ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2020 р. Справа№ 910/5176/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 30.06.2020

у справі №910/5176/20 (суддя - Морозов С.М.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю

Страхова компанія "Альфа-Гарант"

до Приватного акціонерного товариства

"Страхова компанія "АРКС"

про стягнення 13 150,00 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (надалі - позивач, ТДВ СК " Альфа-Гарант ") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (надалі - відповідач, ПрАТ "СК "АРКС") про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 13 150, 00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за полісом №АМ/2872045, яке полягає у частковій сплаті на користь позивача страхового відшкодування, а саме - 21 008, 00 грн, замість 32 537, 00 грн.

Окрім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 4 000, 00 грн судових витрат, пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про те, що наданий позивачем рахунок на оплату №96 від 16.01.2019 ФОП Сайко Т.П., на підтвердження вартості відновлювального ремонту ТЗ "Hyundai ІХ35", д.н.з. НОМЕР_1 та розміру збитку не відповідає фактичному відновлювальному ремонту, у зв`язку з чим відповідачем було прийнято рішення про виключення з суми страхового відшкодування вартості заміни передньої правої дверки пошкодженого автомобіля та, на підставі наданих позивачем документів було складено розрахунок страхового відшкодування, яке становить 21 008, 00 грн та яке було сплачено на користь позивача, що не заперечується останнім.

Окрім того, відповідачем долучено до відзиву копію висновку експерта №57 судової автотоварознавчої експертизи від 13.05.2020, складеного судовим експертом Сумцовим С.С. на замовлення відповідача, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля та вартість відновлювального автомобіля складають 21 070, 26 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 у справі №910/5176/20 у задоволенні позову відмовлено повністю. Витрати на оплату судового збору та оплату професійної правової допомоги покладено на позивача. Також присуджено до стягнення з позивача на користь відповідача судові витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення експертизи у розмірі 1 000, 00 грн.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач не довів обставин, які мають значення для справи і на які він посилався як на підставу своїх вимог, також не довів обставин наявності у відповідача обов`язку зі сплати на його користь страхового відшкодування в частині 13 150, 00 грн.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд першої інстанції з посиланням на приписи ст. 123 ГПК України понесені відповідачем витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи поклав на позивача.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 у справі №910/5176/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що наданий відповідачем висновок експерта №57 від 13.05.2020 не може бути належним доказом по справі, оскільки при складанні калькуляції, експертом враховувалися лише ті пошкодження, які вдалося визначити на ілюстрованих зображеннях та фотознімках, що були надані на експертизу.

Водночас, місцевим господарським судом помилково не прийнято в якості доказу рахунок-фактуру разом з відповідним платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування, які підтверджують фактично здійснені позивачем витрати на відновлюваний ремонт ТЗ "Hyundai ІХ35", д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2020, апеляційну скаргу ТДВ СК "Альфа-Гарант" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючої судді - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), суддів: Мартюк А.І., Алданової С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №910/5176/20 за апеляційною скаргою ТДВ СК "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2020.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги ТДВ СК "Альфа-Гарант" вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Окрім того, роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Відповідач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні скарги позивача, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Зокрема, у своєму відзиві, відповідач звертає увагу суду на те, що законодавством України передбачена можливість проведення експертизи на замовлення учасника справи. Також передбачено, що у випадку, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експерту, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта його описами та іншими матеріалами. Відповідач вважає, що наданий позивачем рахунок на оплату не є тим доказом, який дозволяє встановити остаточну та дійсну вартість відновлюваного ремонту. При цьому, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 76-77 ГПК України для спростування висновку експерта №57 від 13.05.2020.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд обґрунтованого дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування, понесених останнім витрат на професійну правову допомогу. Натомість правомірно покладено на позивача понесені відповідачем витрати, з оплатою висновку судової автотоварознавчої експертизи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги позивача в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 18.05.2018 між ТДВ СК "Альфа-Гарант" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту "Пряме врегулювання до автоцивілки" (договір страхування) №06-GR/01-044-003034, за яким є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 , на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП. Строк дії Договору з 30.05.2018 по 29.05.2019.

03.07.2018 у м. Київ по вул. Освіти, 3-а відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 та "Audi A3", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно з постановою Солом`янського районного суду міста Києва №760/17279/18 від 15.11.2018, ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У зв`язку із зверненням 30.11.2018 страхувальника за договором із заявою про настання події та сплату страхового відшкодування, на підставі страхового акту №СТ/18/0329 від 22.01.2019, рахунку на оплату ФОП Сайко Т.П. №96 від 16.01.2019 в розмірі 34 158, 00 грн, позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором страхування, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виплати коштів ФОП Сайко Т.П. у сумі 34 158, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №ID-114522 від 23.01.2019.

З метою отримання страхового відшкодування Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулось до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс" із заявою №03/563 від 18.02.2019 про виплату страхового відшкодування у розмірі 34 158, 00 грн.

Водночас, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Аркс" на виконання своїх зобов`язань за полісом №АМ/2872045 було перераховано позивачу кошти у розмірі 21 008, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №549732 від 02.04.2019 та №549553 від 02.04.2019.

19.04.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією про доплату страхового відшкодування, оскільки наявна заборгованість у розмірі 13 150, 00 грн, яка залишина без задоволення.

З урахуванням викладеного, позивач з посиланням на приписи ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 Цивільного кодексу України звернувся до господарського суду першої інстанції з позовом про стягнення фактичних витрат, які було виплачено страховиком.

Місцевий господарський суд оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із ст. 979 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ч. 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України Про страхування та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, у зв`язку із здійсненням страхового відшкодування Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" набуто право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, вина особи, яка керувала транспортним засобом "Audi A3", д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_2 , встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу "Audi A3", д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Аркс" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/2872045, що не заперечується відповідачем та підтверджується наданою МТСБУ інформацією.

Наведеним договором (поліс №АМ2872045) передбачено, що франшиза становить 2 000, 00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100 000, 00 грн.

Пунктом 36.4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відтак судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "Hyundai ІХ35", д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності (поліс №АМ2872045), а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Із доданих позивачем до позовної заяви документів вбачається, що розрахунок страхового відшкодування було здійснено останнім на підставі рахунку №96 від 16.01.2019 ФОП Сайко Т.П. Натомість, відповідач вказує про те, що згідно вказаного рахунку ФОП Сайко Т.П. на автомобілі "Hyundai ІХ35", д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з його пошкодженням, заміні підлягали накладка дверей задня права, накладка дверей передніх правих, двері передні та петля дверей задніх. Однак, рішення про заміну складових частин ДТЗ приймається у разі неможливості їх відновлення відповідно до технічних вимог або в разі економічної недоцільності їх відновлення (ремонту), а тому відповідачем було прийнято рішення виключити із суми страхового відшкодування вартість заміни передньої правої дверки автомобіля, оскільки характер її пошкодження не дає підстав для заміни, так як на ній присутня незначна деформація без розривів або різких змін форми металу, чого недостатньо для заміни.

Судом першої інстанції правомірно відзначено, що здійснення Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" виплати страхового відшкодування в сумі 34 158, 00 грн (на підставі рахунку-фактуру СТО) на користь страхувальника не суперечить приписам ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки, вказаний закон не поширюється на правовідносини, що виникли за договором добровільного страхування наземного транспорту "Пряме врегулювання до автоцивілки", а Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить.

Однак, в силу приписів ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язок відповідача за полісом №АМ/2872045 відшкодувати позивачеві шкоду обмежується лімітом відповідальності страхувальника, франшизою згідно полісу та межами вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

За змістом ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що належним доказом розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу може бути висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна (суб`єкт оціночної діяльності або аварійний комісар).

Пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Таким чином, проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Відповідно до п. 8.3. Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (С врз) та величини ВТВ за формулою 24:У = Ср + См + Сс (1-Е3) + ВТВ.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

В матеріалах справи наявний наданий відповідачем висновок експерта №57 судової автотоварознавчої експертизи у господарській справі №910/5176/20, складений 13.05.2020 суб`єктом оціночної діяльності - судовим експертом Сумцовим Сергієм Станіславовичем (свідоцтво №585 від 16.01.2014, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України), відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті ДТП, що сталася 03.07.2018, станом на дату ДТП, що сталася 03.07.2018 та вартість відновлювального ремонту автомобіля "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з пошкодженням в ДТП, що сталася 03.07.2018, станом на дату ДТП складають 21 070, 26 грн. При складанні калькуляції враховувалися лише ті пошкодження, які вдалося визначити на ілюстративних зображеннях та фотознімках, що були надані на експертизу. Характер та обсяг необхідних ремонтних робіт для відновлення транспортного засобу марки "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження в ДТП, перелічені в ремонтній калькуляції, що додається до висновку експерта.

Оцінивши наданий відповідачем висновок експерта №57 судової автотоварознавчої експертизи у господарській справі №910/5176/20, складений експертом Сумцовим С.С., який обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, господарський суд правомірно визнав його належним та вірогідним доказом визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 , який становить 21 070, 26 грн.

Доданий позивачем до позову страховий акт №СТ/19/0234 від 01.08.2019 та розрахунок страхового відшкодування, відповідно до яких вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, в результаті його пошкодження при спірному ДТП, дорівнює 34 158, 00 грн, здійснений лише на підставі рахунку СТО та при цьому не враховано те, що було здійснено заміну передньої правої двері пошкодженого автомобіля, хоча, у зазначеному вище звіті вказано про можливість ремонту такої двері автомобіля без необхідності її заміни. Окрім того, як вже було зазначено, полісом №АМ/2872045 передбачена франшиза, розмір якої становить 2 000, 00 грн, яка не була врахована позивачем при зверненні з позовом.

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не довів обставин, які мають значення для справи і на які він посилався як на підставу своїх вимог - вартості відновлювального ремонту автомобіля "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі рахунку СТО у розмірі 34 158, 00 грн, а відтак і не довів обставин наявності у відповідача обов`язку зі сплати на його користь страхового відшкодування в частині 13 150, 00 грн.

Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 76-77 ГПК України, відповідно до яких у останнього виникло право на відшкодування шкоди в порядку суброгації на спірну суму, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат сторін, місцевий господарський суд на підставі приписів Господарського процесуального кодексу України вірного дійшов висновку про те, що судові витрати, які складаються із судового збору та пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги, покладаються на позивача. Окрім того, правомірно покладено витрати відповідача на оплату послуг експерта для проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 1 000, 00 грн на позивача.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ТДВ СК "Альфа-Гарант" задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 у справі №910/5176/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника - ТДВ СК "Альфа-Гарант".

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 у справі №910/5176/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 у справі №910/5176/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант".

4 Матеріали справи №910/5176/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 03.11.2020.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова