ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1706/20

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Тем Енерго, Донецька обл., м. Бахмут

до Публічного акціонерного товариства Центренерго, м. Київ в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства Центренерго, Київська обл., Обухівський р-н., м. Українка

про стягнення 556554,33 грн.

За участю секретаря судового засідання Зорі В.С.

За участю представників:

від позивача: Негодуйко Г.В. (довіреність від 28.08.2020 р.);

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Тем Енерго (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Центренерго в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства Центренерго (відповідач) про стягнення 516966,00 грн. заборгованості, 28778,14 грн. пені, 3697,95 грн. інфляційних втрат та 7112,24 грн. 3% річних.

Позов пред`явлено за місцезнаходженням відокремленого підрозділу (філії) відповідача з урахуванням ч. 3 ст. 29 ГПК України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем не було здійснено розрахунок за поставлений товар відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору від 02.10.2019 р. № 12/75 про закупівлю (поставку) товарів, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути 516966,00 грн. заборгованості, 3697,95 грн. інфляційних втрат та 7112,24 грн. 3% річних згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України та 28778,14 грн. пені, посилаючись на п. 9.7 договору.

03.09.2020 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив, в якому він, посилаючись на ст. 233 ГК України, просить відмовити у стягненні пені, в обґрунтування чого відповідач зазначає, що позивачем не надано суду доказів збитків, нанесених відповідачем затримкою у проведенні оплати поставленої продукції.

У підготовчому засіданні 11.08.2020 р. судом оголошено перерву до 03.09.2020 р.

У підготовчих засіданнях 28.07.2020 р., 11.08.2020 р. та 03.09.2020 р., а також у судових засіданнях 08.09.2020 р. та 24.09.2020 р. представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у підготовче засідання 28.07.2020 р. не з`явився. У підготовчих засіданнях 11.08.2020 р. та 03.09.2020 р., а також у судових засіданнях 08.09.2020 р. та 24.09.2020 р. представник відповідача просив відмовити у стягненні пені.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

02.10.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Тем Енерго (постачальник) та Публічним акціонерним товариством Центренерго в особі Трипільської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства Центренерго (покупець) було укладено договір № 12/75 про закупівлю (поставку) товарів.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити покупцю товари (продукцію) згідно умов договору.

Згідно з п. 1.2 договору покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію, що поставляється відповідно до умов договору.

Найменування (номенклатура, асортимент), кількість, строки поставки та інші характеристики продукції зазначені в додатку до договору (п. 1.3 договору).

У пункті 5.3 договору встановлено, що датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання-передачі продукції. У разі якщо фактична передача продукції і дата підписання акта приймання-передачі продукції не співпадають, то до підписання акта приймання-передачі продукції, продукція вважається переданою покупцю на відповідальне збереження.

Право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця в момент, передбачений в п. 5.3 договору (п. 5.5 договору).

Відповідно до пп. 7.1.1 договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлену продукцію.

У пункті 1 додатку № 1 до договору про закупівлю (поставку) товарів № 12/75 від 02.10.2019 р. сторони погодили найменування продукції, одиницю виміру, кількість, ціну та загальну суму, а саме: плитка тротуарна 10х200х30 (колір темночервоний) у кількості 1510 м. кв за ціною 264,60 грн. на загальну суму 399546,00 грн.; поребрик 1000х200х80 у кількості 950 шт. за ціною 123,60 грн. на загальну суму 117420,00 грн.

Загальна вартість продукції складає 516966,00 грн. (з ПДВ) (п. 2 додатку до договору).

Відповідно до п. 3 додатку до договору сторони погодили, що розрахунок здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі продукції, за умови своєчасної реєстрації постачальником податкової накладної/розрахунку коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, згідно чинного законодавства України.

Пунктом 5 додатку до договору сторони погодили строк поставки, а саме - 10 календарних днів з моменту отримання постачальником письмової заявки покупця.

Позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 516966,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними № 117 від 22.10.2019 р. на суму 190862,38 грн., № 124 від 28.10.2019 р. на суму 90016,92 грн., № 137 від 29.10.2019 р. на суму 156886,63 грн. та № 139 від 07.11.2019 р. на суму 79200,07 грн. та товарно-транспортними накладними № Р117 від 22.10.2019 р., № Р124 від 28.10.2019 р., № Р137 від 29.10.2019 р. та № Р139 від 07.11.2019 р.

Також, отримання відповідачем товару підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі товарів № 1 від 22.10.2019 р. на суму 190862,38 грн., № 2 від 28.10.2019 р. на суму 90016,92 грн., № 3 від 29.10.2019 р. на суму 156886,63 грн. та № 4 від 07.11.2019 р. на суму 79200,07 грн. Загалом на суму 516966,00 грн.

Проте, за отриманий товар на суму 516966,00 грн. у встановлений п. 3 додатку № 1 до договору строк, тобто протягом 30 днів, відповідач не розрахувався, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у вказаній сумі.

Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статтей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 516966,00 грн. за поставлений позивачем товар станом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача 516966,00 грн. заборгованості підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 7112,24 грн. 3% річних та 3697,95 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 7112,24 грн., нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі товару окремо, а саме на заборгованість у сумі 190862,38 грн. за період з 21.11.2019 р. по 12.05.2020 р., у сумі 90016,92 грн. за період з 28.11.2019 р. по 12.05.2020 р., у сумі 156886,63 за період з 29.11.2019 р. по 12.05.2020 р., у сумі 79200,07 грн. за період з 08.12.2019 р. по 12.05.2020 р.

Однак, позивачем невірно визначено початок періоду виникнення заборгованості у сумі 190862,38 грн. (за актом приймання-передачі продукції № 1 від 22.10.2019 р.), на яку здійснено нарахування 3% річних, оскільки, пунктом 3 додатку № 1 до договору встановлено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту підписання акта приймання-передачі продукції. Отже, останнім днем для розрахунку за отриманий товар за актом приймання-передачі продукції № 1 від 22.10.2019 р. на суму 190862,38 грн. є 21.11.2019 р., а днем початку періоду прострочення 22.11.2019 р.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7096,55 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача за отриманий товар за кожним актом приймання-передачі товарів окремо за загальний період з 22.11.2019 р. по 12.05.2020 р.

Щодо нарахованих позивачем інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 3697,95 грн., нараховані на заборгованість відповідача у сумі 190862,00 грн., у сумі 90016,00 грн., у сумі 156886,00 грн. за період з січня 2020 року по березень 2020 року та на заборгованість у сумі 79200,00 грн. з листопада 2019 року по березень 2020 року.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем невірно розраховано інфляційні втрати на заборгованість відповідача за актом приймання-передачі товарів № 4 від 07.11.2019 р. у сумі 79200,00 грн., оскільки заборгованість за вказаним актом виникла в грудні 2019 року, отже нарахування інфляційних втрат повинно здійснюватись з січня 2020 року.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом, сума інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі товару окремо за загальний період з січня 2020 року по березень 2020 року (включно) становить 3617,63 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 28778,14 грн. пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 9.7 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальникові неустойку у вигляді пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ від ціни неоплаченої продукції.

Як вже зазначалось, відповідач у відзиві на позов, посилаючись на ст. 233 ГК України, просить відмовити у стягненні пені, на що суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Наведені відповідачем у відзиві доводи щодо діяльності відповідача в умовах складної фінансово-економічної ситуації та ненадання позивачем доказів понесення ним збитків через затримку оплати відповідачем поставленої продукції не свідчать про виключність зазначених обставин та про вжиття будь-яких заходів відповідачем для недопущення порушення зі свого боку господарського зобов`язання з оплати отриманого товару.

Відповідачем не доведено як наявності виняткових обставин, що можуть бути підставою для зменшення розміру пені, як і не доведено поважних причин порушення зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем не здійснено жодного платежу в рахунок погашення заборгованості перед позивачем, при цьому заборгованість відповідача за поставлений позивачем товар у жовтні та листопаді 2019 р. не погашена відповідачем вже майже рік від строку, встановленого п. 3 додатку № 1 до договору, що свідчить про тривале невиконання відповідачем умов договору № 12/75 про закупівлю (поставку) товарів від 02.10.2019 р.

Враховуючи вищевикладене, та той факт, що позивачем нараховано відповідачу пеню за несвоєчасне погашення ним сум заборгованості, при цьому заявлена позивачем сума пені не є значною чи надмірно великою, виходячи із загальної суми вартості поставленої продукції за договором № 12/75 про закупівлю (поставку) товарів від 02.10.2019 р., та враховуючи значний час прострочення належних до сплати сум, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені.

Позивачем здійснено нарахування пені на заборгованість у сумі 190862,00 грн. за період з 21.11.2019 р. по 12.05.2020 р., на заборгованість у сумі 90016,00 грн. за період з 21.11.2019 по 12.05.2020 р., на заборгованість у сумі 156886,00 грн. за період з 21.11.2019 р. по 12.05.2020 р., на заборгованість у сумі 79200,00 грн. за період з 21.11.2019 р. по 12.05.2020 р.

Наданий позивачем розрахунок пені є невірним, оскільки позивачем невірно визначено початок періоду виникнення заборгованості за кожним актом приймання-передачі продукції, на яку здійснено нарахування пені.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача в сумі 190862,00 грн., на яку позивачем здійснено нарахування пені, виникла 22.11.2019 р., заборгованість відповідача в сумі 90016,00 грн. виникла 28.11.2019 р., заборгованість відповідача в сумі 156886,00 грн. виникла 29.11.2019 р., заборгованість відповідача в сумі 79200,00 грн. виникла 08.12.2019 р.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом, сума пені нарахованої на заборгованість відповідача з врахуванням встановленого судом початку періоду прострочення зобов`язань за кожним актом приймання-передачі продукції окремо за період з 22.11.2019 р. по 12.05.2020 р. на суму 190862,00, за період з 28.11.2019 р. по 12.05.2020 р. на суму 90016,00 грн., за період з 29.11.2019 р. по 12.05.2020 р. на суму 156886,00 грн. та за період з 08.12.2019 р. по 12.05.2020 р. на суму 79200,00 грн. становить 27458,03 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ Тем Енерго підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Центренерго (08711, Київська обл., Обухівський р-н, смт. Козин, вул. Рудиківська, буд. 49, код 22927045) в особі Трипільської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства Центренерго (08720, Київська обл., Обухівський р-н, м. Українка, вул. Промислова, буд. 1, код 00131334) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Тем Енерго (84500, Донецька обл., м. Бахмут, вул. Садова, буд. 78А, код 42020129) 516966,00 грн. (п`ятсот шістнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят шість грн. 00 коп.) боргу, 27458,03 грн. (двадцять сім тисяч чотириста п`ятдесят вісім грн. 03 коп.) пені, 3617,63 грн. (три тисячі шістсот сімнадцять грн. 63 коп.) інфляційних втрат, 7096,55 грн. (сім тисяч дев`яносто шість грн. 55 коп.) 3% річних та 8327,07 грн. (вісім тисяч триста двадцять сім грн. 07 коп.) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час згідно з пунктом 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 30.10.2020 р.

Суддя О.О. Рябцева