СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2020 р. Справа № 905/1790/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий:Зубченко І.В. (доповідач),
судді:Пелипенко Н.М., Чернота Л.Ф.
при секретарі судового засідання: Мартинчук М.В.
за участю представників:
від позивача:не з`явився
від відповідача:не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ (вх.№1855 Д/3 від 29.07.2020р.)
на рішення господарського суду Донецької області
ухвалене28.01.2020р. (повний текст складено та підписано 10.02.2020р. у м.Харкові)
у справі№905/1790/19 (суддя Шилова О.М.)
за позовомАкціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ
доКомунального виробничого підприємства Краматорська тепломережа Краматорської міської ради, м.Краматорськ Донецької області
простягнення 2.579.878,50грн.

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ, позивач, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального виробничого підприємства Краматорська тепломережа Краматорської міської ради, м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 2.579.878,50грн., у тому числі пені в сумі 452.451,26грн., 3% річних у сумі 596.750,69грн., інфляційних у сумі 1.530.676,55грн. Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов договору постачання природного газу №3293/1718-ТЕ-6 від 02.10.2017р. в частині здійснення своєчасних розрахунків за отриманий природний газ.

Рішенням господарського суду Донецької області від 28.01.2020р. (повний текст складено та підписано 10.02.2020р.) у справі №905/1790/19 позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України задоволено частково. Стягнуто з Комунального виробничого підприємства Краматорська тепломережа Краматорської міської ради 148.304,38грн. 3% річних та 342.610,63грн інфляційних. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно резолютивної частини якої просить рішення господарського суду Донецької області від 28.01.2020р. (повний текст складено та підписано 10.02.2020р.) у справі №905/1790/19 скасувати в частині відмови у стягненні пені в сумі 452.451,26грн., 3% річних у сумі 448.446,31грн., інфляційних у сумі 1.188.065,92грн. та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, зокрема Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», ст.1 Закону України «Про електроенергетику», та норм процесуального права, а саме ст.ст.11, 74, 76, 77, 86, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), без дослідження усіх істотних обставин справи та, як наслідок, підлягає скасуванню з наступних підстав:

- умовами договору №3293/1718-ТЕ-6 від 02.10.2017р. сторони погодили, що фінансування відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. у будь-якому випадку не змінює строків та порядку розрахунків, а внесення змін до договору має відбуватись лише шляхом укладення окремої додаткової угоди, у зв`язку з чим посилання суду на названу постанову, як на підставу для зміни порядку та строків розрахунків, є такими, що суперечать умовам договору і принципу обов`язковості виконання договірних зобов`язань. На підтвердження такої позиції скаржник посилається на постанови Верховного Суду від 22.11.2019р. у справі №916/2286/18 та від 12.03.2019р. у справі №910/3657/18;

- судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин положення Закону України №85-VIII від 13.01.2015р. «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», оскільки позивач не має статусу «енергопостачальної компанії», а має статус «постачальника природного газу», а також з огляду на те, що природний газ не є предметом договору постачання енергоресурсів. На підтвердження зазначеного скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 16.10.2018р. у справі №913/65/18;

- в оскаржуваному рішенні не враховано жодного аргументу, доводу чи доказу позивача, не зазначено мотивів такого неврахування, чим порушено вимоги ст.ст.7, 86, 238 ГПК України.

Для розгляду справи згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2020р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Гребенюк Н.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.08.2020р. вищевказану апеляційну скаргу залишено без руху з метою усунення скаржником допущених при її поданні недоліків.

Після усунення Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України визначених в ухвалі суду від 03.08.2020р. недоліків апеляційної скарги, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.08.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення господарського суду Донецької області від 28.01.2020р. (повний текст складено та підписано 10.02.2020р.) у справі №905/1790/19. Зобов`язано відповідача у строк до 07.09.2020р. включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу.

07.09.2020р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) на поштову адресу суду від Комунального виробничого підприємства Краматорська тепломережа Краматорської міської ради отримано відзив на апеляційну скаргу (у межах визначеного судом строку), згідно резолютивної частини якого відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. При цьому за коротким змістом відзиву заявник наголошує на наступному:

- місцевий господарський суд вірно встановив, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, у зв`язку з чим дійшов правомірного висновку щодо поширення на спірні правовідносини, пов`язані зі стягненням пені, мораторію, встановленого частиною 2 ст.2 Закону України №85-VIII від 13.01.2015р. На підтвердження такої позиції відповідач посилається на постанови Верховного Суду від 10.05.2018р. у справі №905/3272/16, від 31.01.2019р. у справі №905/272/18, від 14.05.2019р. у справі №905/1882/18, від 02.07.2019р. у справі №905/303/18 та на постанову об`єднаної палати Верховного Суду від 18.01.2019р. у справі №913/66/18;

- незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання за договором в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування і чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови. На підтвердження доводів відповідач посилається на постанову об`єднаної палати Верховного Суду від 31.05.2019р. у справі №924/296/18.

Після проведення підготовчих дій в порядку ст.267 ГПК України Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 08.09.2020р. призначив справу №905/1790/19 до розгляду на 30.09.2020р.

На електронну адресу суду апеляційної інстанції 23.09.2020р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (з використанням власних технічних засобів та системи "EаsyCon").

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді члена колегії Черноти Л.Ф., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 24.09.2020р., згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Гребенюк Н.В., Радіонова О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2020р. задоволено заяву представника Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України - адвоката Єфременка О.О., судове засідання 30.09.2020р. об 11:00год. у справі №905/1790/19 призначено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді члена колегії Гребенюк Н.В., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 29.09.2020р., згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Медуниця О.Є., Радіонова О.О.

У судовому засіданні 30.09.2020р., яке проводилося у режимі відеоконференції, представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Представник відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, з метою повного та всебічного дослідження обставин справи в їх сукупності, судова колегія оголосила перерву у судовому засіданні до 28.10.2020р. об 11:00год., що відображено безпосередньо у протоколі судового засідання.

На поштову адресу Східного апеляційного господарського суду 22.10.2020р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) від Комунального виробничого підприємства Краматорська тепломережа Краматорської міської ради надійшла заява про участь у судовому засіданні, призначеному на 28.10.2020р. об 11:00год., у режимі відеоконференції.

У зв`язку з перебуванням на навчанні суддів членів колегії Медуниці О.Є. та Радіонової О.О., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 27.10.2020р., згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Пелипенко Н.М., Чернота Л.Ф.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 27.10.2020р. відмовлено у задоволенні заяви відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з визначених в ухвалі причин.

У судове засідання 28.10.2020р. представники сторін не з`явились, завчасно про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.11 ст.270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, позиція Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України викладена безпосередньо в апеляційній скарзі, а позиція Комунального виробничого підприємства Краматорська тепломережа Краматорської міської ради у відзиві на неї. Крім того, позиція сторін була висловлена їх представниками у судовому засіданні 30.09.2020р.

Судом також враховано принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Керуючись наведеними приписами законодавства, зважаючи на наявність достатніх матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, судова колегія визнала за можливе розглянути справу №905/1790/19 за відсутністю представників сторін за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.269 ГПК України дискреційні повноваження суду апеляційної інстанції щодо обсягів перегляду справ обмежуються доводами та вимогами апеляційної скарги (ч.1). Виключення з цього правила можливе лише у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).

Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації не здійснювався, складено протокол.

У судовому засіданні 28.10.2020р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні 30.09.2020р., перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах перегляду справи, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 02.10.2017р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі - постачальник) (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №226 від 06.03.2019р. змінено тип підприємства з публічного на приватне та перейменовано в Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) та Комунальним виробничим підприємством Краматорська тепломережа Краматорської міської ради (далі - споживач) укладено договір постачання природного газу №3293/1718-ТЕ-6 (далі договір), за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п.6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р., не змінює строків та умов розрахунків за цим договором (абз.3 п.6.1 договору в редакції додаткової угоди №1 від 11.01.2018р.).

За умовами п.8.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Відповідно до абз.1 п.8.2 договору (у редакції додаткової угоди №1 від 11.01.2018р.), у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. (абз.2 п.8.2 договору в редакції додаткової угоди №1 від 11.01.2018р.).

Пунктом 10.3 договору сторони погодили, що строк, у межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017р. до 31.03.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як убачається з наявних у матеріалах справи актів приймання-передачі природного газу (на території підконтрольній українській владі) від 31.10.2017р., від 30.11.2017р., від 31.12.2017р., від 31.01.2018р., від 28.02.2018р., які підписані без зауважень і скріплені печатками споживача та постачальника, Комунальне виробниче підприємство Краматорська тепломережа Краматорської міської ради на підставі договору №3293/1718-ТЕ-6 від 02.10.2017р. прийняло від Національної акціонерної компанії Нафтогаз України у період жовтень 2017р. лютий 2018р. природний газ в обсязі 6623,384тис.куб.м. загальною вартістю 39.279.316,46грн.

З «Розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних Комунального виробничого підприємства Краматорська тепломережа Краматорської міської ради за договором від 02.10.17 №3293/1718-ТЕ-6, станом на дату остаточного розрахунку», копій банківських виписок вбачається та сторонами не оспорюється факт здійснення споживачем (відповідачем) повного розрахунку за поставлений у період жовтень 2017р. лютий 2018р. природний газ.

З урахуванням положень абз.2 п.8.2, п.8.3, підп.4 п.11.3 договору, посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе за п.6.1, абз.1 п.8.2 договору зобов`язань та приписи ст.625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач нарахував та пред`явив до стягнення з відповідача пеню в сумі 452.451,26грн., 3% річних у сумі 596.750,69грн., інфляційні у сумі 1.530.676,55грн.

Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору №3293/1718-ТЕ-6 від 02.10.2017р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з купівлі-продажу.

Сутність заявлених позовних вимог полягає у спонуканні відповідача до сплати нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України на суму несвоєчасно виконаних грошових зобов`язань 3% річних у сумі 596.750,69грн. та інфляційних у сумі 1.530.676,55грн., а також пені у розмірі 452.451,26грн., стягнення якої передбачене пунктом 8.2 договору №3293/1718-ТЕ-6 від 02.10.2017р.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст.193 ГК України та ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст.202 ГК України та ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст.ст.549, 611 ЦК України та ст.ст.216-218 ГК України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати пені, передбаченої пунктом 8.2 договору №3293/1718-ТЕ-6 від 02.10.2017р.

За розрахунком позивача, загальна сума пені за прострочення грошового зобов`язання становить 452.451,26грн. (нарахована за загальний період з 28.11.2017р. по 26.09.2018р.).

Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у частині стягнення пені з огляду на наявність мораторію на нарахування та стягнення штрафних санкцій на підставі ч.2 ст.2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" №85-VІІІ від 13.01.2015р. та можливість застосування названого Закону до правовідносин сторін.

Згідно з ч.2 ст.2 названого Закону встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач наголошує на тому, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин положення Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015р., оскільки Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не має статусу енергопостачальної компанії, а також з огляду на те, що природний газ не є предметом договору постачання енергоресурсів.

Спростовуючи дані твердження, Східний апеляційний господарський суд зауважує наступне. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 18.01.2019р. у справі №913/66/18, прийнятій об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, на підставі аналізу п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998р. №747 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу", п.5, 6 статуту Компанії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998р. №747 (у редакції, яка діяла на момент прийняття Закону), Закону України "Про енергозбереження", п.1.5 ст.1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" були викладені наступні правові висновки: природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів; Компанія є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015р.

Крім того, Східний апеляційний господарський суд зауважує, що наведені положення Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015р. поширюються на правовідносини між енергопостачальними компаніями і виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг і не містять обмежень щодо виду енергетичних ресурсів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.06.2020р. у справі №905/609/19, від 03.03.2020р. у справі №913/408/19, від 03.03.2020р. у справі №913/412/19, від 13.02.2020р. у справі №913/230/19, від 22.01.2020р. у справі №913/223/19, від 22.01.2020р. у справі №905/1879/18.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 16.10.2018р. у справі №913/65/18, оскільки, як вказувалось вище, питання застосування положень Закону України №85-VIII від 13.01.2015р. врегульовано, зважаючи на правову позицію, викладену у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 18.01.2019р. у справі №913/66/18.

Враховуючи наявні в матеріалах справи ліцензії відповідача на виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, видані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що Комунальне виробниче підприємство Краматорська тепломережа Краматорської міської є теплопостачальним та теплогенеруючим підприємством. При цьому, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м.Краматорськ Донецької області, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких у спірний період здійснювалася антитерористична операція.

Отже, встановивши, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо поширення на спірні правовідносини, пов`язані із стягненням пені, мораторію, встановленого частиною 2 статті 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" №85-VIII від 13.01.2015р., а тому обґрунтовано відмовив у позові щодо стягнення з відповідача 452.451,26грн. пені, нарахованої за загальний період прострочення з 28.11.2017р. по 26.09.2018р.

За змістом ст.625 ЦК України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є також право кредитора вимагати сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних та інфляційних.

Так, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 596.750,69грн. за загальний період з 28.11.2017р. по 28.03.2019р. та інфляційні у сумі 1.530.676,55грн. за загальний період з грудня 2017р. по лютий 2019р.

Оскільки матеріали справи свідчать про порушення відповідачем строків виконання зобов`язань, передбачених умовами договору №3293/1718-ТЕ-6 від 02.10.2017р., з оплати отриманого від позивача у власність природного газу, останній цілком управнений був вимагати сплати заявлених до стягнення нарахувань на суму прострочених виконанням грошових зобов`язань.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних, місцевий господарський суд зауважив, що у спірних відносинах запроваджений механізм розрахунків, визначений постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі Порядок). При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами в цій справі виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання за договором у частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування і чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України наголосило на тому, що умовами договору №3293/1718-ТЕ-6 від 02.10.2017р. сторони погодили, що фінансування відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. у будь-якому випадку не змінює строків та порядку розрахунків, а внесення змін до договору має відбуватись лише шляхом укладення окремої додаткової угоди, у зв`язку з чим посилання суду на названу постанову, як на підставу для зміни порядку та строків розрахунків, є такими, що суперечать умовам договору і принципу обов`язковості виконання договірних зобов`язань.

Спростовуючи зазначені аргументи апеляційної скарги Східний апеляційний господарський суд зауважує наступне. Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Згідно з положеннями частин 1-3 статті 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; доставки громадянам повідомлень про призначення субсидії; допомоги сім`ям з дітьми, малозабезпеченим сім`ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 4 Порядку перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Аналіз змісту цього Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто, держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Таким чином, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулятивного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій.

А тому на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти, зокрема, постанова Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.05.2020р. у справі №914/1029/19.

З огляду на викладене, проводячи розрахунки за надані послуги у визначений Порядком спосіб, сторонами було змінено порядок і строки виконання відповідачем грошових зобов`язань, які зазначені у договорі.

Таким чином, є хибними твердження апелянта про обґрунтованість нарахування сум інфляційних та 3% річних на грошові кошти, сплачені у визначений у Порядку спосіб.

При цьому безпідставними є посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 22.11.2019р. у справі №916/2286/18 та від 12.03.2019р. у справі №910/3657/18. Так, за змістом ч.4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, однак, слід зауважити, що подібність правовідносин означає, зокрема, однаковість предмета та підстав позову, схожість суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також фактичних обставин, що формують зміст спірних правовідносин, та їх матеріально-правового регулювання. При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи. Зважаючи на те, що у вищевказаних постановах Верховного Суду не міститься висновків щодо застосування норм права, а містяться лише висновки про відсутність правового обґрунтування висновків судів та відсутність спростування доводів Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, посилання скаржника на такі постанови є безпідставним.

Перевіривши здійснені на підставі ст.625 ЦК України нарахування на суми оплат, вчинених за рахунок власних коштів відповідача, господарський суд Донецької області дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 148.304,38грн., нараховані на заборгованість за загальний період з 28.11.2017р. по 28.03.2019р., та інфляційні в загальній сумі 342.610,63грн., нараховані на заборгованість за загальний період грудень 2017р. лютий 2019р. Заперечень чи зауважень з приводу здійсненого розрахунку сторонами не заявлено.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції Комунальним виробничим підприємством Краматорська тепломережа Краматорської міської ради в порядку ст.331 ГПК України подано заяву про розстрочення виконання рішення суду на один рік, мотивовану обмеженістю матеріальних ресурсів, заборгованістю споживачів, збитковістю діяльності підприємства, сплатою на момент розгляду справи суми основного боргу за поставлений згідно з договором природний газ. Дослідивши додані до заяви відповідача докази, врахувавши інтереси обох сторін, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вищевказаної заяви. Рішення господарського суду Донецької області у справі №905/1790/19 у цій частині не оскаржується, у зв`язку з чим не переглядається з огляду на приписи ст.269 ГПК України.

Доводи апелянта про те, що в оскаржуваному рішенні не враховано жодного аргументу, доводу чи доказу позивача та не зазначено мотивів такого неврахування, є безпідставними та спростовані змістом оскаржуваного рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться безпосередньо до переоцінки фактичних даних, які вже були вірно оцінені судом першої інстанції, а також є такими, що спростовані викладеними вище висновками суду апеляційної інстанції, не відповідають матеріалам справи, суперечать чинному законодавству та, відповідно, не впливають на правомірність прийнятого господарським судом Донецької області рішення.

У свою чергу, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України підлягає залишенню без задоволення, а переглядуване рішення - без змін.

За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ, на рішення господарського суду Донецької області від 28.01.2020р. (повний текст складено та підписано 10.02.2020р.) у справі №905/1790/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 28.01.2020р. (повний текст складено та підписано 10.02.2020р.) у справі №905/1790/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У судовому засіданні 28.10.2020р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 29.10.2020р.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя Л.Ф. Чернота