У Х В А Л А

28 жовтня 2020 року

м. Київ

Справа № 904/1693/19

Провадження № 12-77гс20

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Рогач Л. І.

суддів Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєв В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Ситнік О. М.,

перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи № 904/1693/19 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Трейд Груп» до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Коммодіті» (далі - ТОВ «Трейд Коммодіті») про визнання банкрутом за касаційною скаргою Офісу великих платників податків Державної податкової служби на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17 грудня 2019 року в частині відхилення кредиторських вимог та

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року, постановленою за результатами попереднього засідання у справі №904/1693/19, серед іншого, визнано частково грошові вимоги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у сумі 3842,00 грн (1 черга задоволення); основний борг 5783852,12 грн (6 черга задоволення), штрафні санкції/пеня 18802921,95 грн (6 черга задоволення). Грошові вимоги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у сумі 500571619,17 грн відхилено; затверджено реєстр вимог кредиторів у справі про банкрутство ТОВ «Трейд Коммодіті», зокрема, з визнаними вимогами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Не погодившись з прийнятим рішенням (ухвалою), Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби оскаржив ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року в частині своїх грошових вимог в апеляційному порядку.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17 грудня 2019 року апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року у справі №904/1693/19 залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що на час прийняття оскаржуваного рішення боржник має заборгованість перед Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби на загальну суму 24586774, 07 грн, з яких заборгованість за основним платежем 5783852, 12 грн та штрафні санкції/пеня 18802921,95 грн, а заборгованість на загальну суму 500571619,17 грн є неузгодженою, оскільки оскаржується в судовому порядку і на час прийняття оскаржуваної ухвали розгляд справи не завершено, а тому не може бути визнаною у складі кредиторських вимог.

У липні 2020 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Офісу великих платників податків Державної податкової служби на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17 грудня 2019 року в частині відхилення кредиторських вимог, в якій скаржник просив суд, зокрема, здійснити процесуальне правонаступництво, замінивши Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби на Офіс великих платників податків Державної податкової служби; процесуальні рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати в частині відхилення кредиторських вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги Офісу великих платників податків Державної податкової служби у повному обсязі та включити їх до реєстру вимог кредиторів.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 липня 2020 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, роз`яснено учасникам справи право на подання відзиву на касаційну скаргу, а ухвалою від 9 вересня 2020 року, серед іншого, клопотання скаржника задоволено, здійснено процесуальне правонаступництво у справі № 904/1693/19, замінено Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби його правонаступником - Офісом великих платників податків Державної податкової служби.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30 вересня 2020 року справу разом із касаційною скаргою передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини п`ятої статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Мотивуючи ухвалу, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, з посиланням на усталену практику Верховного Суду, зазначив, що:

- за приписами частин першої, четвертої статті 23 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2343-XII), з моменту офіційної публікації оголошення про порушення щодо боржника справи про банкрутство є таким, що фактично настав, строк виконання усіх зобов`язань боржника, які виникли до моменту порушення щодо нього провадження у справі про банкрутство, і незалежно від настання строку їх виконання, кредитори за такими зобов`язаннями зобов`язані заявити грошові вимоги до боржника у справу про банкрутство з додержанням тридцятиденного строку від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство, так як протилежне матиме наслідком втрату такими вимогами статусу конкурсних і їх включення до реєстру як вимог шостої черги (постанови колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 6 вересня 2018 року у справі № 903/984/16, від 13 листопада 2018 року у справі № 909/1056/15, від 12 грудня 2018 року у справі № 910/30188/15, від 9 квітня 2019 року у справі № 923/436/17, від 29 січня 2019 року у справі № 909/722/14, від 12 лютого 2019 року у справі № 914/1096/18, від 5 грудня 2019 року у справі № 910/1678/19, від 5 грудня 2019 року у справі № 910/1678/19, від 24 липня 2020 року у справі № 904/3060/19);

- приписи статті 1 та частини першої статті 23 Закону № 2343-XII пов`язують статус конкурсних грошових вимог виключно з моментом виникнення відповідного зобов`язання боржника (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 921/184/16-г/10);

- обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 925/1165/16, від 7 серпня 2019 року у справі № 922/1014/18, від 9 серпня 2018 року у справі № 921/184/16-г/10, від 26 лютого 2019 року у справі № 908/710/18, від 5 березня 2019 року у справі № 910/3353/16, від 17 квітня 2019 року у справі № 43/75-15/7-б);

- виходячи з положень статей 57, 58 Податкового кодексу України, грошові зобов`язання суб`єкта господарювання щодо сплати податкових платежів, визначених контролюючим органом в ході податкової перевірки, виникають з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення із зазначенням суми грошового зобов`язання, що підлягає сплаті, та граничних строків його сплати або по завершенню оскарження в адміністративних судах такого рішення з набранням сили відповідного судового рішення (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 2 травня 2018 року у справі № 923/1092/16, від 6 вересня 2018 року у справі № 903/984/16, від 29 січня 2019 року у справі № 909/722/14 та від 14 серпня 2019 року у справі № 913/412/16). Отже, у випадку оскарження суб`єктом господарювання в адміністративному суді податкового повідомлення-рішення, грошове зобов`язання за таким рішенням контролюючого органу є неузгодженим та, відповідно, не є податковим боргом.

Однак, оскільки одним з варіантів виникнення грошових зобов`язань щодо сплати податкових платежів є завершення оскарження в адміністративних судах такого рішення (податкового повідомлення-рішення) з набранням сили відповідного судового рішення, то колегія Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду звертає увагу на можливість зловживання процесуальними правами учасника провадження у справі про банкрутство боржником задля затягування розгляду вимог податкового органу, що, в свою чергу, матиме вирішальний вплив на визначення статусу таких вимог (за періодом виникнення відносно дати відкриття провадження у справі: поточних чи конкурсних).

Таким чином, визначення статусу вимог податкового органу в такому випадку ставиться в залежність від оскарження боржником в адміністративних судах податкового повідомлення-рішення.

З нормативного підходу до розуміння положень статті 23Закону № 2343-XII випливає, що критерієм поділу кредиторів на конкурсних та поточних є час виникнення вимоги щодо грошового зобов`язання боржника відносно ухвали господарського суду про порушення провадження у справі про банкрутство. Якщо вимоги до боржника виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та не є забезпеченими заставою майна боржника, такий кредитор набуває статусу конкурсного, якщо після - поточного.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що дотримання правової позиції щодо того, що моментом виникнення грошових зобов`язань боржника щодо сплати податкових платежів за неузгодженими податковими повідомленнями-рішеннями є завершення оскарження в адміністративних судах цих рішень з набранням сили відповідного судового рішення, несе ризик того, що такі вимоги податкового органу (з огляду на тривалість розгляду справ у адміністративних судах) можуть бути визнані поточними, більш того, з огляду на обмежений строк процедури розпорядження майном (частина друга статті 22 Закону № 2343-XII) та враховуючи наслідки введення у справі про банкрутство ліквідаційної процедури (частина перша статті 38 цього Закону), дані вимоги взагалі можуть бути відхилені судом.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що ототожнення понять «грошове зобов`язання щодо сплати податкових платежів» та «податковий борг» у судовій практиці з розгляду справ про банкрутство потребує уточнення та необхідності здійснення судового тлумачення норм закону.

Вимога щодо сплати суми податкового зобов`язання, яка була сформована і надіслана боржнику у вигляді податкового повідомлення-рішення до порушення провадження у справі про банкрутство, має визнаватись конкурсною та не повинна змінювати своєї юридичної природи на поточну незалежно від того, що боржник оскаржив таку вимогу до адміністративного суду, судовий розгляд якої на дату порушення провадження у справі про банкрутство цього боржника не був завершений ухваленням судового рішення, що набрало законної сили.

При цьому, важливим є судове тлумачення норм закону щодо визначення вимог податкового органу саме як «грошового зобов`язання», а не «податкового боргу», що матиме наслідком покладення обов`язку на господарський суд щодо надання в попередньому засіданні правового аналізу вказаних кредиторських вимог, зокрема підстав виникнення грошових зобов`язань боржника щодо сплати податкових платежів шляхом оцінки первинних документів, поданих контролюючим органом на підтвердження його грошових вимог до боржника за податковими зобов`язаннями.

Крім того, зважаючи на значну завантаженість адміністративних судів України, судові провадження щодо оскарження податкових повідомлень-рішень органів Державної податкової служби у багатьох випадках перевищують строк провадження у справах про банкрутство.

Наведене, на думку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, свідчить про те, що спір у цій справі містить виключну правову проблему, яка полягає у визначенні моменту виникнення грошових зобов`язань боржника щодо сплати податкових платежів за неузгодженими податковими повідомленнями-рішеннями, а відтак і визначення обсягу самостійного дослідження господарським судом в попередньому засіданні у справі про банкрутство обставин виникнення кредиторських вимог податкового органу та щодо необхідності встановлення обов`язку суду у наданні оцінки первинним документам, поданим контролюючим органом на підтвердження його грошових вимог до боржника за податковими зобов`язаннями.

Вказана проблема наявна у невизначеній кількості справ, оскільки відкриття провадження у справах про банкрутство господарюючого суб`єкта передбачає настання його неплатоспроможності в ході здійснення ним господарської діяльності, що саме по собі передбачає наявність відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а тому питання визначення кредиторських вимог податкового органу можливе чи не в кожній такій справі.

Відповідно до частини п`ятої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Велика Палата Верховного Суду вважає мотиви, на підставі яких постановлено ухвалу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30 вересня 2020 року, обґрунтованими та приймає справу до розгляду.

Відповідно до частини першої статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження. Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що розгляд справ у суді касаційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ураховуючи викладене, справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, явка яких не є обов`язковою згідно із приписами частини другої статті 120 та частини другої статті 121 ГПК України.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне роз`яснити сторонам передбачене частиною першою статті 197 ГПК України право на участь у судовому засіданні у тому числі й у режимі відеоконференції.

Керуючись статтями 120, 121, 301, 302 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Прийняти до розгляду справу № 904/1693/19 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Трейд Груп» до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Коммодіті» про визнання банкрутом за касаційною скаргою Офісу великих платників податків Державної податкової служби на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17 грудня 2019 року в частині відхилення кредиторських вимог.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 15 грудня 2020 року о 10 годині 00 хвилин у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Повідомити учасників справи, що їх явка не є обов`язковою.

4. Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Л. І. Рогач
Судді: С. В. Бакуліна О. С. Золотніков
В. В. Британчук О. Р. Кібенко
Ю. Л. Власов В. С. Князєв
М. І. Гриців Л. М. Лобойко
Д. А. Гудима О. Б. Прокопенко
В. І. Данішевська В. В. Пророк
Ж. М. Єленіна О. М. Ситнік