ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.10.2020 Справа № 920/883/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., при секретарі судового засідання Гордієнко Ж.М., розглянувши матеріали справи №920/883/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Облсумиліфт (37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. Чкалова, 19, )

до відповідача: Комунального підприємства Сумитеплоенергоцентраль Сумської міської ради (40000, м. Суми, вул. Петропавлівська, 70, )

про стягнення 1455790 грн 48 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: Оніщенко О.В.., адвокат, свідоцтво СМ № 350 від 17.06.2011,

довіреність б/н від 28.09.2020,

від відповідача: Івшина Т.А. довіреність б/н від 02.01.2020.

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовною заявою до суду, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1455790 грн 48 коп. основного боргу за Договором на організацію та виконання робіт з технічного обслуговування ліфтів і систем диспетчеризації № 111-ТО від 01.08.2019, а також просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 31.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 29.09.2020, 11:20.

04.09.2020 відповідачем подано до суду Відзив на позовну заяву № 1811/01-03 від 03.09.2020, відповідно до якого зазначає, що відповідачем було здійснено часткову оплату боргу по Договору № 111-ТО від 01.08.2019 на загальну суму 144 000,00 грн., а саме відповідно платіжних доручень № 1156 від 20.08.2020 на суму 100000,00 грн. та № 1214 від 21.08.2020 на суму 44000,00 грн. та вказує, що станом на 02.09.2020 загальна сума заборгованості складає 1 311 790,48 грн..

28.09.2020 від позивача надійшло клопотання № 1975/01-03 від 25.09.2020, відповідно до якого просить суд при розгляді справи по суті врахувати часткову оплату заборгованості, яка було здійснена у вересні 2020 року на загальну суму 250000,00 грн., а саме відповідно до платіжних доручень: № 1364 від 18.09.2020 на суму 100 000,00 грн.; №1376 від 21.09.2020 на суму 100 000,00 грн.; № 1406 від 22.09.2020 на суму 50 000,00 грн. таа зазначає, що загальна сума заборгованості станом на 25.09.2020 складає 1061 790,48 грн. До клопотання відповідачем додано відповідні платіжні доручення.

Ухвалою суду від 29.09.2020 відкладено підготовче засідання на 06.10.2020, 12:30, запропоновано позивачу подати для суду письмові пояснення щодо клопотання відповідача №1975/01-03 від 25.09.2020.

Представником позивача в дане судове засідання подано заяву № 600 від 06.10.2020, відповідно до якої уточнює позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача 1061790,48 грн. боргу за Договором № 111-ТО від 01.08.2019.

Відповідачем 06.10.2020 подано до суду через канцелярію суду клопотання № 2039/01-03, відповідно до якого зазначає, що відповідачем було здійснено часткову оплату по Договору № 111-ТО від 01.08.2019 на загальну суму 25000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1479 від 01.10.2020 на суму 25000,00грн. Також, відповідач вказує, що загальна сума заборгованості станом на 06.10.2020 складає 1036790,48 грн. Враховуючи викладене, відповідач просить суд при розгляді справи по суті врахувати факт часткового зменшення заборгованості перед позивачем.

Ухвалою суду від 06.10.2020 відкладено підготовче засідання на 29.10.2020.

29.10.2020 позивачем надано заяву від 28.10.2020 № 687, відповідно до якої позивач повідомляє господарський суд проте, що після порушення провадження у справі на поточний рахунок позивача було перераховано частину заборгованості за Договором № 111-ТО від 01.08.20219, тому розмір заборгованості відповідача перед позивачем в теперішній час становить 936790 грн 48 коп., що підтверджується карткою рахунку 361 за 01.02.2020 28.10.2020. В зв`язку з чим просить стягнути з відповідача 936790 грн 48 коп боргу та 21836 грн 87 коп витрати по сплаті судового збору.

29.10.2020 відповідачем надано до суду клопотання від 28.10.2020 № 2171/01-03, в якому відповідач зазначає про факт часткової оплати, заявленного в позові боргу, в зв`язку з чим станом на 27.10.2020 загальна сума заборгованості складає 936790 грн 48 коп.

В судовому засіданні 29.10.2020 представник позивача підтримав подану заяву і з урахуванням здійсненої часткової оплати відповідачем заборгованості, просить суд стягнути з відповідача 936790 грн 48 коп.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.10.2020 суму заборгованості в розмірі 936790 грн 48 коп. визнав в повному обсязі.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, а саме у випадку визнання позову відповідачем, за результатами підготовчого засідання судом оголошено вступну тта резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

01.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Облсумиліфт» (Позивач, підрядник) та Комунальним підприємством «Сумитеплоенергоцентраль» Сумської міської ради (Відповідач, замовник) було укладено договір № 111 -ТО на організацію та виконання робіт з технічного обслуговування ліфтів і систем диспетчеризації (Договір).

Пунктом 1.1. Договору обумовлено, що Замовник, доручає і оплачує, а Підрядник, приймає на себе організацію і виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтів та систем диспетчеризації на об`єктах Замовника, визначених Додатком № 1 та Додатком № 2 до Договору..

Відповідно до пункту 2.1 Договору Вартість предмету Договору узгоджена Сторонами і на день його укладення складає: технічне обслуговування ліфтів - 261237,68 грн., у т.ч. ПДВ - 43539,61 грн. щомісячно згідно Додатку № 1 та вартість обслуговування систем диспетчеризації - 27273,04 грн. у т.ч. ПДВ - 4545.51 грн. щомісячно згідно Додатку № 2.

Згідно п. 5.1 Договору нарахування за виконані роботи здійснюється на підставі підписаного Сторонами Акту здачі-приймання виконаних робіт, з урахуванням Акту простоїв ліфтів. Оплата виконаних робіт здійснюється не пізніше 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 5.2 Договору).

Обгрунтовуючи позов позивач зазначає, що з боку Позивача умови договору виконувалися належним чином в повному обсязі і вчасно, претензій зі сторони Відповідача не надходило, акти приймання-передачі наданих послуг, як того вимагає п. 5.1. розділу 5 Договору, Відповідачем підписувалися, тим самим підтверджуючи факт отримання послуг. Проте, незважаючи на те, що послуги були отримані, тобто фактично спожиті, умови договору щодо оплати за ці надані послуги з боку Відповідача були порушені, що призвело до виникнення заборгованості.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Проте свої зобов`язання щодо оплати, за надані послуги з організації та виконання робіт з технічного обслуговування ліфтів і систем диспетчеризації Відповідач не виконує, систематично порушуючи діюче законодавство та договірні умови, чим спричиняє певні збитки ТОВ «Облсумиліфт».

Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначає, що станом на день звернення до суду сума боргу за Відповідачем складає 1 455 790,48 грн.

Зазначений змір заборгованості Відповідача підтверджується як підписаними між сторонами актами здачі-приймання виконаних робіт по повному технічному обслуговуванню та ремонту ліфтів та диспетчерських систем, так і актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.02.2020 по 18.08.2020.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 6.1. розділу 6 Договору сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх договірних зобов`язань відповідно до Договору та згідно чинного законодавства.

Згідно п. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Судом встановлено, що після відкриття провадження у справі відповідачем частково сплачено заборгованість на загальну суму 519000 грн, що підтверджується матеріалами справи, а саме:

- платіжним дорученням №1156 від 20.08.2020 на суму 100 000 грн,

- платіжним дорученням №1214 від 21.08.2020 на суму 44 000 грн,

- платіжним дорученням №1364 від 18.09.2020 на суму 100 000 грн,

- платіжним дорученням №1376 від 21.09.2020 на суму 100 000 грн,

- платіжним дорученням №1406 від 22.09.2020 на суму 50 000 грн;

- платіжним дорученням №1479 від 01.10.2020 на суму 25000 грн,

- платіжним дорученням № 1554 від 21.10.2020 на суму 100000.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Предметом спору в даній справі є стягнення 1455790 грн 48 коп., в тому числі і 519000 грн. основного боргу.

Зважаючи на вищевикладене, провадження у справі № 920/883/20 в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 519000 грн 00 коп. підлягає закриттю на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

В частині стягнення 936790 грн 48 коп. основного боргу відповідачем визнається заборгованість в повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 Господарського процесуалього кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 Господарського процесуалього кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Господарського процесуалього кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 Господарського процесуалього кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. 79 Господарського процесуалього кодексу України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст.13 Господарського процесуалього кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 Господарського процесуалього кодексу України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 86 Господарського процесуалього кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи, вищезазначене, приймаючи до уваги встановлений судом факт несвоєчасної оплати наданих послуг, а також визнання відповідачем суми боргу, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 936790 грн 48 коп. заборгованості за договором № 111-ТО від 01.08.2019 на організацію та виконання робіт з технічного обслуговування ліфтів і систем диспетчеризації є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає наступне:

Зі змісту п. 5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі.

В частині позовних вимог, щодо суми 519000 грн судом закрито провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у вз`язку з відсутністю предмету спору.

В даному випадку судовий збір в сумі 7785 грн 00 коп. (1,5% від 519000 грн) може бути повернутий ухвалою суду в різ надання відповідного клопотання особою, яка сплатила судовий збір (позивачем).

Оскільки в матеріалах справи відсутнє зазначене клопотання суд не приймає рішення з доного питання.

Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат суду звертає увагу на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач визнав позов повністю, слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позову позивач сплатив судовий збір відповідно до платіжного доручення від 746 від 26.08.2020.

Отже, сплачена сума судового збору (виходячи з суми задоволених позовних вимог 936790, 48 грн х 1,5% = 14051 грн 86 коп)) в розмірі 7025 грн 93 коп. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету на підставі ч.1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, а залишок судового збору у сумі 7025 грн 93 коп. покладається на відповідача.

Повернути з Державного бюджету України ((рахунок 3002, МФО 837013, , отримувач - УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030101) на користь Товариства зх обмеженою відповідальністю «Облсумиліфт» (37500, Полтавська область, м. Лубни, вул.. Чкалова, 19) 7025 грн 93 коп. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням № 746 від 26.08.2020.

Керуючись ст. ст. 123, 129, ч. 1 ст. 130, ст. ст. 185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Сумитеплоенергоцентраль» Сумської міської ради (40000, м. Суми, вул. Петропавлівська, 70, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Облсумиліфт» (37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. Чкалова, 19, ) 936790 грн 48 коп. заборгованості, а також 50% витрат по сплаті судового збору у даній справі в сумі 7025 грн 93 коп.

3. В частині стягнення 519000 грн 00 коп. закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у вз`язку з відсутністю предмету спору.

4. Повернути з Державного бюджету України ((рахунок 3002, МФО 837013, , отримувач - УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030101) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Облсумиліфт» (37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. Чкалова, 19, ) 7025 грн 93 коп. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням № 746 від 26.08.2020.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України). Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 03.11.2020.

Суддя С.В. Заєць