ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" жовтня 2020 р. м. Вінниця Cправа № 902/384/20

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.

при секретарі Сичук І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Заступника прокурора Вінницької області, вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050, код - 02909909, в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, вул. 600-річчя, 19, м. Вінниця, 21000, код - 37979894

до: Відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція", вул. Наконечного, 173, Тростянецький район, Вінницька область, 24321, код - 05470928 Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО", вул. Козельницька, 15, м. Львів, 79026, код - 23269555

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департаменту агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації та Державного агентства водних ресурсів України в особі сектору у Вінницькій області

про відшкодування збитків, завданих державі внаслідок самовільного водокористування

за участю представників:

прокурора: Кавун Олена Іванівна, наказ № 68-к від 11.09.2020 року

позивача: Педченко Галина Олексіївна, довіреність № 1 від 02.01.2020 року, посвідчення № 0175 від 29.05.2020 року

Пелешок Валерій Олександрович, посвідчення № 0196 від 02.04.2019 року, довіреність № 4 від 02.09.2020 року

відповідача: Дворніков Андрій Олександрович, довіреність №85/ЗЕ/2020 від 31.12.2019 року

третьої особи (Департаменту агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації): Вельгус Ірина Миколаївна, посвідчення № 71 від 25.10.2019 року, довіреність № 01-01-20/5259 від 21.07.2020 року

Мірошніченко Тетяна Дмитрівна, посвідчення № 66 від 05.08.2019 року, наказ № 27-сс від 20.03.2020 року, довіреність № 01-01-22/6383 від 04.09.2020 року

третьої особи (Державного агентства водних ресурсів України в особі сектору у Вінницькій області): не з`явився

В С Т А Н О В И В :

21.04.2020 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № 05/1-93вих-20 від 15.04.2020 року Заступника прокурора Вінницької області, в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до Відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок використання води (пропуск через турбіни ГЕС для виробництва електроенергії) без затверджених дозволом на спеціальне водокористування лімітів пропуску води через гідровузли на суму 2 171 383,02 грн.

Ухвалою суду від 19.05.2020 року відкрито провадження у справі № 902/384/20 у порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 10.06.2020 року на 10:00 год.

09.06.2020 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання (б/н від 09.06.2020 року) про відкладення розгляду справи в зв`язку введеними карантинними заходами.

В судовому засіданні 10.06.2020 року судом постановлено ухвалу про залучення Департаменту агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації та Державного агентства водних ресурсів України в особі сектору у Вінницькій області в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, яку занесено до протоколу судового засідання.

За результатами проведеного 10.06.2020 року судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі до 05.08.2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 25.06.2020 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

21.07.2020 року від представника третьої особи (Державного агентства водних ресурсів України в особі сектору у Вінницькій області) (вх.канц. № 01-34/6484/20 від 21.07.2020 року) на виконання вимог ухвали суду.

28.07.2020 року на адресу суду від Прокуратури Вінницької області на виконання вимог ухвали суду надійшов лист № 05/3-184вих.20 від 24.07.2020 року.

29.07.2020 року від до суду третьої особи (Департаменту агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації) надійшли письмові пояснення № 01-01-20/5450 від 28.07.2020 року. В якості додатків до яких додано ряд додаткових документів.

04.08.2020 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання (б/н від 03.08.2020 року), в якому останній просить суд закрити провадження у справі № 902/384/20 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки позов подано до відповідача який немає статусу юридичної особи. Додатком до клопотання додано ряд документів.

05.08.2020 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання б/н від 05.08.2020 року про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України, в зв`язку з тим, що підстави для представництва прокурора інтересів держави в даному позові відсутні та позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати.

06.08.2020 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.канц. № 01-34/6870/20 від 06.08.2020 року), в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову.

10.08.2020 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 05.08.2020 року) (вх.канц. № 01-34/7045/20 від 10.08.2020 року). В якості додатків до відзиву додано ряд додаткових документів.

В судовому засіданні 05.08.2020 року судом оголошено перерву до 18.08.2020 року, про що постановлено протокольну ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

10.08.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 05.08.2020 року) в якому останній позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в позові. Додатком до відзиву додано ряд документів.

18.08.2020 року до суду від Прокуратури Вінницької області надійшли заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду (вих. № 05/3-226вих-20 від 17.08.2020 року), в яких прокурор просить суд відмовити в задоволенні клопотання як необґрунтованого.

Також, 18.08.2020 року від Прокуратури Вінницької області надійшла відповідь на відзив (вих. № 05/3-225вих-20 від 17.08.2020 року), в якій прокурор просить суд відхилити відзив як необґрунтований та задовольнити позов повністю.

В судовому засіданні 18.08.2020 року судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/384/20 на 02.09.2020 року об 14:30 год., яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 27.08.2020 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

02.09.2020 року на адресу суду від Прокуратури Вінницької області надійшов лист № 05/3-248вих-20 від 01.09.2020 року, про долучення до матеріалів справи доказів. В якості додатків до листа додано ряд документів.

В судовому засіданні 02.09.2020 року судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/384/20 на 07.09.2020 року об 15:00 год. та повідомлено сторін під розпис в розписці суду від 02.09.2020 року.

04.09.2020 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання (б/н від 04.09.2020 року), в якому останній просить суд долучити до матеріалів справи ряд доказів. Визнати причини неподання висновку за наслідками комплексної інженерно-екологічної експертизи поважними та встановити строк для подачі такого висновку до 21.09.2020 року. Також, у клопотанні останній просить суд продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів.

В судовому засіданні 07.09.2020 року представником відповідача подано клопотання (б/н від 04.09.2020 року), в якому останній просить суд долучити до матеріалів справи ряд доказів. Визнати причини неподання висновку за наслідками комплексної інженерно-екологічної експертизи поважними та встановити строк для подачі такого висновку до 21.09.2020 року. Також, у клопотанні останній просить суд продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів.

Також у судовому засіданні 07.09.2020 року представником відповідача подано клопотання (б/н від 05.08.2020 року), в якому останній просить суд передати матеріали справи № 902/384/20 за територіальною підсудністю до Господарського суду Львівської області, оскільки за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адреса Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" (код ЄДРОПУ 23269555) являється вул. Козельницька, буд. 15, м. Львів, Львівська область, 79026, а також те, що місцезнаходженням Відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" () є вул. Наконечного, буд. 173, м. Ладижин, Вінницька область, 24321, при цьому відокремлений підрозділ AT "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО", не має статусу юридичної особи.

За результатами проведеного 07.09.2020 року судового засідання суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 902/384/20 для судового розгляду по суті на 30.09.2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 07.09.2020 року в відмовлено у задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" Дворнікова А.О. від 05.08.2020 року (вх. №01-34/6842/20) у справі №902/384/20 про залишення позову без розгляду та відмовлено у задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" Дворнікова А.О. б/н від 05.08.2020 року, поданого у судовому засіданні 07.09.2020 року, про передачу за територіальною підсудністю до Господарського суду Львівської області матеріалів справи № 902/384/20. Також, даною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу № 902/384/20 до розгляду по суті на 30.09.2020 року.

В судовому засіданні 30.09.2020 року представником відповідача подано ряд документів з метою долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 30.09.2020 року оголошено перерву до 30.09.2020 року, про що повідомлено сторін під розпис в розписці суду від 20.10.2020 року.

16.10.2020 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення (вх.канц. № 01-34/9337/20 від 16.10.2020 року.

В судове засідання 20.10.2020 року з`явилися прокурор, представник позивача, відповідача та третьої особи (Департаменту агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації). Представник третьої особи (Державного агентства водних ресурсів України в особі сектору у Вінницькій області) не з`явився, причин неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, ухвалою суду від 30.09.2020 року, яка надсилалась йому рекомендованою кореспонденцією.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

З огляду на вказане відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою від 22.08.2019 року про призначення засідання для розгляду справи по суті у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст. ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Суд розглянув матеріали справи, з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та встановив наступне.

В якості підстав заявлених позовних вимог прокурор посилається на проведення Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області перевірки додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища у господарській діяльності ВП "Ладижинська теплова електрична станція" АТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО".

За актом перевірки № 125/ВН від 21.02.2020 року встановлено, що ВП "Ладижинська теплова електрична станція" АТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" здійснювало використання води, а саме пропуск через турбіни ГЕС для виробництва електроенергії в м. Ладижин, без затверджених дозволом на спеціальне водокористування № 1157 від 22.12.2015 року з терміном дії до 22.12.2020 року, лімітів пропуску води через гідровузол, що є порушення ст. 44 Водного кодексу України.

У такий спосіб, без затверджених дозволом на спеціальне водокористування лімітів пропуску води через гідровузли, Підприємство у період з 31.10.2017 по 16.12.2018 використало 383975776,5 м3 води з річки Південний Буг, що підтверджується звітом Підприємства форми № 2ТП - водгосп за 2017 -2018 роки.

Прокурор зазначає про відсутність у дозволі затвердженого ліміту на пропуск води через гідровузол.

Згідно розрахунку, проведеного Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області розмір збитків, заподіяних державі становить 2 171 383,02 грн.

За твердженнями прокурора, відповідач здійснюючи без затверджених дозволом на спеціальне водокористування лімітів пропуску води через гідровузли діяв неправомірно та на виконання вимог чинного законодавства повинен бути притягнутий до господарсько-правової відповідальності за вчинене ним правопорушення, тобто має відшкодувати завдані його протиправними діями збитки.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог та просить суд відмовити в задоволенні позову зазначаючи, право на здійснення спеціального водокористування відповідно до ст. 49 Водного кодексу України виникає на підставі дозволу. Дозвіл на спеціальне водокористування видається державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об`єктів загальнодержавного значення. Спеціальне водокористування є платним.

В період з 31.10.2017 року по 16.12.2018 року відповідач здійснював спеціальне водокористування на підставі Дозволу від 22.12.2015 року № 1157, який було видано Департаментом екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації терміном дії з 22.12.2015 року по 22.12.2020 року.

Щодо тверджень прокурора про відсутність у дозволі затвердженого ліміту на пропуск води через гідровузол відповідач зазначає, що гідроелектростанція (гідровузол або ГЕС) - ланцюг гідротехнічних споруд забезпечує необхідний напір води, що надходить на лопаті гідротурбіни, яка приводить в дію генератори, що виробляють електроенергію. Необхідний напір води утворюється за допомогою будівництва греблі, і як наслідок концентрації річки в певному місці, або деривації - природним струмом води. У деяких випадках для отримання необхідного напору води використовують спільно і греблю, і деривації. Гідровузол в даному випадку не має статусу відокремленого підрозділу чи юридичної особи, не є окремим підприємством та діє у складі відокремленого підрозділу, що підтверджується довідкою від 24.07.2020 року № 22-1292).

Дозвіл від 22.12.2015 року № 1157, на спеціальне водокористування свідчить, що гідровузол включено у дозвіл пунктом 4, що дає підстави використовувати його відповідачем за призначенням.

Як зазначає відповідач, наявність у нього дозволу на спеціальне водокористування, виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності до відповідача у формі стягнення збитків.

При цьому відповідач зазначає, що здійснюючи спеціальне використання в період з 22.12.2015 по 22.12.2020 року при наявності дозволу не передбачено чинним законодавством ліміт пропуску води через гідровузол.

Враховуючи викладене у прокурора відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої пунктом "з" статті 68 ЗУ "Про охорону навколишнього природного середовища". Відсутність ліміту на пропуск води через гідровузол не тягне за собою цивільно-правової відповідальності за використання водних ресурсів, оскільки пропуск води сам по собі не призводить до завдання шкоди (збитків) охоронюваним законом об`єктам природного середовища.

Відповідно до рекомендацій Міністерства екології та природних ресурсів використовувався документ радянських часів НВН-5.1.02-83 "Інструкція про порядок погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування" від 30.12.83 №354.

В зв`язку з тим, що відповідно до НВН-5.1.02-83 пропуск води без її вилучення в тому числі для потреб гідроенергетики відповідно до додатку І "Перелік видів спеціального водокористування" цієї Інструкції не віднесено до спецводокористування, тому вимог та умов відображення відомостей про пропуск води об`єктами гідроенергетики ця Інструкція не містила і не могла містити.

Таким чином, відображення об`ємів пропуску води через гідровузли на той час не передбачалось формою клопотання, адже відображення його в пп. 2 п.12 (Використання на власні потреби) приведе до порушення цілісності даних згідно форми таблиці "Характеристика водоспоживання". А одночасне заведення його в пп.1 "Забір води" суперечить суті водокористування та некоректно відображає категорію його використання, що суперечить законодавству.

Як зазначає відповідач, дозвіл на спецводокористування, а також можливість використання гідровузла для потреб гідроенергетики є такими, що відповідали діючому (існуючому) на момент його видачі законодавству.

Також, відповідач зазначає, що позовна заява подана до суду та підписана Заступником прокурора Вінницької області, що суперечить ст. 11 ЗУ "Про прокуратуру", так як заступник прокурора не є повноважним підписувати дану позовну заяву, а доказів неможливості виконувати свої обов`язки прокурора області матеріали справи не містять (а.с. 226-242, т.1).

У письмових поясненнях третя особа (Департамент агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації) зазначає, що дозвіл на спеціальне водокористування ПАТ "ДТЕК Західенерго" було видано 22.12.2015 року за №1157. Повноваження на видачу дозволу водокористувачу були визначені підпунктом 1 пункту 29 Положення про Департамент, затвердженого розпорядженням голови облдержадміністрації 20.05.2013 року № 216 та відповідно до п. 3 Порядку, видача дозволу на спеціалводокористування здійснювалась відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

При видачі дозволу Департамент діяв відповідно до Порядоку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 321.

За твердженнями Департаменту, Державним агентством водних ресурсів України, як дозвільним органом приймався за основу зразок бланку заяви, затверджений постановою КМУ від 07.12.2005 року № 1176 "Про затвердження форми заяви на одержання суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою документів дозвільного характеру" (втратила чинність 28 січня 2015 року).

Щодо зразків клопотання водокористувача, то на момент подачі документів відповідачем в законодавчому полі також існувала певна правова невизначеність. Тому, згідно рекомендацій Міністерства екології та природних ресурсів, дозвільним органом використовувалась "Інструкція про порядок погодження та видачі дозволу на спеціальне водокористування", що затверджена наказом Мінводгосподарства СССР від 30.12.1983 року № 354. Зокрема, за зразок бралось клопотання водокористувача, закріплене у додатку 5 до вищезазначеної Інструкції.

Враховуючи викладене останній вважає, що Департаментом вчинено всі належні дії, які визначені законодавством України.

Ухвалою суду від 07.09.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" Дворнікова А.О. від 05.08.2020 року (вх. №01-34/6842/20) у справі №902/384/20 про залишення без розгляду позову прокурора.

Судом перевірено та встановлено дотримання прокурором вимог закону щодо здійснення представництва інтересів держави.

Також, судом відмовлено у задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" Дворнікова А.О. б/н від 05.08.2020 року, поданого у судовому засіданні 07.09.2020 року, про передачу за територіальною підсудністю до Господарського суду Львівської області матеріалів справи №902/384/20.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 23.11.2015 року через Центр надання адміністративних послуг Вінницької міської ради "прозорий офіс" уповноваженою особою від ВП "Ладижинська теплова електрична станція" Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" до Департаменту екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації було подано заяву па отримання дозволу на спеціальне водокористування (реєстраційний номер № 51-02.667) відповідно до ст. 7 ЗУ "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" (а.с. 87, т. 2).

До заяви Акціонерним товариством "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" додано клопотання про погодження умов та одержання дозволу на спеціальне водокористування із конкретно визначеними об`ємами забору води - 45216,813 тис.м3/рік із обґрунтуванням потреби води.

За змістом клопотання метою водокористування (водопостачання, відведення стоків, і т.д.) являється охолодження конденсаторів турбін та допоміжного обладнання водопостачання здійснюється з Ладижинського водосховища на річці Південний Буг за допомогою власної БНС (берегова насосна станція) безпосередньо біля головного корпусу ТЕС; для питних, господарсько-побутових потреб підприємства, а також підприємств та населення м. Ладижин водозабір здійснюється в селі Маньківка (Тульчинський район, Вінницька область), на відстані 13,0 км від головного корпусу ТЕС вище по течії річки за допомогою ВФС (водофільтрувальна станція): гідровузол - м. Ладижин. Для біологічної очистки господарсько-побутових та виробничих стічних вод, що надходять від ТЕС та населення і підприємств у м. Ладижин Ладижинська ТЕС має власні очисні споруди повної біологічної очистки потужністю 8000,0 м.куб/добу.

Забір води проводиться з Ладижинського водосховища річки Південний Буг (для технологічних потреб ТЕС - м. Ладижин; для питних, господарсько-побутових потреб підприємства, а також підприємств та населення м. Ладижин - с. Маньківка); випуск №1 здійснюється у водосховище на р. Південний Буг в межах населеного пункту (територія ТЕС, 400 м. нижче берегової насосної станції (БНС)): випуск №2 здійснюється у водосховище на р. Південний Буг в межах населеного пункту (територія ТЕС. 100 м. вище берегової насосної станції (БНС)); випуск №3 здійснюється у водосховище на р. Південний Буг вмежах населеного пункту (територія ТЕС, північно-східна частина); випуск №4 здійснюється у водосховище на р. Південний Буг в межах населеного пункту (територія ТЕС, район пристані): випуск №5 здійснюється у р. Південний Буг в межах населеного пункту ( 300,0 м. нижче греблі водосховища, мікрорайон "Прибережний"); випуск №6 здійснюється у р. Південний Буг за межами населеного пункту (8 км. нижче греблі, в районі "Швейцарія"); випуск №7 здійснюється у р. Сільниця за межами населеного пункту (на відстані 500 м. від золошлаковідвалу в південному напрямку): випуск №8 здійснюється у водосховище р. Південний Буг за межами населеного пункту (на відстані 6 км. від багерної насосної станції 3-го підйому в північно-східному напрямку)(а.с.-88, т. 2).

Обґрунтування потреби води підтверджується розрахунками потреби води для отримання дозволу на спецкористування для Ладижинської ТЕС від 11.11.2015 року; довідкою з переліком споживачів, що отримують послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за договорами укладеними з ДТЕК "Ладижинська ТЕС" долученими до матеріалів справи (а.с. 98-115, т. 2).

27.11.2015 року Департамент екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації звернулось з листом (№ 7788/07) до Державного агентства водних ресурсів України у Вінницькій області щодо надання висновку спеціального водокористування ВП "Ладижинській ТЕС" ПАТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" (а.с.121, т. 2).

10.12.2015 року Державним агентством водних ресурсів України на адресу Департаменту екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації надіслано висновок щодо можливості видачі дозволу на спеціальне водокористування (№ 612/ВН/30-15) за змістом якого Державне агентство водних ресурсів України Департаменту екології вважає за можливим видачу дозволу на спеціальне водокористування (а.с. 122-126, т. 2).

22.12.2015 року Департаментом екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації видано дозвіл на спеціальне водокористування ПАТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" № 1157 із можливим обсягом забору води об`ємом 45216,813 тис.м3/рік (а.с. 127-131, т. 1).

В подальшому, Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області проведено перевірку додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища у господарській діяльності ВП "Ладижинська теплова електрична станція" АТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" встановлено, що Підприємством не додержуються вимоги Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та Водного кодексу України.

21.02.2020 року за результатами перевірки складено акт № 125/ВН, за змістом якого встановлено Підприємство здійснювало використання води, а саме пропуск через турбіни ГЕС для виробництва електроенергії в м. Ладижин, без затверджених дозволом на спеціальне водокористування № 1157 від 22.12.2015 року з терміном дії до 22.12.2020 року, лімітів пропуску води через гідровузол, що є порушення ст. 44 Водного кодексу України (а.с. 16-37, т.1).

При цьому, 21.02.2020 року відповідачем надано зауваження (№ 12-49) до акту № 125/ВН від 21.02.2020 року, за змістом яких останній зазначає, що ДТЕК "Ладижинська ТЕС" заперечує проти правомірності фіксації порушення в акті перевірки, оскільки належним чином сплачує рентну плату за фактично використаний обсяг води, в т.ч. для пропуску через турбіни ГЕС, на підставі первинного обліку, а також подає статистичну звітність № 2-ТП ВОДГОСП у встановленні законодавством терміни та в діях останнього ознаки неекономного використання водних ресурсів відсутні (а.с. 60-61, т. 1).

За твердженнями прокурора, у такий спосіб, без затверджених дозволом на спеціальне водокористування лімітів пропуску води через гідровузли, Підприємство у період з 31.10.2017 року по 16.12.2018 року використало 383975776,5 м3 води з річки Південний Буг, що підтверджується звітами про використання води Підприємства форми № 2ТП - водгосп за 2017 -2018 роки (а.с. 53-57, т. 1).

Факт вчинення зазначеного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № 011437 від 13.02.2020 року (а.с.58, т. 1).

24.02.2020 року Постановою Державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Вінницької області Пелешка В.О. Державної екологічної інспекції у Вінницькій області закрито провадження у справі № 04/039 на підставі п. 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 59, т. 1).

Згідно розрахунку, проведеного Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області від 21.02.2020 року, відповідно до "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 20.07.2009 року № 389 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 року за № 767/16783 із змінами, внесеними наказом Міністерства екології та природних ресурсів України № 367 від 13.10.2015 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.11.2015 року за № 1369/27814, розмір збитків, заподіяних державі Підприємством внаслідок використання води (пропуск через турбіни ГЕС для виробництва електроенергії), без затверджених дозволом на спеціальне водокористування лімітів пропуску води через гідровузли, становить 2 171 383,02 грн (а.с. 62, т. 1).

21.02.2020 року Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області, на адресу відповідача надіслано претензію №716/04 про добровільне відшкодування збитків, завданих внаслідок використання води (пропуск через турбіни ГЕС для виробництва електроенергії), без затверджених дозволом на спеціальне водокористування лімітів пропуску води через гідровузли, на суму 2 171 383,02 грн (а.с. 63, т. 1).

Станом на день подачі позовної заяви збитки у добровільному порядку відповідачем не відшкодовані, що стало підставою звернення з позовом до суду.

Матеріалами справи підтверджено, що в період з 31.10.2017 року по 16.12.2018 року відповідач здійснював спеціальне водокористування на підставі Дозволу від 22.12.2015 року № 1157, який було видано Департаментом екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації терміном дії з 22.12.2015 по 22.12.2020 року.

Водночас у такому дозволі не зазначено ліміту пропуску води через гідровузли (пропуск через турбіни Ладижинської ГЕС для виробництва електроенергії).

Як визначає ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Тому, суд вважає за необхідне зосередитись на основних аргументах сторін, котрі стосуються предмету спору.

Зокрема, прокурор та позивач обґрунтовують вимоги саме відсутністю у дозволі затвердженого ліміту на пропуск води через гідровузол, який відповідач повинен був самостійно визначити у поданому клопотанні.

Також, третя особа наполягала, що відомості до дозволу переносяться безпосередньо із поданого суб`єктом господарювання клопотання, решта документів до уваги не приймаються.

Оскільки, відповідачем самостійно не визначено у клопотанні ліміти на пропуск води через гідровузол, тому такі відомості не включено до висновку та дозволу на спеціальне водокористування.

Відповідач стверджує, що надав відповідні відомості у формі розрахунку, як додатку до клопотання про видачу дозволу, вказує на порушення позивачем порядку проведення перевірки. що підтверджено судовим рішенням, доводить відсутність завданих державі збитків внаслідок сплати рентної плати за спеціальне використання води для потреб гідроенергетики за Ладижинську ТЕС, а також з посиланням на висновок комплексного комісійного інженерно - екологічного дослідження №10813/14436/14437 від 21.08.2020 року, складеного НДІ Судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, яким встановлено дотримання умов спеціального користування у спірний період, відсутність екологічної катастрофи, небезпеки для життя, здоров`я людей чи довкілля.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Ліміти використання води встановлюються Водним кодексом України.

Статтею 1 Водного кодексу України встановлено такі ліміти використання води:

- ліміт використання води - граничний обсяг використання води, який встановлюється дозволом на спеціальне водокористування;

- ліміт забору води - граничний обсяг забору води з водних об`єктів, який встановлюється в дозволі на спеціальне водокористування;

- ліміт скиду забруднюючих речовин - граничний обсяг скиду забруднюючих речовин у поверхневі водні об`єкти, який встановлюється в дозволі на спеціальне водокористування.

Згідно ст. 48 Водного кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі 30 зобов`язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності Дозволу.

Згідно ст. 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, перераховуються на рахунок місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища за місцем заподіяння екологічної шкоди".

Відповідно до статті 49 Водного кодексу України (в редакції від 01.01.2015 року. яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. У разі настання маловоддя ці ліміти можуть бути зменшені спеціально уповноваженими державними органами без коригування дозволу на спеціальне водокористування.

Відповідно до ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів.

Відповідно до ч. 4 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно ст. 110 Водного Кодексу України, відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Згідно ст. 111 Водного Кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

В силу ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В даній статті міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Для настання цивільної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювана шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; г) вина.

Відсутність будь-якого з цих елементів виключає відповідальність у вигляді стягнення збитків, якщо інше не передбачено законом.

Суд відхиляє доводи відповідача відносно неможливості нарахування та стягнення збитків за наявності відповідного дозволу на спеціальне водокористування, оскільки висновок та відповідний дозвіл містять ліміти забору води залежно від різного роду потреб та способів забору (поверхневі і підземні джерела, питні, виробничі потреби, передача води іншим водокористувачам. використання води в системах оборотного, повторного водопостачання, втрати води, тощо).

Суд виходить з того, що положеннями Водного Кодексу не встановлено виключень щодо отримання дозволу залежно від виду спеціального водокористування, тобто усі види такого використання мають здійснюватись на підставі дозволу.

Отже, відсутність у дозволі одного з видів спеціального водокористування підтверджує використання водних ресурсів за відсутності дозвільного документа.

З огляду на зазначені висновки не спростовано також відповідачем застосування Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, яка затверджена Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року № 389.

Відповідач не надано альтернативного розрахунку завданої шкоди, не заявлено клопотання щодо призначення експертного дослідження з метою перевірки правильності обчислень суми збитків.

Дана методика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у разі: самовільного використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.

Отже, застосована позивачем методика розрахунку збитків може бути застосована до спірних правовідносин.

Водночас, ця Методика не застосовується у випадках оцінки шкоди, заподіяної: здоров`ю і майну громадян, майну юридичних осіб, а також водним біоресурсам у результаті погіршення екологічного стану водних об`єктів; водним об`єктам у результаті стихійного лиха; затопленням і підтопленням сільськогосподарських угідь, будинків, споруд і комунікацій при руйнуванні гідротехнічних споруд на водних об`єктах; розрахунку збитків у випадках порушення режиму господарської діяльності у водоохоронних зонах та на землях водного фонду; порушення правил експлуатації та режимів роботи водогосподарських споруд та пристроїв, а також пошкодження цих споруд; самовільного проведення гідротехнічних робіт (будівництво ставків, дамб, каналів, свердловин), руйнування природного стану русел річок, струмків і водотоків (п. п. 1.5, 1.6 Наказу).

Отже, встановлення перелічених обставин не входить до предмету спору.

Тому, судом відхиляється та критично оцінюється наданий відповідачем Висновок комплексного комісійного інженерно - екологічного дослідження №10813/14436/14437 від 21.08.2020 року, складеного НДІ Судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, яким встановлено дотримання умов спеціального користування у спірний період, відсутність екологічної катастрофи, небезпеки для життя, здоров`я людей чи довкілля.

Даний висновок містить позицію експерта щодо недотримання АТ "ДТЕК Західенерго" умов спецводокористування, поширення правил охорони надр на процес експлуатації Ладижинської ГЕС, що є правовими питаннями.

Врахування позиції експерта з даних питань суперечитиме ч. 2 ст. 98 ГПК України.

Позов не стосується стягнення збитків внаслідок спричиненої екологічної катастрофи або шкоди здоров`ю людей чи стану довкілля. Тому, наданий відповідачем висновок не є належним і допустимим засобом доказування з огляду на предмет спору (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Посилаючись на порушення процедури проведення перевірки Державною екологічною інспекцією відповідач не надав остаточних судових рішень, які б встановлювали такі факти.

Одночасно, суд відхиляє посилання позивача та прокурора на наявність постанови у справі про адміністративне правопорушення, як підставу стягнення збитків.

24.02.2020 року справу про адміністративне правопорушення було закрито, постанова не містить розміру збитків.

Відповідачем одразу надано письмові заперечення до протоколу про адміністративне правопорушення (том. 1 а.с. 58-61), тобто не вчинялись дії, які можуть підтверджувати визнання боргу.

На підставі ч. 6 ст. 75 ГПК України лише постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, врахування судом постанови про закриття адміністративної справи суперечить вимогам ГПК України.

З позиції Верховного Суду, самовільне використання водних ресурсів без видачі дозволу на спеціальне водокористування відповідачеві є самостійною підставою для відшкодування збитків (Постанова КГС у складі Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі №910/8682/16).

Тобто, правова природа збитків у екологічних правовідносин має свої особливості.

Факт самовільного використання водних ресурсів без відповідного дозволу на спеціальне водокористування за законом є самостійною підставою для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків необхідною є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причиновий зв`язок між протиправною поведінкою боржника і збитками, вина боржника. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

При цьому, необхідно виходити з презумпції вини правопорушника, тобто позивач не повинен доводити наявність вини відповідача, навпаки, відповідач повинен довести, що збитки завдано не з його вини.

Таким чином, сам факт використання води без відповідного дозволу є підставою для визначення розміру збитків. які розраховуються за відповідною методикою.

Відтак, визначальним для вирішення даної справи та встановлення усіх ознак складу правопорушення, є перевірка дотримання відповідачем процедури отримання дозволу на ліміти використання води гідровузлом Лажижинської ГЕС.

Згідно статті 49 Водного Кодексу, порядок видачі дозволів на спеціальне водокористування затверджується Кабінетом Міністрів України.

Даний Порядок погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року №321, яка на момент виникнення спірних правовідносин діяла у редакції від 18.05.2013 року.

Відповідно до п. 3 Порядку, дозволи видаються за клопотанням водокористувачів з обґрунтуванням потреби у воді, яке погоджується: у разі використання поверхневих вод - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства, територіальними органами басейнових управлінь водних ресурсів або обласними виробничими управліннями водного господарства і меліорації (далі - органи водного господарства) містить опис процедури видачі дозволів на спеціальне водокористування юридичним та фізичним особам.

Також, станом на 23.11.2015 року (дата подачі заяви про видачу дозволу - том. 2 а.с. 87) діяла Інструкція про порядок погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затверджена Наказом Міністерства водного господарства від 30.12.1983 року №354.

Використання даних документів при підготовці висновку також підтверджено третьою особою у письмових поясненнях № 01-01-20/54506 від 28.07.2020 року, які надані до матеріалів справи (том. 2 а.с. 80-86).

Нормативні документи, якими керувалося при наданні позитивного висновку (том. 2 а.с. 122-126) Департамент екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації передбачають процедуру погодження видачі дозволу, подачу клопотання (п. 2.2 Наказу), умови надання підприємствами додаткових документів (п. 2.4. Наказу).

Зазначеними нормативними документами передбачено можливість відмови у видачі дозволу, право оскарження такої відмови.

Тобто, дозвільна процедури не містить вказівок на безальтернативний обов`язок Департаменту у всіх випадках надавати позитивні висновки при зверненні з клопотанням про видачу дозволу, без аналізу змісту поданих документів.

Крім того, такі підстави визначалися ч. 5 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" у редакції від 04.10.2015 року.

Таким чином, суд відхиляє доводи прокурора, позивача, третьої особи відносно відсутності у суб`єктів управлінських функцій контролюючих повноважень при перевірці документів з видачі дозволу на спеціальне водокористування.

Суд враховує, що форма заяви для отримання дозволу на спеціальне водокористування затверджена лише 12.04.2018 року згідно Наказу Міністерства екології та природних ресурсів України № 116.

Таким чином, сторони повинні були керуватися чинними на момент звернення з заявою документами.

Отже, нормативні акти станом на 23.11.2015 року не містили форми клопотання та обмежували заявника у наданні додаткових матеріалів, які мали аналізуватись дозвільним органом.

Одночасно п. 3 Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування передбачав обов`язок надання не лише клопотання але обґрунтування потреб у водокористуванні.

При цьому, Порядком не визначено надання таких відомостей у одному документів з клопотання або у додатках до нього.

Суд наголошує, що встановлення чітких та однозначних дозвільних процедур покладено саме на державу, обмежена урегульованість, невизначеність чи не чіткість окремих норм не може мати негативних наслідків для осіб приватного права.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось сторонами, що відповідачем до дозвільного органу, разом з клопотанням про видачу дозволу подано окремим документом Розрахунок потреби у воді для отримання дозволу на спецводокористування для Ладижинської ГЕС із Загальними техніко-економічними показниками гідровузла (том. 2 а.с. 101-105).

Доводи прокурора та позивача зводились до необхідності відображення таких відомостей саме у клопотанні, а не доданих документах.

Представник Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, який здійснював перевірку дотримання вимог законодавства при здійсненні спеціального водокористування пояснив, що при нарахуванні збитків прийнято до уваги відсутність розрахунків гідровузла у клопотанні, дозволі, а також прийнято до уваги фактичне споживання води на ці потреби, з огляду на звітність відповідача про використання води (том. 1 а.с. 121-125).

Однак, такі висновки та позиція державних установ не відповідають нормативному регулюванню питанню видачі дозволу, зроблені у результаті поверхового аналізу лише частини наданих Акціонерним товариством "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" документів для видачі дозволу.

Суд враховує, що долучені до клопотання та заяви про видачу дозволу Розрахунки потреби у воді для отримання дозволу на спецводокористування для Ладижинської ГЕС із Загальними техніко-економічними показниками гідровузла (том. 2 а.с. 101-105) не поверталися відповідачу, повинні були прийматися до уваги дозвільним органом при видачі та оформленні Дозволу на спеціальне водокористування № 1157 від 22.12.2015 року.

Суд констатує, що надані відповідачем Розрахунки використання водних ресурсів гідровузлом і є обґрунтуванням потреби у воді, надання яких передбачено п. 3 Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування.

Тому, відповідачем правомірно надано вказані документи з метою видачі дозволу, їх неврахування дозвільним органом суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дозвільним органом прийнято позитивне рішення про видачу дозволу на спецільне водокористування. за відсутності зауважень відносно наданих відповідачем розрахунків (том. 2 а.с. 122-125).

За правовими позиціями Верховного Суду, відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як: протиправна поведінка боржника, збитки, причиновий зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками, вина.

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду (Постанова КГС у складі Верховного Суду від 12 жовтня 2018 року у справі №925/119/18).

Також, Верховний Суд наголошує, що коли підприємство вчинило всі можливі правомірні дії для своєчасного отримання дозволу на спеціальне водокористування, то поведінка боржника не є протиправною, що виключає відповідальність за заподіяну шкоду (Постанова КГС у складі Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №923/771/16 ).

Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Саме таке визначення наводиться в одній із постанов ВС (постанова КЦС від 16.05.2018 у справі №449/1154/14).

Засаднича вимога правовладдя полягає в тому, що повноваження органів публічної влади має бути визначено приписами права. Позаяк законність висунуто щодо дій посадовців публічної влади, вона так само вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень і, як наслідок дотримувалися процесових і матеріальних приписів права (пункт 45 згаданого коментаря).

Таким чином, дотримання процесових, у тому числі, процедурних норм, є юридичною вимогою, згідно з якою держава, яка керується принципом верховенства права (мірило правовладдя), повинна поважати і враховувати права особи, а також визначати процедурні межі здійснення повноважень органами публічної влади.

Намагання виправити допущену органом влади в минулому помилку не може перекладати на громадянина всі її негативні наслідки (Постанова КЦС ВС від 16.10.2019 року у справі №460/762/16-ц).

Саме ж верховенство права, відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 року, це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема в закони, які за змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Таким чином, ця юридична позиція Конституційного Суду України поширюється і на необхідність врегулювання органами публічної влади «правової процедури», яка визначає критерії справедливого ставлення органів публічної влади до особи.

Доктрина «правова процедура» міститься у статті 6 (1) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, її розвинуто у рішеннях Європейського суду з прав людини, які враховуються судом як джерело права (ч. 4 ст. 11 ГПК України).

Згідно з принципом «належного урядування» ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу і такі помилки, за загальним правилом, не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (Постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 2340/4521/18).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (Рішення ЄСПЛ у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (Рішення ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», Рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року).

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (Рішення у справах «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, п. 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини», заява № 48939/99, п. 128).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (Рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», п. 128, та «Беєлер проти Італії», п. 119).

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

З огляду на:

1) долучення до матеріалів клопотання про погодження умов на одержання дозволу на спеціальне водокористування (том. 2 а.с. 88) розрахунку потреби у воді для отримання дозволу на спецводокористування для Ладижинської ГЕС (том. 2 а.с. 101-105),

2) перевіркою цих документів органом виконавчої влади (Департаментом екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації),

3) видачею Висновку щодо можливості видачі дозволу на спеціальне водокористування (том. 2 а.с. 122 - 126) та

4) Дозволу №1157 від 22.12.2015 року (том. 2 а.с. 127),

суд не вбачає вини та протиправної поведінки відповідача у відсутності таких відомостей у відповідному дозволі.

Суд вважає, що відповідач діяв добросовісно та вжив усіх належних заходів для доведення до відома державних інституцій обсягу потреб у водокористуванні через турбіни ГЕС для виробництва електроенергії.

Відсутність зазначених відомостей у виданому дозволі спричинено не діями відповідача, а внаслідок неуважного ставлення спеціалістами Департаменту екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації до виконання своїх посадових обов`язків.

Отже, відсутня така обов`язкова ознака як вина, котра є неодмінною складовою суб`єктивної сторони складу цивільного правопорушення, а також протиправна поведінка, як невід`ємна частина об`єктивної сторони правопорушення..

Встановлені судом обставини та наявні у справі докази виключають можливість покладення на Акціонерне товариство "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" в особі Відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" цивільної відповідальності у вигляді стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок використання води без затверджених Дозволом на спеціальне водокористування № 1157 від 22.12.2015 року лімітів пропуску води через гідровузли.

Надавши оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Витрати прокурора зі сплати судового збору в сумі 32 570,75 грн слід залишити за Прокуратурою Вінницької області відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України.

При подачі відзиву відповідачем зазначено про орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 45 000,00 грн (том. 2 а.с. 241).

Згідно ч. 3 ст. 124 ГПК України, попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

На підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Представником відповідача протягом часу розгляду справи не надано доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, також не зазначено про необхідність подачі таких доказів після ухвалення судового рішення.

Тому, у суду відсутні процесуальні підстави та докази для вирішення питання щодо розподілу витрат відповідача на професійну правничу допомогу.

Отже, в силу вимог абзацу третього ч. 8 ст. 129 ГПК України суж залишає без розгляду заяву Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" б/н від 05.08.2020 року (вх. №01-34/7045/20 від 10.08.2020 року) про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 45 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити повністю у задоволенні позову Заступника прокурора Вінницької області (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050, код - 02909909), поданого в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (вул. 600-річчя, 19, м. Вінниця, 21000, код - 37979894) до Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" (вул. Козельницька, 15, м. Львів, 79026, код - 23269555) в особі Відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" (вул. Наконечного, 173, Тростянецький район, Вінницька область, 24321, код - 05470928) про стягнення 2 171 383,02 грн - матеріальних збитків, завданих внаслідок використання води (пропуск через турбіни ГЕС для виробництва електроенергії) у період з 31.10.2017 по 16.12.2018 рр. без затверджених Дозволом на спеціальне водокористування № 1157 від 22.12.2015 року, з терміном дії до 22.12.2020 року, лімітів пропуску води через гідровузли.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 32 570,75 грн - залишити за Прокуратурою Вінницької області.

3. Залишити без розгляду заяву Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" б/н від 05.08.2020 року (вх. №01-34/7045/20 від 10.08.2020 року) про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 45 000,00 грн.

4. Копію судового рішення направити згідно переліку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області.

Повний текст судового рішення складено 30 жовтня 2020 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - Відокремленому підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" (вул. Наконечного, 173, Тростянецький район, Вінницька область, 24321)

3 - АТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" (вул. Козельницька, 15, м. Львів, 79026)

4 - Прокуратурі Вінницької області (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050);

5 - Державній екологічній інспекції у Вінницькій області (вул. 600-річчя, 19, м. Вінниця, 21000)

6 - Департаменту агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації (21050 м. Вінниця вул. Соборна 70)

7 - Державному агентству водних ресурсів України в особі сектору у Вінницькій області (21000, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 13)