номер провадження справи 9/133/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2020 Справа № 908/2061/20

м.Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД, (49033, м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, буд.122, корпус Е-5, кімната 11)

до відповідача: Концерну Міські теплові мережі, , (69091, м.Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137)

про: стягнення 236225,23 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників:

від позивача: Євсюкова І.О., начальник юридичного відділу, посадова інструкція; Ратушний В.В., юрисконсульт, наказ № 149 від 03.04.2018, положення;

від відповідача: Корнієць О.А., довіреність № 536/20-19, 22.05.2019, наказ № 1085 від 14.05.2019

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД про стягнення з відповідача: Концерну Міські теплові мережі суми 236225,23 грн., що складається з: основного боргу в розмірі 206235,57грн, пені в розмірі 19954,45 грн., 3% річних в розмірі 4631,84 грн., інфляційних втрат в розмірі 5403,37 грн.

Ухвалою суду від 31.08.2020 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2061/20, присвоєний номер провадження 9/133/20, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.09.2020. Ухвалою суду від 29.09.2020 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 15.10.2020. У судовому засіданні 15.10.2020 оголошено перерву до 22.10.2020.

22.10.2020 позивачем до суду подано довідку про розмір заборгованості відповідача, позивачем подані до суду супровідним листом докази сплати боргу, в т.ч.: платіжні доручення, меморіальні ордери, реєстр платіжних доручень за договором та копія акту звірки, надісланого позивачем відповідачу для підписання. Про необхідність подання доказів, що підтверджують сплату боргу суд зазначав в судовому засіданні.

З метою з`ясування та встановлення всіх обставин справи та правильного її вирішення, враховуючи неоднозначну позицію позивача щодо сплати відповідачем суми боргу (у підготовчому засіданні представник позивача підтвердив, що основна сума боргу погашена, під час розгляду справи по суті заперечив), судом прийняті вказані докази до розгляду.

22.10.2020 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги викладені у позовній заяві, які мотивовані, зокрема, наступним. Відповідно до умов договору на купівлю-продаж теплової енергії №1557/17/М386 від 24.10.2017 позивач поставив відповідачу теплову енергію загальною вартістю 3928953,18 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі товару. Проте оплата отриманої відповідачем теплової енергії була здійснена ним частково, а саме в розмірі 3722717,61 грн. Станом на 01.07.2020 прострочена заборгованість відповідача перед позивачем за договором становить 206235,57 грн. Внаслідок даного прострочення позивачем відповідачу на підставі п. 9.2.2 договору нарахована пеня в розмірі 19954,45 грн. за загальний період з 01.01.2020 по 30.06.2020; на підставі ст. 625 ЦК України відповідачу нараховані 3 % річних у розмірі 4631,84 грн. за період з 01.10.2019 по 30.06.2020 та інфляційні витрати в розмірі 5403,37 грн. за період з жовтня 2019 по червень 2020. Позов обґрунтовано ст.ст. 525, 526, 530, 599, 655, 662, 692 ЦК України, ст.ст. 193, 230 ГК України та умовами договору на купівлю-продаж теплової енергії № 1557/17/М386 від 24.10.2017.

Відповідач у судовому засіданні підтримав відзив на позову заяву, поданий до суду 18.09.2020, зазначивши, зокрема, про наступне. Станом на дату відкриття провадження по справі (31.08.2020) заборгованість за договором купівлі-продажу теплової енергії № 1557/17/М386 від 24.10.2017 відсутня, остаточний розрахунок проведено 13.08.2020. Крім того, вказав, що кошти (майже 100%), що надходять від споживачів відповідача перераховуються в першу чергу за спожитий природний газ, послуги з його постачання, транспортування та розподілу, у відповідності та в порядку, встановленому Постановою КМУ від 18.06.2014 217 (Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки). Право власності на кошти, що надходять від споживачів теплової енергії відповідач набуває тільки після здійснення розподілу коштів і повернення їх у відсотку, що залишився на його поточному рахунку. Розподіл коштів здійснюється без урахування коштів на виплату заробітної плати, першочерговість якої визначено Законом України «Про оплату праці», податків і зборів, які повинні бути сплачені у чітко визначені строки відповідно до Податкового кодексу України. Фінансування оплати комунальних послуг в даному випадку є публічно-правовими й не можуть бути змінені сторонами цивільних (договірних) правовідносин, заснованих на вільному волевиявленні, юридичній рівності та майновій самостійності їх учасників. Виконання обов`язку відповідачем з перерахування коштів у встановленому Постановою №217 порядку, в рахунок погашення заборгованості за послуги з постачання, транспортування природного газу, є обов`язковим. Щодо нарахування позивачем пені, 3 % річних та інфляційних витрат відповідач зазначив, що з огляду на особливості здійснення господарської діяльності в сфері теплопостачання та законодавчу обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність в цій сфері, відповідач не має можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків, у зв`язку з чим вина Концерну «МТМ» у простроченні платежів за договором відсутня, тому і відсутній склад правопорушення, що згідно зі ст. 614 ЦК України позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені умовами договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, день фактичної сплати заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Також наголосив на тому, що базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує саме на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Відповідач в судовому засіданні клопотав про зменшення пені на 90%, що також відображено у відзиві. Так, відповідачем в т.ч. зазначено, що допущене ним прострочення виникло з об`єктивних причин (на які відповідач не має можливості вплинути), зокрема: відповідач - комунальне підприємство, виробник теплової енергії та послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води в місті Запоріжжя; постачання теплової енергії здійснюється з метою вироблення соціально-важливих послуг, які є єдиною статтею доходу відповідача від господарської діяльності; в розрахунок застосовується механізм розподілу коштів на державному рівні відповідно до Постанови № 217; стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат у даному випадку зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інтереси інших споживачів бюджетних установ, організацій та населення, що може призвести до збільшення заборгованості відповідача перед позивачем. При цьому, відповідач відповідно до норм чинного законодавства зобов`язаний здійснювати постачання теплової енергії безперебійно, незалежно від зовнішніх факторів, нормативних чинників, наявності заборгованості у споживачів-боржників. Також просив врахувати, що основний борг за договором відсутній; що має місце реальна загроза банкрутства Концерну «МТМ»; що позивачем не надано доказів понесення ним збитків та інших негативних наслідків, які настали для нього через несвоєчасну оплату за договором. Докази на підтвердження скрутного матеріального стану додані відповідачем до відзиву.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

24.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД (Теплопостачальна організація, позивач у справі) та Концерном Міські теплові мережі (Споживач, відповідач у справі) був укладений договір № 1557/17/М386 на купівлю-продаж теплової енергії, за умовами якого позивач зобов`язався постачати відповідачу теплову енергію для населення, а відповідач оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, що передбачені цим договором.

З пункту 2.1 договору слідує, що згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 20.10.2017 № 620 «Про встановлення товариству з обмеженою відповідальністю ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД тарифу на виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел для потреб населення м. Запоріжжя» ціна за 1 (одну) Гкал теплової енергії 919,73 грн. за 1 Гкал (без ПДВ) (1103,68 грн. з ПДВ).

Пункт 2.1 договору неодноразово доповнювався сторонами та Додатковою угодою №3 від 03.12.2018 до договору, в т.ч. доповнено п. 2.1 договору наступним абзацем: «Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27.08.2018 № 375 «Про встановлення товариству з обмеженою відповідальністю ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД тарифу на виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел для потреб населення м. Запоріжжя» з 27.08.2018 року ціна за 1 (одну) Гкал теплової енергії складає 891,36 грн. за 1 Гкал (без ПДВ) (1069,63 грн. з ПДВ)».

За змістом п. 2.2 договору в редакції додаткової угоди № 3 від 03.12.2018 орієнтовна сума за договором становить 2814369,68 грн. без ПДВ, всього з ПДВ 3377243,61 грн.

Споживач сплачує кількість спожитої теплової енергії згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку протягом 30 календарних днів з моменту отримання Акту приймання-передачі теплової енергії. Розрахунковим періодом є календарний місяць (пункти 3.2, 3.3 договору).

Відповідно до п. 12.1 договору, останній набуває чинності з дня його підписання та розповсюджує свою дію на відносини сторін, що фактично склалися з 24.10.2017 і діє в частині поставки теплової енергії Теплопостачальною організацією до 30.04.2018 включно, в частині оплати спожитої Споживачем теплової енергії цей договір діє до повного виконання Споживачем зобов`язань перед Теплопостачальною організацією з оплати спожитої теплової енергії.

Згідно з п. 12.2 договору у випадку, якщо Теплопостачальна організація до 10.04.2018 включно не повідомить Споживача про припинення поставки теплової енергії Теплопостачальною організацією (із зазначенням причин) за цим договором з 01.05.2018, то тоді цей договір вважається продовженим в частині поставки теплової енергії Теплопостачальною організацією Споживачу до 31.12.2018 включно.

Додатковою угодою № 7 від 29.03.2019 до договору пункт 12.2 договору доповнено абзацем: «Продовжити строк дії договору в частині поставки теплової енергії по 21.04.2019р. включно».

Як слідує з позову та викладеному в ньому розрахунку позивач у період з жовтня 2017 по липень 2019 включно поставляв відповідачу теплову енергію, яка була оплачена останнім частково. Станом на 01.07.2020 заборгованість відповідача перед позивачем становить 206235,57 грн.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось, відповідач зобов`язався сплачувати кількість спожитої теплової енергії згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку протягом 30 календарних днів з моменту отримання Акту приймання-передачі теплової енергії (пункт 3.2 договору).

З матеріалів справи слідує, що на виконання умов вказаного вище договору позивач у період: жовтень 2017 по квітень 2019 (по 21.04.2019) включно поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 3 922 109, 91 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 37-58).

Меморіальні ордери та платіжні доручення, що містяться в матеріалах справи, свідчать про повну сплату відповідачем одержаної за договором теплової енергії. Оплати здійснювались відповідачем як до звернення позивача з позовом до суду, так і після.

Так, відповідачем після звернення позивача з позовом до суду, за яким відкрито провадження у даній справі (звернення мало місце 10.08.2020), було здійснено оплату за надані договором послуги в розмірі 158194,97 грн., що підтверджується меморіальними ордерами: № від 11.08.2020 на суму 736,34 грн., № від 11.08.2020 на суму 547,42 грн., № від 12.08.2020 на суму 523,95 грн., № від 12.08.2020 на суму 1092,65 грн., № від 13.08.2020 на суму 742,28 грн., № від 13.08.2020 на суму 91,87 грн., та платіжним дорученням № 7767 від 13.08.2020 на суму 154460,46 грн.

У зв`язку з чим, провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача суми 158194,97 грн. основного боргу підлягає закриттю за відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

В іншій частині вимоги про стягнення основного боргу задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

В період часу з 01.07.2020 по 10.08.2020 відповідачем здійснювались часткові оплати за договором, які позивачем в розрахунку суми основного боргу враховані не були (меморіальні ордери за вказаний період з 01.07.2020 по 10.08.2020 містяться в матеріалах справи). Також позивачем безпідставно включено до основного боргу суму 6843,27 грн. відповідно до актів приймання-передачі № ЗМ-00665 від 22-30 квітня 2019, № ЗМ-00940 від 31.05.2019, № ЗМ-01206 від 30.06.2019, № ЗМ-01653 від 31.07.2019, оскільки зазначені акти були складені в рамках іншого договору, що вбачається з їх змісту. Акти складені за період, що виходить за межі дії договору № 1557/17/М386 від 24.10.2017 (відповідно до Додаткової угоди № 7 від 29.03.2019 до договору строк дії договору в частині поставки теплової енергії визначено по 21.04.2019р. включно»).

З надісланого на адресу відповідача акту звірки взаємних розрахунків станом на серпень 2020 за підписом заступника головного бухгалтера ТОВ ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД також вбачається відсутність у відповідача заборгованості за договором № 1557/17/М386 від 24.10.2017 (міститься від`ємне значення: - 6843,27 грн.).

Отже заборгованість з поставленої позивачем та отриманої відповідачем теплової енергії за договором № 1557/17/М386 від 24.10.2017 станом на день вирішення справи відсутня.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Внаслідок прострочення відповідачем грошового зобов`язання, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 19954,45 грн. за період з 01.01.2020 по 30.06.2020.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 № 5510570/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В пункті 9.2.2 договору сторони визначили, що у випадку прострочення строків оплати за цим договором Споживач сплачує Теплопостачальній організації пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 19954,45 грн., яка розрахована на загальну суму 206235,57 грн. основного боргу, заявлену позивачем до стягнення з відповідача, та нарахована за період з 01.01.2020 по 30.06.2020.

Разом з тим, згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Нарахування пені за інші будь-які шість місяців є також неправомірним і з огляду на те, що облікова ставка НБУ є величиною змінною.

Крім того, нарахування пені повинно здійснюватись окремо по кожному факту отримання теплової енергії (по кожному акту приймання-передачі), оскільки виходячи зі змісту п. 3.2 договору обов`язок з оплати кожного з них виникає в різний час (протягом 30 календарних днів з моменту отримання акту приймання-передачі теплової енергії) і, відповідно, початок прострочення по кожному з актів є різним.

Останній акт приймання-передачі товару в рамках договору № 1557/17/М386 від 24.10.2017 був складений за період з 01 по 21 квітня 2019 року (№ ЗМ-00662) і відповідно до умов п. 3.2 договору оплата за ним повинна була бути здійснена в строк до 21.05.2019 включно. Прострочення за ним починається з 22.05.2019. Отже, враховуючи приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, в будь-якому разі нарахування пені за період починаючи з 01.01.2020 є необґрунтованим.

За таких обставин, з огляду на те, що нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано і його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, позовні вимоги позивача в частині стягнення пені (у визначений ним період) є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені судом не розглядалось.

Також позивач просить стягнути з відповідача суму 4631,84 грн. 3 % річних за період з 01.10.2019 по 30.06.2020 та суму 5403,37 грн. втрат від інфляції за період з жовтня 2019 по червень 2020.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладені обставини та висновки зроблені судом, зокрема, щодо безпідставного включення до суми основного боргу вартості поставленої теплої енергії за актами, які складені не в рамках договору № 1557/17/М386 від 24.10.2017, та щодо проведених відповідачем оплат, які мали місце в т.ч. після 01.10.2019 (01.10.2019 - початок нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат), здійснивши перерозрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період, суд встановив, що до стягнення з відповідача належить сума 3556,17 грн. - 3 % річних та сума 4150,19 грн. інфляційних втрат. В іншій частині вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат судом відмовляється.

Таким чином позовні вимоги задовольняються судом частково.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження у справі № 908/2061/20 в частині вимог про стягнення суми 158194 грн. 97 коп. основного боргу за відсутністю предмета спору.

Стягнути з Концерну Міські теплові мережі, , (69091, м.Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД, (49033, м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, буд.122, корпус Е-5, кімната 11) суму 3556 (три тисячі п`ятсот п`ятдесят шість) грн. 17 коп. 3% річних, суму 4150 (чотири тисячі сто п`ятдесят) грн. 19 коп. інфляційних втрат.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 06.11.2020.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва