РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.10.2020Справа № 910/9418/20

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 13/10, офіс 201; ідентифікаційний код 41427817)

до Департаменту патрульної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3; ідентифікаційний код 40108646)

про стягнення 69 947, 95 грн

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" з позовом до Департаменту патрульної поліції України, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № 34 від 06.03.2020 постачання природного газу для об`єктів відповідача в розмірі 94 388,81 грн, яка складається із суми основної заборгованості - 86 088, 58 грн, інфляційних втрат - 954, 25 грн, 3% річних - 782, 81 грн та пені - 4 563, 17 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" залишено без руху, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліку шляхом подання до суду уточненої позовної заяви із приведеною у відповідність ціною позову та прохальною частиною позовної заяви із зазначенням вірної суми загальної заборгованості; доказів направлення відповідачу актів прийому-передачі природного газу по договору № 34 від 06.03.2019 за січень - березень 2020 року.

27.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача на виконання вимог ухвали суду від 06.07.2020, до якої додано уточнену позовну заяву та пояснення щодо доказів направлення відповідачу актів прийому-передачі природного газу по договору № 34 від 06.03.2019 за січень - березень 2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

17.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог у зв`язку із частковою сплатою заборгованості відповідачем, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача: 63 647, 72 грн - суму основної заборгованості, 954, 25 грн - інфляційних витрат, 782, 81 грн - 3 % річних та 4 563, 17 грн - пені.

Суд вказує, що заява позивача про зменшення розміру позовних вимог відповідає вимогам ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, приймається судом до розгляду, а подальший розгляд справи здійснюватиметься з її урахуванням.

02.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що ним було сплачено заборгованість та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

18.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Крім того, суд зазначає, що станом на дату винесення рішення відповідачем не подано до суду заяви про продовження процесуального строку на вчинення відповідної процесуальної дії (подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву), встановленого судом як це передбачено п. 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції від 17.07.2020.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" (постачальник) та Департаментом патрульної поліції України (споживач) укладено Договір № 34 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачу у 2019 природний газ відповідно до коду СPV за ДК 021:2015 - 09120000-6 «Газове паливо» , а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до п. 1.2 та п. 1.3. договору, плановий обсяг постачання газу - 32 634 тис. куб.м. Планові обсяги постачання газу по місяцях в тис. куб. м. зазначаються в додатку № 1 до договору.

Згідно п. 2.2 - 2.4. договору, постачання газу здійснюється за умови: наявності діючого між споживачем та оператором ГРМ договору розподілу газу; відсутності заборгованості у споживача за минулі періоди перед постачальником ( або оплати відповідно до графіка погашення заборгованості) та оплат поточних платежів; відсутності простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед іншим постачальником газу (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою такого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків; підтвердження в установленому порядку оператором ГТС місячного обсягу постачання газу, виділеного для забезпечення споживача (об`єктів споживача).

Обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1. договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві - приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених кодексом ГРМ. Місячний обсяг відбору (споживання) газу споживачем не повинен перевищувати підтверджений обсяг газу більш ніж на +/- 5%.

Пунктами 2.9 - 2.9.5. договору закріплено, що визначення звіряння фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку: за підсумками розрахункового періоду споживач до 07 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог кодексу ГРМ.

На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акта приймання - передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника.

Споживач протягом п`яти днів з дати одержання акта приймання - передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання - передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання - передачі газу.

У випадку відмови від підписання акта приймання - передачі газу розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до договору або в судовому порядку.

У випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання - передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Відповідно до п. 3.2. договору ціна газу становить 7 083, 6142 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 1 416, 7228 грн., а всього з ПДВ 8 500, 3370 грн.

Ціна зазначена в п. 3.2. договору, може змінюватись протягом дії договору в порядку, встановленому законодавством України та цим договором. (п. 3.3. договору).

Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пункту 3.2. цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання - передачі газу та розрахунках за цим договором (п. 3.4. договору).

Відповідно до п. 3.6. та 3.7. договору загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором та становить 277 400, 00 грн., в т.ч. ПДВ - 46 233, 33 грн. Ціна газу включає послуги, пов`язані з постачанням газу, в тому числі витрати щодо транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

У відповідності з п. 4.1.-4.3. договору, розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: постачальник надає споживачу рахунок та акт приймання - передачі за спожитий газ з 05 по 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Споживач здійснює оплати обсягу поставленого газу у попередньому розрахунковому періоду шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника у національній валюті України за рахунок коштів державного бюджету протягом 7 робочих днів з моменту надання постачальником рахунку та акту приймання - передачі газу за ціною, діючою на момент постачання газу, але яка не повинна бути більшою за ціну, вказану в п. 3.2. цього договору.

Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Відповідно до п. 5.1.1. договору, постачальник має право отримувати від споживача оплату поставленого газу відповідно до умов розділів III, IV договору.

Споживач має право отримувати природний газ в обсягах та на умовах, визначених цим договором (п. 5.3.1. договору)

Згідно 5.4.2. договору споживач зобов`язаний оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

Пунктом 6.2.1. договору встановлено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Споживач зобов`язаний самостійно припинити (обмежити) власне споживання газу у випадках та порядку, передбачених законодавством та договором. Якщо за ініціативою споживача необхідно припинити газопостачання на об`єкт споживача чи його окремі газові прилади для проведення ремонтних робіт, реконструкції чи технічного переоснащення тощо, споживач має звернутися до оператора ГРМ. (п. 7.1., 7.6. договору)

Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31 грудня 2019 року, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п. 11.1. договору).

Додатком № 1 до договору № 20 від 26.02.2019 сторони погодили планові обсяги та адресу постачання природного газу. (м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1Б/1-32 634 м3.

Крім того, суд зазначає, що 16.07.2019 між сторонами було підписано додаткову угоду № 2 до договору на постачання природного газу № 34 від 06.03.2019, якою сторони дійшли згоди збільшити ціну за одиницю товару за договором, що не перевищує 10 % зміни ціни товару та не призводить до збільшення суми, визначеної договором, та зменшити загальну кількість товару .

Відтак сторонами даною додатковою угодою погоджено, що плановий обсяг постачання газу - 29, 667 тис. куб. м., а ціна природного газу за 1 тис.м.куб. - 9 350, 36 грн (разом з ПДВ). Відповідно додаток № 1 до договору викладено в новій редакції, яким змінено планові обсяги постачання природного газу.

Також, даною додатковою угодою погоджено, що загальна сума договору становить - 277 397, 13 грн, в т.ч. ПДВ - 46 232, 86 грн.

27.12.2019 сторонами було укладено додаткову угоду № 5 до договору № 34 від 06.03.2019, відповідно до якої сторони продовжили дію договору на строк до 29.02.2020р., достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2020 року. Також, у п. 2 угоди, сторонами було домовлено, що в 2020 році постачальник поставить споживачу природний газу в обсязі, який не перевищить 20% від загальної ціни договору в 2019 році.

Крім того, судом встановлено, що до матеріалів справи відповідачем додано додаткову угоду № 6 від 30.01.2020 до договору № 34 від 06.03.2019, відповідно до якої сторонами було внесено зміни та викладено в новій редакції п. 1.2. - 1.2.2. та 3.6. - 3.6.2. договору.

Відповідно до п. 1.2. - 1.2.2. договору, які були викладені в новій редакції у додатковій угоді № 6, плановий обсяг постачання природного газу : у 2019 році - 12, 000 тис. куб. м.; у 2020 році - 2, 400 тис. куб.м.

За умовами п. 3.6. - 3.6.2. договору, які були викладені в новій редакції у додатковій угоді № 6, загальна сума договору складається: у 2019 році - із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором та становить 112 204, 32 грн., в тому числі ПДВ 18 700, 72 грн.; у 2020 році - із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за цим договором та становить 22 440, 86 грн. з ПДВ, в т.ч. ПДВ - 3 740, 14 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що ним на виконання умов договору в період з 01.01.2020р. по 31.03.2020р. включно на об`єкти відповідача було поставлено 9, 30344 тис.м.куб. природного газу на загальну суму 86 990, 56 грн., зокрема:

- січень 2020 року - 4,019040 тис.м.куб. природного газу на загальну суму 37 579,49 грн.

- лютий 2020 року - 4,862620 тис.м.куб. природного газу на загальну суму 45 467,27 грн.

- березень 2020 року - 0,421780 тис.м.куб. природного газу на загальну суму З 943,80 грн.

Крім того, позивач зазначає, що ним також направлялися на адресу відповідача два примірника акту прийому-передачі природного газу № УГР00000134 від 31.01.2020 на обсяг - 4,019040 тис.м.куб. поставлений в січні 2020 року, два примірника акту прийому-передачі № УГР00000352 від 29.02.2020 на обсяг - 4,862620 тис.м.куб. та два примірника акту прийому-передачі № УГР00000689 від 31.03.2020 на обсяг - 0,421780 тис.м.куб.

Але, відповідач не повернув на адресу позивача його примірники вказаних актів прийому-передачі та не надіслав на адресу вмотивованої відмови в підписанні зазначених вище актів прийому-передачі природного газу за січень, лютий та березень 2020 року, які у відповідності до умов договору, а саме п. 2.9.5. вважаються погодженими та підписаними відповідачем.

Відтак, позивач стверджує, що відповідач не розрахувався за постачання природного газу за січень, лютий та березень 2020 року у зв`язку з чим за останнім рахується заборгованість в розмірі 86 008,58 грн. за договором, враховуючи 901, 98 грн переплати відповідача, яка мала місце у грудні 2019 року.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач з метою досудового врегулювання спору звертався до відповідача з претензією № 1710/2 від 29.05.2020 (докази направлення наявні), в якій просив відповідача погасити існуючу заборгованість та повернути по одному з примірників актів прийому-передачу природного газу, чого відповідачем в свою чергу здійснено не було.

Водночас відповідач у своєму відзиві заперечуючи щодо задоволення позовних вимог зазначає, що сторони додатковою угодою № 6 від 30.01.2020 погодили, що загальна сума договору складається у 2020 році із місячних сум вартості газу поставленого споживачем за цим договором та становить 22 400, 86 грн.

Крім того, додатковою угодою № 6 п. 1.2.2. сторони погодили, що плановий обсяг газу у 2020 році становить 2 400 тис.куб.м.

Відтак, відповідач зазначає, що ним на виконання умов договору та додаткової угоди № 6 від 30.01.2020 було сплачено на користь позивача 22.07.2020 суму вартості газу за 2020 рік в розмірі 22 400, 86 грн.

Суд вказує, що оплата відповідача згідно платіжного доручення № 8393 від 22.07.2020 врахована позивачем, у зв`язку з чим 17.08.2020 до суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, із відповідним врахування часткової оплати суми заборгованості.

Таким чином, відповідач стверджує, що його зобов`язання по сплаті сум вартості поставленого природного газу позивачем у 2020 році на підстав договору та додаткових угод було виконано належним чином, що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову.

Натомість позивач у своїх письмових запереченнях зазначає, що від відповідача неодноразово надходили листи № 18302/41/6/05-19 від 25.10.2019, № 19781/41/6/05-2019 від 19.11.2019, № 20487/41/6/05-2019 від 29.11.2019 щодо зменшення суми договорів на постачання природного газу.

При цьому відповідач обґрунтовував таку пропозицію змінами тарифів на енергоносії, сприятливими погодними умовами, відтермінуванням початку опалювального сезону та проведення заміни деякого обладнання з газового на електричне.

Відтак, позивач звертає увагу на те, що він з порозумінням поставився до пропозицій відповідача та за згодою сторін також було зменшено і суму договору № 34 від 06.03.2019 та плановий обсяг постачання природного газу.

Проте, всупереч зазначеному, відповідач у спірному періоді спожив природний газ обсягом, який перевищив об`єм зазначений у додатковій угоді № 6 від 30.01.2020, що повністю підтверджується даними інформаційної платформи SAP Оператора газотранспортної системи ТОВ «Оператор ГТС України», відомості до якої подаються відповідною обласною газорозподільною установою щодо обсягу спожитого природного газу конкретним споживачем, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 34 від 06.03.2019, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини 1 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачу природний газ: січень 2020 року - 4,019040 тис.м.куб. природного газу на загальну суму 37 579,49 грн.; лютий 2020 року - 4,862620 тис.м.куб. природного газу на загальну суму 45 467,27 грн.; березень 2020 року - 0,421780 тис.м.куб. природного газу на загальну суму З 943,80 грн.

Факт зазначеної вище поставки природного газу вбачається із наданих позивачем актів прийому-передачі природного газу: № УГР00000134 від 31.01.2020 на обсяг - 4,019040 тис.м.куб., № УГР00000352 від 29.02.2020 на обсяг - 4,862620 тис.м.куб. та № УГР00000689 від 31.03.2020 на обсяг - 0,421780 тис.м.куб., які підписані лише уповноваженим представником позивача.

Оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: постачальник надає споживачу рахунок та акт приймання - передачі за спожитий газ з 05 по 10 числа місяця наступного за розрахунковим (п. 4.3. договору).

Споживач здійснює оплати обсягу поставленого газу у попередньому розрахунковому періоді шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника у національній валюті України за рахунок коштів державного бюджету протягом 7 робочих днів з моменту надання постачальником рахунку та акту приймання - передачі газу за ціною, діючою на момент постачання газу, але яка не повинна бути більшою за ціну, вказану в п. 3.2. цього договору.

Із пояснень позивача вбачається, що зазначені вище акти особисто вручалися представнику відповідача. Однак, суд зазначає, що наявні і матеріалах справи акти не місять відмітки про їх особисте вручення відповідачу.

В той же час, згідно доводів позивача та що вбачається з матеріалів справи, акти прийому-передачі природного газу, разом із відповідними рахунками на оплату були вручені відповідачу особисто разом з листом № 16л від 16.04.2020 (копія якого наявна в матеріалах справи) уповноваженому представнику - А.В. Пархоменко про що також зроблено відповідний запис на зазначеному листі.

Суд зазначає, що факт отримання відповідачем актів прийому-передачі природного газу: № УГР00000134 від 31.01.2020 на обсяг - 4,019040 тис.м.куб., № УГР00000352 від 29.02.2020 на обсяг - 4,862620 тис.м.куб. та № УГР00000689 від 31.03.2020 на обсяг - 0,421780 тис.м.куб. відповідачем у відзиві не заперечується.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем у відзиві також не заперечується факт отримання природного газу від позивача в обсязі, який зазначено у відповідних актах.

Відтак, враховуючи те, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт отримання актів прийому-передачі природного газу: № УГР00000134 від 31.01.2020 на обсяг - 4,019040 тис.м.куб., № УГР00000352 від 29.02.2020 на обсяг - 4,862620 тис.м.куб. та № УГР00000689 від 31.03.2020 на обсяг - 0,421780 тис.м.куб. та враховуючи відсутність в матеріалах справи обґрунтованої та вмотивованої відмови відповідача від підписання таких актів (п. 2.9.3. договору), вказані акти у відповідності до п. 2.9.5. договору вважаються підписаними споживачем (відповідачем).

Також суд вважає за доцільне зазначити, що матеріали справи не містять доказів виставлення позивачем відповідачу рахунків за договором, проте, суд зауважує, що за своєю природою рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за поставлений товар.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 910/9472/17.

Крім того, часткова сплата відповідачем заборгованості свідчить про його обізнаність з платіжними реквізитами позивача, на які необхідно було перераховувати кошти в якості оплати поставленого товару.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, враховуючи, що акти прийому-передачі природного газу: № УГР00000134 від 31.01.2020 на обсяг - 4,019040 тис.м.куб., № УГР00000352 від 29.02.2020 на обсяг - 4,862620 тис.м.куб. та № УГР00000689 від 31.03.2020 на обсяг - 0,421780 тис.м.куб. у відповідності до умов договору фактично є підписані відповідачем, у останнього виникає обов`язок, як це передбачено п. 4.2.2 договору здійснити оплату обсягу поставленого природного газу протягом семи робочих днів з моменту надання постачальником рахунку та акту приймання-передачі газу в розмірі 86 088, 58 грн. (враховуючи що у грудні 2019 мала місце передплата відповідача в розмірі 901, 98 грн), а саме у строк до 28.04.2020 (включно), враховуючи дату отримання відповідачем актів та рахунків разом з листом № 16л від 16.04.2020.

Однак, всупереч викладеному вище, враховуючи те, що відповідачем не заперечується факт отримання та споживання природного газу у обсягах зазначених в актах, те, що ним 22.07.2020 було сплачено кошти в розмірі 22 440, 86 грн за 2, 400 тис.куб.м. природного газу, що відповідно є меншим ніж фактично спожито за спірний період, суд дійшов висновку, що відповідачем неналежним чином виконано умови договору, а відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за поставлений природний газ в розмірі 63 647, 72 грн за січень-березень 2020 року, враховуючи часткову сплату, підлягають задоволенню.

Що стосується доводів відповідача стосовно відсутності у нього заборгованості, оскільки суму в розмірі 22 440, 86 грн ним було сплачено за природний газ, обсяги якого погоджено сторонами додатковою угодою № 6 від 30.01.2020 та відповідно спожито у 2020 році, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 10, розділу II Правил постачання природного газу, споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Постачальник має право оперативно контролювати обсяг споживання природного газу споживачем, використовуючи інформаційну платформу Оператора ГТС або інформацію споживача, а також шляхом самостійного контролю обсягів споживання природного газу на об`єкті споживача.

Споживач та його постачальник мають право на коригування протягом розрахункового періоду підтверджених обсягів природного газу відповідно до умов договору постачання природного газу.

Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу. При цьому постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, які розраховуються відповідно до пункту 1 розділу VI цих Правил.

Відповідно до п. 7.1., 7.6. договору, споживач зобов`язаний самостійно припинити (обмежити) власне споживання газу у випадках та порядку, передбачених законодавством та договором. Якщо за ініціативою споживача необхідно припинити газопостачання на об`єкт споживача чи його окремі газові прилади для проведення ремонтних робіт, реконструкції чи технічного переоснащення тощо, споживач має звернутися до оператора ГРМ.

Таким чином, з огляду на викладене вище, суд вказує, що доводи відповідача, викладені у відзиві щодо відсутності у нього заборгованості не беруться судом до уваги, оскільки не відповідають дійсності та матераілам справи.

З поміж викладеного вище, позивач також просить суд стягнути з відповідача 954, 25 грн - інфляційних витрат, 782, 81 грн - 3 % річних та 4 563, 17 грн - пені, які в свою чергу нараховані позивачем окремо по кожному періоду постачання а саме: за січень 2020 на суму 36 677, 51 грн за період з 17.02.2020 по 24.06.2020; за лютий 2020 на сум 45 467, 27 грн за період з 17.03.2020 по 24.06.2020; за березень 2020 на суму 3 943, 80 грн за період з 17.04.2020 по 24.06.2020.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Пунктом 6.2.1. договору встановлено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Водночас, згідно з частиною шостою статті 232 ГК України нарахування штрафним санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивачем невірно визначено період нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки, враховуючи належним чином підтверджений факт вручення відповідачу рахунків на оплату та актів приймання-передачу природного газу за січень-березень 2020 року та семиденний строк на здійснення відповідачем оплати, то на переконання суду правомірним періодом нарахування пені, 3 % річних є з 29.04.2020 по 24.06.2020 та інфляційних втрат за травень 2020.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо нарахувань позивачем інфляційних втрат, суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Відтак, суд здійснивши перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат (за повні місяці, протягом яких існувала заборгованість - травень 2020) за зазначеним вище періодом вказує, що з огляду на те, що відповідачем неналежним чином виконувалися умови договору, стягненню на користь позивача підлягає 2 022, 85 грн - пені, 402, 22 грн - 3 % річних та 246, 43 грн - інфляційних втрат, а відтак дані вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Щодо доводів відповідача, які викладені у відзиві, стосовно неможливості застосування до нього відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань у зв`язку із форс-мажорними обставинами, які закріплені п. 9.2. договору, а саме запровадженням на території України карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2, суд зазначає.

Відповідно до п. 9.2. договору під форс-мажорними розуміються надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, передбачених умовами цього договору.

Пункт п. 9.2. договору кореспондується із частиною другою статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань за:

- умовами зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України;

- умовами зовнішньоекономічних договорів, контрактів, типових договорів, угод, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України;

- умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

У випадку настання тимчасової неможливості виконання регіональною ТПП своєї функції із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, через відсутність уповноваженої особи, окупацію території, настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) тощо дану функцію виконує ТПП України або інша регіональна торгово-промислова палата, найближча за розташуванням, якщо це не суперечить умовам договору, контракту, угоди тощо між сторонами, або за письмовою угодою сторін.

Як свідчать встановлені обставини справи пунктом 9.1. укладеного між сторонами договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або неповне виконання зобов`язань за договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Пунктом 9.4. та 9.5. договору закріплено, що засвідчення форс-мажорних обставин здійснюється у встановленому законодавством порядку.

Сторони зобов`язані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом 5 робочих днів з дня отримання відповідних підтвердних документів надати належним чином засвідчені копії таких документів іншій стороні.

Водночас, частиною першою статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

З огляду на викладене, виходячи з наведених норм законодавства та умов договору, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України, а також своєчасне повідомлення про настання таких обставин.

В той же час, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження направлення відповідачем повідомлень про настання форс-мажорних обставин із відповідним сертифікатом Торгово-промислової палати матеріали справи на виконання вимог договору та ст.14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" матеріали справи не містять.

Крім того, суд звертає увагу відповідача, що ним у відзиві на позовну заяву жодним чином не зазначено, як саме запровадження на території України карантину у зв`язку з пандемією, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2 вплинуло на можливість здійснити оплату поставленого природного газу, враховуючи те, що діяльність останнього чинними нормативно-правовими актами не зупинялася.

Відтак, викладені у відзиві підстави для не застосування до відповідача відповідальності за неналежне виконання умов договору не приймаються до розгляду судом, оскільки не підтверджені належними доказами, про що також зазначено позивачем у відповіді на відзив.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Департаменту патрульної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3; ідентифікаційний код 40108646) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 13/10, офіс 201; ідентифікаційний код 41427817) заборгованість за договором в розмірі 63 647 (шістдесят три тисячі шістсот сорок сім) грн 72 коп., пеню в розмірі 2 022 (дві тисячі двадцять дві) грн 85 коп., 3 % річних в розмірі 402 (чотириста дві) грн 22 коп., інфляційні втрати в розмірі 246 (двісті сорок шість) грн 43 коп. та судовий збір в розмірі 1 992 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто дві) грн 95 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 29.10.2020

Суддя Д.О. Баранов