання за Кредитним договором, позичальником порушено виконання будь-якого зобов`язання за будь-яким іншим кредитним договором, укладеним між Позичальником і банком, накладено арешт на будь-який рахунок позичальника та або поручителя, відкритих у банку.

19.02.2020 року на адресу позичальника надіслано повідомлення вимогу №0670300/4642-20 про погашення заборгованості за Кредитним договором.

Повне погашення кредиту повинно бути здійснене позичальником у разі використання банком права вимагати виконання грошових зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі протягом 10 (десяти) банківських днів з дня відправлення банком повідомлення позичальнику про необхідність такого погашення (ст.6.4.2 Договору).

Відповідачем 1 отримані кошти у встановлений строк повернуті не були. Матеріали справи не містять доказів у підтвердження протилежного та вищенаведених висновків суду.

Враховуючи викладене, з урахуванням відсутності в матеріалах справи контррозрахунку відповідача 1, позовна вимоги про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 818 430,57 грн. - підлягає задоволенню.

Пунктом 3.1 Договору встановлено тип та розмір процентної ставки, а саме: 21,3% річних. Проценти за Кредитом нараховуються протягом усього строку користування Кредитом на залишок Основного боргу на кінець календарного дня за кожний день користування Кредитом на основі Банківського року (пункт 3.1.4 Договору).

Розмір та порядок нарахування комісії за кредитом визначений розділом 3.2 Договору та становить 0,1% від Суми Кредиту, зазначеної у підпункті 2.3.1 цього договору. Комісія за управління нараховується починаючи з дати набуття чинності цим Договором відповідно до підпункту 14.1.1 цього договору і закінчуючи датою повного виконання зобов`язань з погашення Кредиту (включно), але не більше 90 днів з дати повного погашення Кредиту, визначеної згідно з пунктом 6.4 цього Договору.

Як вже зазначалось, сторони дійшли взаємної згоди про те, що у випадку направлення банком позичальнику листа щодо відкликання кредиту Позичальник зобов`язаний протягом 10 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги Банку (ст.6.4.2 Договору) здійснити повне погашення.

Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Господарський суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 10.04.2019 у справі № 461/10610/13-ц, що полягає у наступному. За умови пред`явлення банком до позичальника та поручителя вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання (див. пункт 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11). У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Крім того, суд приймає до уваги аналогічні позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 19.05.2020 у справі № 910/23028/17.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2020 Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велішан» з вимогою № 0670300/4642-20 про дострокове виконання грошових зобов`язань, в якій позивач вимагав здійснити дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

В зазначеній вимозі Банком вказано, що станом на 19.02.2020 заборгованість складає 953 929,48 грн. та складається з: 818 430,57 грн. простроченого боргу, 46 748,30 грн. проценти, 6025,20 грн. комісія за управління кредитом, 54 395,00 грн. штраф, 28 330,41 грн. пеня.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт звернення позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велішан» з вимогою про дострокове виконання грошових зобов`язань на підставі п. 8.1. та п. 9.2. Кредитного договору, яким змінено порядок, умови і строк дії Кредитного договору від 19.08.2016 року № 67416К10, а також припинено право Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" нараховувати проценти та комісію за управління з 05.03.2020 року.

Враховуючи викладене, суд, здійснивши власний розрахунок в межах сум заявлених до стягнення позивачем та встановив, що розмір відсотків за період з 19.08.2016 по 05.03.2020 включно становить 63 212,39 грн, а розмір простроченої комісії за управління за аналогічний період становить 10 365,93 грн. У зв`язку з чим, вимоги позивача в частині заявлення до стягнення з відповідача прострочених процентів та простроченої комісії за управління підлягають задоволенню частково.

Матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем 1 взятих на себе зобов`язань за Договором. Порушення відповідачем 1 свого зобов`язання, надає позивачеві право на нарахування відсотків річних та штрафних санкцій, передбачених умовами договору.

З огляду на порушення відповідачем 1 умов договору, позивачем, в силу положень ст.10 Кредитного договору заявлено також позовні вимоги про стягнення суми 57 810,00 грн.- штрафу та суми 47 965,37 грн. пені.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 10.2 Кредитного договору, у випадку невиконання (несвоєчасного виконання) Позичальником будь-яких грошових зобов`язань, визначених чим Договором, Позичальник сплачує Банку пеню, що нараховується на суму невиконаних (неналежним чином виконаних) зобов`язань з розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі - до 31.12.2016 - 5% річних але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня. З 01.01.2017 облікової ставки НБУ що діяла у період за який сплачується пеня. За кожен день прострочення включаючи день виконання відповідних грошових зобов`язань.

Враховуючи, що вимоги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про стягнення процентів та комісії за управління, які нараховані після пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення кредиту, відхилені судом, відсутні правові підстави для нарахування пені за прострочення сплати процентів та пені за прострочення сплати комісії за управління за аналогічний період.

Суд звертає увагу, що за доводами позивача, які містяться в позовній заяві, відповідач сплачував заборгованість по основному зобов`язанню і допустив заборгованість починаючи з 01.03.2019 року. Натомість, період нарахування пені, для основного боргу згідно розрахунку позивача становить з 02.07.2018 по 19.05.2020. Крім того, перевіривши розрахунок, що міститься в матеріалах позовної заяви, суд встановив, що позивач, допустив помилки, здійснивши нарахування пені на суму заборгованості, щодо якої період нарахування, визначений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, минув.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підставі яких можна встановити період виникнення заборгованості на яку позивачем нараховано пеню. Вказане позбавляє можливості суд здійснити власний розрахунок зазначених вимог. За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення штрафних санкцій у вигляді пені у зв`язку з їх недоведеністю.

Вимога про стягнення штрафу в сумі 57 810,00 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позивач також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та три відсотки річних за період прострочки оплати посилаючись на вимоги чинного законодавства та умови договору.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вищенаведеного суд, здійснивши перевірку наданого розрахунку на підставі вимог ст. 625 ЦК України вважає, що позовна вимога про стягнення втрат від інфляції підлягає задоволенню в сумі 6 547,44 грн. Вимога про стягнення відсотків річних, підлягає задоволенню в розмірі 5 179,66 грн.

Щодо солідарного обов`язку відповідача 2 суд зазначає наступне.

В забезпечення виконання зобов`язання 19.08.2016р. між позивачем та відповідачем 2 укладено Договір поруки №67416Р12.

Пунктом 2.1 Договору поруки передбачено, що поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне виконання Позичальником Основного зобов`язання в повному обсязі.

Відповідно до п.1.1.1 Договору поруки основне зобов`язання - усі та будь-які грошові зобов`язання позичальника перед кредитором, встановлені кредитним договором та чинним законодавством України, у тому числі, але не виключно, щодо повернення Кредитору суми кредиту, щодо сплати процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій (пені і штрафів) та інших платежів, а також щодо відшкодування кредитору усіх збитків, завданих несвоєчасним виконанням або невиконанням зобов`язань за кредитним договором, та усіх витрат кредитора, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Відповідно до ст.4.2.1 договору поруки №67416Р12 від 19.08.2016 р. поручитель зобов`язався не пізніше 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання письмового повідомлення кредитора про невиконання або неналежне виконання позичальником основного зобов`язання без будь-яких заперечень сплатити кредитору зазначену у- повідомленні суму основного зобов`язання.

Згідно зі ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька особі.

Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною 4 статті 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 8.1.1. Договору поруки сторони погодили, що за цим договором виникає з моменту набуття договором чинності та припиняється через 120 місяців з дати набуття цим договором чинності.

Договір набуває чинності з моменту його підписання Поручителем та уповноваженими представниками кредитора і Позичальника, а також скріплення відбитками печаток Кредитора і Позичальника і діє 120 місяців з дати набуття ним чинності (пункт 8.1 Договору поруки).

Оскільки договір поруки укладений 19.08.2016 згідно його умов, станом на день розгляду даної справи договір є дійсним.

Відповідно до приписів ст.ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Частина 1 статті 543 Цивільного кодексу України визначає, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Предметом розгляду за даним позовом є стягнення заборгованості за кредитним договором, сторонами якого с суб`єкти господарювання. Крім цього, Позивачем заявлена позовна вимога до поручителя - фізичної особи, який уклав правочин в забезпечення виконання зобов`язання відповідача-1 (суб`єкта господарської діяльності). За таких обставин, враховуючи приписи статей 4, 20, 45 ГПК України, даний позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний експортно- імпортний банк України» м. Київ підлягають задоволенню в частково.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів порівну.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 191, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 240, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Велішан», (89653, Закарпатська область, Мукачівський район, село Серне, вулиця Шандора Петефі, будинок 43, ) та з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127, ) суму 961 545,99 грн. (дев`ятсот шістдесят одну тисячу п`ятсот сорок п`ять гривень 99 коп.) в тому числі 818 430,57 грн. - основного боргу, 63 212,39 грн. - проценти за кредитом, 10 365,93 грн. - комісія за управління кредитом, 57 810, 00 грн. - штраф, 5 179,66 грн. - 3% річних, 6 547,44 грн. - інфляційних втрат.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Велішан», (89653, Закарпатська область, Мукачівський район, село Серне, вулиця Шандора Петефі, будинок 43, ) на користь акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127, ) суму 7 211,59 грн. (сім тисяч двісті одинадцять гривень 59 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4.Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь акціонерного товариства "Державвий експортно-імпортний банк України"(Україна, 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127, ) суму 7 211,59 грн. (сім тисяч двісті одинадцять гривень 59 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 06.11.2020.

Суддя О.Ф. Ремецькі