ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року Справа № 923/548/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі судового засідання Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому зсіданні справу

за позовом: Прокурора-заступника керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави, м. Херсон

до відповідача-1: Херсонської міської ради Херсонської області, м. Херсон, ,

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ Авто", м. Херсон, ,

про визнання недійсним рішення та додаткової угоди до договору, скасування державної реєстрації речового права на земельну ділянку.

За участю представників сторін:

від прокуратури - прокурор відділу прокуратури Волкова Н.М.;

від відповідача-1 - Фокін А.А., довіреність № 9-6-9/27 від 03.01.2020;

від відповідача-2 - адвокат Тихоша Д.С., ордер ХС № 165851 від 09.06.2020.

У відповідності до ч.1 статті 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Обставини справи.

09 червня 2020 року Прокурор-заступник керівника Херсонської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Херсонської області в інтересах держави з позовом до Херсонської міської ради Херсонської області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ Авто" з вимогами:

- визнати недійсним пункт 1.2. рішення Херсонської міської ради №2101 від 28.08.2019, яким поновлено укладений 15.11.2007 між Херсонською міською радою і Товариством з обмеженою відповідальністю "Газ Авто" договір оренди земельної ділянки площею 2,4800 га, кадастровий номер::14:011:0026, по Миколаївському шосе, 4 км, наданої під торговельно-сервісний комплекс строком на 10 років.

- визнати недійсною додаткову угоду від 26.10.2019 до договору оренди земельної ділянки від 15.11.2007 №42, укладену між Херсонською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Газ Авто";

- скасувати державну реєстрацію права товариства з обмеженою відповідальністю "Газ Авто" (ідентифікаційний код 34785865) оренди земельної ділянки площею 2,4800 га, кадастровий номер: :14:011:0026, по Миколаївському шосе, 4 км, вартістю 10785024,00 грн., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, проведену 24.10.2019 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49422221 від 30.10.2019, виданого державним реєстратором Ювілейної сільської ради, Олешківського району, Херсонської області Кравченко Т.В.

В обґрунтування заявленого позову прокурор зазначає, що рішенням Херсонської міської ради №2101 від 28.08.2019, яким поновлено укладений 15.11.2007 з ТОВ «Газ Авто» Договір оренди земельної ділянки площею 2,4800 га, кадастровий номер: :14:011:0026, по Миколаївському шосе, 4 км, наданої під торгово-сервісний комплекс строком на 10 років прийнято в порушення вимог ст.ст. 31, 33, 34 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 116, 120, 123, 124, 134 Земельного кодексу України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2020 визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 15 червня 2020 року суд прийняв позовну заяву прокурора до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи № 923/548/20 визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження

01 липня 2020 року до суду від Херсонської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 позовні вимоги не визнає та у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі, оскільки прокурором не обґрунтовано та не доведено порушення прав та інтересів держави для набуття статусу позивача у справі. Також прокурором не було належним чином вказано, закріплено доказами, у чому саме полягає завідомо суперечна інтересам держави та суспільства мета прийняття спірного рішення Херсонської міської ради. Прокурором не доведено, що оскаржене рішення не відповідає інтересах територіальної громади м. Херсона. За твердженням відповідача-1 у даному випадку відсутнє у прокурора право на звернення до суду із відповідним позовом, зазначає, що прокурором безпідставно не зазначено орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який набуває статусу позивача. Даний відзив з додатком прийнято судом до розгляду та залучено до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 09 липня 2020 року суд, протокольною ухвалою продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву у підготовчому засіданні до 02 вересня 2020 року до 15:30 год..

02 вересня 2020 року до суду від прокуратури Херсонської області надійшли письмові пояснення на відзив відповідача-1 на позовну заяву. Дані пояснення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 02 вересня 2020 року суд оголосив перерву до 11:00 год. 14 вересня 2020 року.

Ухвалою від 14 вересня 2020 року суд закрив підготовче провадження у справі № 923/548/20 та призначив справу до судового розгляду по суті на 08 жовтня 2020 року о 14:30 год.

У судовому засіданні 08.10.2020 прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні 08.10.2020 позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, надавши аналогічні пояснення тим, які містяться у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні 08.10.2020 надав усні пояснення по суті позову, в яких позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити.

Протокольною ухвалою від 08 жовтня 2020 року суд, продовжив строк розгляду справи по суті на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та оголосив перерву у засіданні суду до 15 жовтня 2020 року до 14:00 год.

Прокурор у судовому засіданні 15.10.2020 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідачів у судовому засіданні 15.10.2020 позовні вимоги не визнали та у задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні 15.10.2020 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представникам сторін про орієнтовний час складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

в с т а н о в и в :

Матеріали справи свідчать, що 29 жовтня 2007 року між Херсонською міською радою (надалі - Орендодавець або Відповідач-1) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Газ Авто" (надалі - Орендар або Відповідач-2) був укладений договір оренди земельної ділянки (надалі - Договір).

Відповідно до умов п.1 Договору Орендодавець на підставі рішення міської ради від 05.10.07 № 593 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення під торгово-сервісний комплекс (капітальна споруда), яка знаходиться у м. Херсоні по Миколаївському шосе, 4 км, із земель запасу.

Відповідно до п.2 Договору в оренду передано земельну ділянку, площею 2,4800 га. землі, що використовуються для відпочинку (в т.ч. зелених насаджень загального користування).

Пунктом 8 Договору визначено, що договір укладено на 5 (п`ять) років, строком до 05.10.2012. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

Надалі, Рішенням Херсонської міської ради № 2101 від 28.08.2019 поновлено строком на 10 років укладений 15.11.2007 з ТОВ "Газ Авто" договір оренди земельної ділянки площею 2,4800 га. кадастровий номер :14:011:0026, по Миколаївському шосе, 4 км, наданої під торгово-сервісний комплекс.

26 жовтня 2019 року між Херсонською міською радою і ТОВ «Газ Авто» на виконання Рішення Херсонської міської ради № 2101 від 28.08.2019 укладено Додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки від 15.11.2007 №42, якою поновлено строк дії Договору, визначено термін дії Додаткової угоди з 05.10.2012 (момент закінчення строку дії договору оренди) до 05.10.2022 року. Також внесено зміни в пункт 9 Договору, встановлено розмір орендної плати 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а також доповнено пункт 31 Договору.

За твердженням прокурора, Рішення Херсонської міської ради №2101 від 28.08.2019 прийнято з порушенням вимог земельного законодавства і всупереч інтересам територіальної громади міста Херсона, додаткова угода до договору оренди земельної ділянки, якою поновлено строк його дії, укладена також з порушенням вимог земельного законодавства. Зокрема, прокурор вказує, що згідно пунктів 8, 15 Договору оренди земельної ділянки Договір укладено на 5 років, строком до 05.10.2012. Після закінчення строку Договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Земельна ділянка передається в оренду під торгово-сервісний комплекс (капітальна споруда).

За інформацією виконавчого комітету Херсонської міської ради №8-891-11/12 від 13.02.2020 виконавчими органами міської ради не видавались містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки площею 2,48 га по Миколаївському шосе, 4 км, на проектування будь-якого об`єкта будівництва чи реконструкції. До управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради від ТОВ «Газ Авто» не надходили повідомлення чи заяви на отримання дозволів про початок виконання будівельних робіт та заяв на отримання сертифікатів відповідності об`єкта проектній документації, декларацій про готовність об`єкта до експлуатації на об`єкт будівництва по Миколаївському шосе, 4 км у м. Херсоні. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ТОВ «Газ Авто» не зареєстровано право власності на будь-який об`єкт будівництва по Миколаївському шосе, 4 км. у м. Херсоні.

Згідно з інформацією КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» від 08.05.2020 технічна та юридична документація на об`єкт нерухомого майна - торгово-сервісний комплекс, який розташований за адресою: м. Херсон, Миколаївське шосе, 4 км - на підприємстві відсутня.

Також пунктом 3 Рішення Херсонської міської ради №1050 від 29.03.2013 припинено укладений між Херсонською міською радою та ТОВ «Газ Авто» договір оренди земельної ділянки від 15.11.2007 №42 - площею 2,4800 га по Миколаївському шосе, 4 км, під торгово-сервісний комплекс - за згодою сторін. Також факт припинення Договору оренди земельної ділянки за згодою сторін у зв`язку із закінченням строку його дії підтверджено також рішенням Господарського суду Херсонської області від 16.12.2014 у справі №923/1696/14, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.03.2015.

Вищевказані обставини свідчать про те, що укладений між Херсонською міською радою і ТОВ «Газ Авто» Договір оренди земельної ділянки від 29 жовтня 2007 року земельної ділянки площею 2,4800 га по Миколаївському шосе, 4 км, припинений 05.10.2012 та у встановленому умовами договору порядку не поновлювався на новий строк.

З урахуванням зазначеного прокурор, вважає, що рішення Херсонської міської ради №2101 від 28.08.2019, яким поновлено укладений 15.11.2007 з ТОВ «Газ Авто» Договір оренди земельної ділянки площею 2,4800 га, кадастровий номер: :14:011:0026, по Миколаївському шосе, 4 км, наданої під торгово-сервісний комплекс строком на 10 років прийнято в порушення вимог ст.ст. 31, 33, 34 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 116, 120, 123, 124, 134 Земельного кодексу України

Обґрунтовуючи підстави звернення з даним позовом прокурор посилається на порушення вимог чинного законодавства, допущені Херсонською міською радою під час надання в оренду ТОВ "Газ Авто" земельної ділянки комунальної власності, вказує що зазначені дії відповідача-1 порушують інтереси власника землі - територіальної громади щодо розпорядження земельними ділянками, що в свою чергу призводить до порушень інтересів держави щодо ненадходження коштів до місцевого бюджету за надання у користування земельної ділянки без проведення конкурсу.

Дані обставини стали підставою для звернення прокурора з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту права встановлені статтею 16 ЦК України та статтею 20 ГК України.

Покурор у позовній заяві зазначає, що оскаржений пункт 1.2. Рішення Херсонської міської ради від 28.08.2019 № 2101, яким поновлено укладений 15.11.2007 між відповідачами Договір прийнято у порушення вимог земельного законодавства, а саме Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі».

Також прокурор зазначає, що у спірних правовідносинах відсутній орган державної влади до повноважень якого віднесено оскарження рішень органу місцевого самоврядування, які прийняті з порушенням земельного законодавства, та оскарження цивільно-правових угод укладених на їх підставі, а тому прокурор у даній справі набуває статусу позивача.

Проте, суд вважає помилковими твердження прокурора стосовно відсутності органу державної влади, який не здійснює контролю та охорону земель усіх категорій і форм власності та оскаржувати рішення міських рад у разі порушення земельного законодавства, не здійснення органами місцевого самоврядування порядку передачі земельних ділянок без конкурентних засадах.

Так, відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, який затверджений Кабінетом Міністрів України від 14 січня 2015 р. № 15 (надалі - Положення), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Статтею 4 пунктом 25-1, підпунктом а, абз. 3, 4, 6, 12 Положення визначено, що Держгеокадастр організовує та здійснює державний нагляд (контроль): дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Тобто, статтею 4 пункт 25-5, абз. 1, 4 Положення встановлено, що Держгеокадастр вносить у встановленому порядку до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування клопотання щодо: приведення у відповідність із законодавством прийнятих ними рішень з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель; припинення права користування земельною ділянкою відповідно до закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що прокурор фактично звернувся у цій справі з позовом на захист прав та інтересів Головного Управління Держгеокадастру у Херсонській області, яке є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави.

Частиною 2 ст. 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Одним із зазначених органів є прокуратура, на яку покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Суд звертав також увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку (у неофіційному перекладі): "сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003р. № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999р. №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону "Про прокуратуру".

Відтак, на думку суду, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Пункт 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках, тому необхідно з`ясувати, що мається на увазі під виключним випадком і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

В свою чергу, не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається, а здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Суд зазначає, що неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Згідно ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до п.1 ч.6 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.05.2018р. у справі №918/323/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.04.2018р. у справі № 806/1000/17.

Враховуючи викладене, суд вважає, що звертаючись з даним позовом до суду, прокурор, з урахуванням приписів ст. 4 пункт 25-5, абз. 1, 4 Положення не визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а також не довів суду, що даний орган (органи) не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження щодо захисту інтересів держави. Дані недопрацювання прокурора оцінюються судом, як необґрунтованість підстав для представництва інтересів держави в суді.

Також, в матеріалах справи відсутні докази дотримання прокурором ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо попереднього повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення з даним позовом до суду.

Отже, беручи до уваги те, що прокурором не обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави у даній справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо суті заявлених позовних вимог, то суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частин 1,2 статті 116, частини 1 статті 124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на час укладення договору оренди земельної ділянки) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Положеннями частини 2 статті 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому ЗК України, або за результатами аукціону.

Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

За умовами статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймається відкритим (у тому числі поіменним) або таємним голосуванням

На підставі рішення Херсонської міської ради № 593 від 05.10.2007 року Херсонською міською радою, як Орендодавцем, в межах своїх повноважень, було передано ТОВ «ГАЗ АВТО», як Орендарю, у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення під торгово-сервісний комплекс (капітальну споруду), яка знаходиться у м. Херсоні по Миколаївському шосе, 4 км.

У відповідності до п. 21 Договору після припинення дії договору Орендар повертає Орендодавцю земельну ділянку у стані, не гіршому в порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду.

Пунктом 31 Договору встановлений обов`язок Орендодавця передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору та обов`язок Орендаря повернути Орендодавцю у належному санітарному та придатному для подальшого використання стані земельну ділянку після закінчення строку дії договору.

Пунктом 8 встановлений строк дії договору до 05.10.2012 року з правом поновлення договору на новий строк.

Відповідно до акту передачі та прийому земельної ділянки в натурі 15.11.2007 року орендодавець, в особі начальника управління питань регулювання земельних відносин Херсонської міської ради Сітнік С.В. передав земельну ділянку в натурі орендарю, в особі директора ТОВ «ГАЗ АВТО» Горіна О.М., яка знаходиться у м. Херсоні по Миколаївському шосе, 4 км, площею 2,4800 га. під торгово-сервісний комплекс (капітальна споруда).

Предметом спору у цій справі є вимоги прокурора про визнання недійсними пункту 1.2 рішення Херсонської міської ради №2101 від 28.08.2019 року, яким поновлено укладений 15.11.2007 року Договір оренди земельної ділянки площею 2,4800 га, кадастровий номер :14:011:0026, яка розташована в м. Херсоні по Миколаївському шосе, 4-й км, додаткової угоди від 26.10.2019 року та державної реєстрації вказаних правочинів. У позовній заяві прокурор посилається на припинення дії договору оренди земельної ділянки від 15.11.2007 року саме 05.10.2012 року, а отже неможливості поновлення дії вказаного договору рішенням міської ради без проведення земельних торгів.

Щодо посилань прокурора на факт припинення дії договору оренди земельної ділянки від 15.11.2007 року 05.10.2012 року, суд зазначає наступне.

На відміну від визнання договору недійсним, розірвання договору оренди землі можливе лише на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його припинення, а також залишає в дії окремі його положення щодо зобов`язань сторін, що передбачені для застосування на випадок розірвання договору.

Розірвання договору оренди землі вчиняється в такій самій формі, що й сам договір. Момент припинення зобов`язань за розірваним договором оренди землі визначає ч.3 ст. 653 Цивільного кодексу України. Ним є момент досягнення сторонами домовленості про таке розірвання, якщо інше не встановлено договором чи не визначено характером його зміни, або ж момент набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору.

Укладаючи Договір оренди земельної ділянки від 15.11.2007 року сторони дійшли згоди про його укладення в простій письмовій формі з дотриманням вимог фактичного прийому-передачі об`єкту оренди, про що свідчить зміст вказаного договору та факт підписання між сторонами акту передачі та прийому земельної ділянки в натурі 15.11.2007 року. Акт приймання-передачі об`єкту оренди є доказом, що підтверджує належне виконання стороною договору свого зобов`язання з передачі об`єкту оренди.

Пункт 31 Договору передбачає обов`язок Орендаря повернути Орендодавцю у належному санітарному та придатному для подальшого використання стані земельну ділянку після закінчення строку дії договору.

Відповідно до пункту 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законом України визнаються незаконними у судовому порядку.

Частиною 1 статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін правочину; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, зокрема, що правочин не відповідає вимогам закону.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що із закінченням строку дії Договору оренди земельної ділянки 05.10.2012 року і на час розгляду справи між Херсонською міською радою і ТОВ «ГАЗ АВТО» акти приймання-передавання об`єкту оренди від Орендаря Орендодавцю не укладались, жодна із сторін не зверталась із вимогами про повернення/приймання об`єкту оренди, а отже повернення земельної ділянки площею 2,4800 га, кадастровий номер :14:011:0026, що розташована в м. Херсоні по Миколаївському шосе, 4-й км - не відбулось.

У відповідності до ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції чинній час закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки) у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Тобто, поновлюючи дію договору оренди земельної ділянки від 15.11.2007 року Херсонська міська рада діяла в межах наданих законом повноважень, умов та форми укладеного договору.

Також судом встановлено, що прокурором не наведено в чому полягає шкода, яка може бути спричинена державі, не розраховано її розмір (приблизну суму збитків понесених державою внаслідок укладення правочину на визначених сторонами умовах та оцінка їх невигідності для держави в порівнянні із наслідками недійсності правочину у разі задоволення цього позову), не визначено критеріїв оцінки істотності шкоди.

Суд наголошує, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, позиція Європейського суду з прав людини, висловлена, зокрема, в рішенні від 24 червня 2003 року (Стретч проти Об`єднаного королівства Великобританії і Північної Ірландії) полягає в тому, що особа - суб`єкт приватного права - не може відповідати за помилки державних органів при укладанні останніми відповідних договорів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що при укладанні цих договорів припустились помилки, а, отже - визнання недійсним договору, відповідно до якого особа набула майнових прав від держави, та подальше позбавлення особи цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені прокурором вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до приписів статі 129 ГПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на прокуратуру.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.11.2020 у з в`язку з тимчасовою непрацездатністю судді у період з 19.10.2020 по 23.10.2020.

Суддя С.В. Нікітенко