Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.11.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 909/108/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго",

до відповідача: Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго",

про стягнення заборгованості в сумі 1 910 342 грн 37 к., з яких: 1 501 566 грн 34 к. - основна заборгованість, 216 379 грн 34 к. - пеня, 21 050 грн 88 к. - інфляційні, 21 189 грн 18 к. - 3% річних, 150 156 грн 63 к. - штраф

за участю:

від позивача: Дрогомирецький Ігор Миколайович - адвокат, (ордер на надання правової допомоги серія ІФ № 079108 від 06.02.2020 року; посвідчення адвоката № 001503 від 10.04.2019 року)

від відповідача: представники не з`явились

установив: Приватне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго" (далі позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 1 910 342 грн 37 к., з яких: 1 501 566 грн 34 к. - основна заборгованість, 216 379 грн 34 к. - пеня, 21 050 грн 88 к. - інфляційні, 21 189 грн 18 к. - 3% річних, 150 156 грн 63 к. - штраф.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема щодо здійснення 100% передоплати вартості послуг , внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 1 501 566 грн 34 к.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2020 року вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 05.03.2020 року.

05 березня 2020 року відповідач по справі подав до суду відзив на позов (вх.№ 3628/20 від 05.03.2020 року), відповідно до якого проти позову заперечує та просить суд в позові відмовити. Свої заперечення обгрунтовує тим, що невиконання умов Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії викликано неплатоспроможністю споживачів, наявністю алгоритму відрахувань коштів із рахунків зі спеціальним режимом використання. Також відповідач стверджує про невідповідність спірного договору ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України , вказує на недоведеність позивачем факту приєднання відповідача до спірного договору по якому виникла заборгованість, мотивуючи тим, що зазначений договір та додатки до нього не підписані сторонами.

Ухвалою - повідомленням Господарського суду Івано-Франківської області від 05.03.2020 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладено на 17.03.2020 року.

13 березня 2020 року позивачем по справі подано відповідь на відзив (вх.№4117/20 від 13.03.2020 року), відповідно до якого позивач проти поданого відзиву на позов заперечує, вказує на безпідставність заперечень відповідача та їх необгрунтованість.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 17.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.04.2020 року.

Ухвалою суду від 10.04.2020 року судове засідання щодо розгляду справи по суті відкладено, у зв`язку з введенням карантину на усій території України.

Ухвалою суду від 21.10.2020 року Господарський суд Івано-Франківської області призначив судове засідання щодо розгляду справи по суті на 02.11.2020 о 10:00 год.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві (вх.№ 2614/20 від 14.02.2020) та відповіді на відзив (вх. № 4117/20 від 13.03.2020 року) просить суд позов задовольнити в повному засіданні.

Відповідач повноваженого представника в судове засідання не направив, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка на зворотньому боці ухвали суду від 21.10.2020 року, причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для забезпечення реалізації відповідачем права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи в порядку, передбаченому статтею 202 ГПК України, за відсутності представника відповідача.

За таких обставин беручи до уваги приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, норми частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України згідно з якими, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті - спір вирішується у відсутності представника відповідача за матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 року №1023-р Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (відповідач по справі) визначено постачальником "останньої надії" на період з 01.01.2020 року.

Відповідно до ч.4 ст. 46 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи розподілу, яким зокрема є і Приватне акціонерне товариство "Прикапаттяобленерго" (по справі - позивач) надає послуги з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання.

На офіційному сайті позивача був розміщений публічний договір приєднання про надання послуг з розподілу електричної енергії.

На підставі заяви-приєднання до публічного договору електропостачальника про надання послуг з розподілу від 19.12.2018 року відповідач отримав доступ до електричних мереж на території Івано-Франківської області.

24 квітня 2019 року на офіційному сайті позивача був розміщений публічний договір приєднання про надання послуг з розподілу електричної енергії в новій редакції (далі - Договір в редакції №1), який набрав чинності 01.05.2019 року.

Так, станом на момент виникнення спірної заборгованості діяв Договір в редакції №1.

05 вересня 2019 року на офіційному сайті позивача був розміщений публічний договір приєднання про надання послуг з розподілу електричної енергії в новій редакції (далі - Договір в редакції №2), який набрав чинності 16.09.2019 року.

Пунктом 4.2 Договору в редакції №1 та №2 визначено, що електропостачальник зобов`язується здійснювати оплату послуг з розподілу електричної енергії у повному обсязі згідно з умовами Договору.

Пунктом 2.2. Договору в редакції №1 та №2 визначено, що електропостачальник здійснює оплату послуг з розподілу згідно з умовами глави 3 Договору та порядку розрахунків, який є Додатком №1 до цього Договору.

Відповідно до вимог п. 3.3 та 3.4 Договору в редакції №1 та №2, а також п. 5 та п.6 Додатку №1 до Договору в редакції №1 та №2, електропостачальник здійснює 100% передоплату вартості послуг з розподілу електричної енергії до 27 числа місяця, що передує розрахунковому на поточний рахунок Оператора системи розподілу відповідно до виставленого рахунку-фактури, а розрахунковим періодом є календарний місяць (з першого по останнє число включно).

Відповідно до п. 10 Додатку №1 до Договору електропостачальник здійснює остаточний розрахунок з оператором системи розподілу за попередній розрахунковий період протягом двох банківських днів з дня отримання рахунку-фактури.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем по справі вищевказаних вимог законодавства та умов Договору, у останнього з липня 2019 року виникла заборгованість, яка станом на момент звернення з позовом до суду складала 1 501 566 грн 34 к.

Претензійним листом № 058/6058 від 16.10.2019 року позивач звернувся до відповідача про погашення суми заборгованості по спірному Договору.

Листом-відповідю №44/12-4958/пон від 13.11.2019 року відповідач відмовився погасити заборгованість та штрафні санкції по ній.

Вказана обставина зумовила позивача звернутись з позовом до суду.

За наведеного суд виходить з наступного.

В спірному випадку між сторонами по справі виникли договірні відносини на підставі публічного договору приєднання про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.2 договору електропостачальник здійснює оплату послуг з розподілу згідно з умовами глави 3 цього договору та інші послуги оператора системи розподілу згідно з порядком розрахунків, який є додатком 1 до цього договору.

Згідно з п.п. 3.3, 3.4 договору розрахунковим періодом для цілей цього договору є календарний місяць. Оплата послуг з розподілу здійснюється електропостачальником плановими авансовими платежами.

Відповідно до п. 6 додатку 1 до договору електропостачальник здійснює 100% передплату вартості послуг з розподілу електричної енергії до 27 числа місяця, що передує розрахунковому на поточний рахунок оператора системи розподілу відповідно до виставленого рахунку-фактури.

На виконання вказаних вище вимог позивачем виставлені відповідні рахунки, про що свідчать долучені до матеріалів справи копії рахунків-фактур та докази їх завчасного направлення другій стороні.

Разом з цим, в матеріалах справи наявні акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 1 501 566 грн 34 к., які підписано та скріплено печатками обох сторін.

Пунктом 11 додатку 1 до договору визначено, що електропостачальник здійснює остаточний розрахунок з оператором системи розподілу за попередній розрахунковий період протягом двох банківських днів з дня отримання рахунку-фактури.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наявні докази у справі, зокрема копії рахунків фактур та копії актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) свідчить про обізнаність відповідача про розмір наданих послуг, які він має оплатити, тому суд вважає, що строк прострочення виконання зобов`язань відповідача слід обраховувати після спливу двох днів з моменту підписання вказаних актів (остаточний розрахунок).

Згідно з п. 4.2 договору електропостачальник зобов`язався здійснювати оплату послуг з розподілу електричної енергії у повному обсязі згідно з умовами глави 3 цього договору та інших платежів, необхідність яких випливає з умов цього договору.

Матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов`язання по сплаті наданих послуг у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем в сумі 1 501 566 грн 34 к.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В порушення умов спірного договору відповідач своєчасно оплату наданих послуг не здійснив, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 1 501 566 грн 34 к.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті наданих позивачем послуг за договором в повному обсязі не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості наданих послуг в розмірі 1 501 566 грн 34 к.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначений строк оплату за надані послуги не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 6.6 договору визначено, що за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених порядком розрахунків, електропостачальник сплачує оператору системи розподілу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми прострочення платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання електропостачальником своїх зобов`язань. За прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 10% від суми сплаченого платежу крім того, оператор системи розподілу має право застосувати до електропостачальника санкції, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції та 3% річних).

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами ст.625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Умовами договору інший розмір процентів не визначений.

Відповідно до поданого розрахунку позивачем пеня складає 216 379 грн 34 к. інфляційні - 21 050 грн 88 к., 3% річних - 21 189 грн 18 к. та штраф в розмірі - 150 156 грн 63 к.

Як встановлено вище судом, мало місце в спірному випадку неналежне виконання відповідачем умов Договору приєднання про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема прострочення ним з внесення платежів.

Судом також встановлено, що в спірному випадку мало місце прострочення з внесення платежів понад 30 днів.

З урахуванням встановлених обставин по справі, суд, здійснивши перевірку нарахування вказаних вище сум пені, інфляційних втрат, 3% річних та штрафу встановив арифметично вірне їх нарахування та таких, що підлягають задоволенню.

Щодо твердження відповідача про проблемне здійснення відповідачем господарської діяльності, в умовах чинного законодавства, то суд вважає дане твердження безпідставним та необгрунтованим, виходячи з наступного.

Нормотворча діяльність державних органів, яка спрямована на регулювання суспільних відносин в тій чи іншій сфері не може бути підставою для звільнення від виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Господарського кодексу України правовий господарський порядок в Україні формується на основі оптимального поєднання ринкового саморегулювання економічних відносин суб`єктів господарювання та державного регулювання мікроекономічних процесів, виходячи з конституційної вимоги відповідальності держави перед людиною за свою діяльність та визначення України як суверенної і незалежної, демократичної, соціальної , правової держави.

Виходячи з умов ст. 55 Господарського кодексу України відповідач є суб' єктом господарювання, що здійснює господарську діяльність та перебуває у господарських відносинах.

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємницька діяльність здійснюється суб`єктом господарювання на власний ризик.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України ...

Враховуючи сукупність норм ст. 173 та 193 Господарського кодексу України, ст. 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання відповідача за договором про розподіл електричної енергії повинні виконуватись в незалежності від діянь третіх осію чи інших умов здійснення ним господарської діяльності.

Щодо твердження відповідача про невідповідність спірного договору ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, то суд теж вважає їх неправомірними, враховуючи наступне.

З аналізу наявних у справі доказів, судом встановлено відсутність будь-яких суперечностей типового договору приєднання, який розміщений на сайті позивача, інтересам суспільства і держави, нормам моралі чи вимогам актів цивільного законодавства, виходячи з наступного.

Умови функціонування ринку електричної енергії, та ніби то їх нерівність ,на які посилається відповідач, визначаються на рівні законодавства та є лише певними вимогами здійснення відповідачем його господарської діяльності. А відносини між позивачем та відповідачем є договірними та носять господарсько-правовий характер.

Як зазначалось вище, підприємницька діяльність здійснюється суб`єктом господарювання на власний ризик.

Відповідно до п. 3.4 Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, копія якого міститься в матеріалах справи, оплата послуг з розподілу здійснюється плановими авансовими платежами, тобто в тому ж порядку, що визначений в ПРРЕЕ.

Аванс виступає в двох ролях: з одного боку він є свого роду виконанням договору, а з іншого боку - гарантом того, що замовник згоден на умови співпраці і готовий сплатити решту за договором суму коштів.

Водночас, попередня оплата (передоплата) також вноситься з метою забезпечення переходу угоди з початкової точки відліку в наступну стадію. Попередньою оплатою (передоплатою) замовник гарантує той момент, що він готовий співпрацювати з даним виконавцем і зобов`язується виплатити другу частину коштів на умовах і в терміни, встановлені договором. Враховуючи вищевказане, аванс та попередня оплата (передоплата) це тотожні поняття без чіткого відмежування на законодавчому чи науковому рівні.

Щодо твердження відповідача про відсутність факту приєднання позивачем відповідача до договору в редакції, яка була додана до позовної заяви, мотивуючи відсутністю підписання зазначеного договору та додатків до нього, то суд вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 46 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що послуги з розподілу електричної енергії надаються на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання.

Згідно ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 Цивільного кодексу України).

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач на підставі заяви-приєднання від 19.12.2018 року приєднався до умов публічного договору про надання послуг з розподілу та отримав доступ до електричних мереж позивача на території Івано-Франківської області.

Разом з тим, суд зазначає, що публічний договір приєднання був розміщений на офіційному сайті позивача, а отже відповідач мав можливість ознайомитися з його умовами. Крім того, за весь період надання послуг відповідач жодного разу не звертався до позивача із своїми зауваженнями чи пропозиціями щодо надання послуг з розподілу електричної енергії.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо судових витрат по справі, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких зокрема відносяться витрати на професійну правничу допомогу.

В позовній заяві позивач зазначив попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат, які позивач поніс та очікує понести , у зв`язку з розглядом справи - 25000 грн 00к.

Також позивачем за подання позову сплачено судовий збір в сумі 28 655 грн 14к. (1,5% від суми позову).

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі задоволення позову витрати понесені позивачем в зв`язку з розглядом справи, слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Позивачем на підтвердження заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при подані позову до суду не надано суду відповідного договору про надання позивачу професійної правничої допомоги, не представлено доказів понесення відповідних витрат, зокрема не долучено документів в підтвердження фактично виконаних робіт (акта виконаних робіт, який згідно умов договору є підставою для оплати) та їх сплати (платіжного доручення).

Враховуючи вимоги ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2018р. у справі №910/8682/18).

Таким чином, за відсутності доказів фактичного понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача, щодо заявлених до відшкодування витрат на момент прийняття рішення.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

В судовому засіданні з урахуванням вимог приписів ст. 129, зокрема, його п.8 позивачем заявлено усне клопотання про подання позивачем протягом 5-ти днів, після ухвалення судом рішення, належних доказів по понесенню витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розрахунок яких зазначався у позовній заяві.

Згідно з п.5 ч.6 ст.238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Відповідно до ч.5 ст.240 ГПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у даній справі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача , у зв`язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. 46 Закону України "Про ринок електроенергії", Правилами роздрібного ринку електричної енергії, ст. 11, 509, 525, 526, 530, 546, 547, 549, 551, 610, 611, 612, 625, 626, 628, 633 Цивільного кодексу України, ст. 55, 173, 193, 216, 230, 343 Господарського кодексу України, 42, 73, 74, 86, 123, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

позов Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про стягнення заборгованості в сумі 1 910 342 грн 37 к., з яких: 1 501 566 грн 34 к. - основна заборгованість, 216 379 грн 34 к. - пеня, 21 050 грн 88 к. - інфляційні, 21 189 грн 18 к. - 3% річних, 150 156 грн 63 к. - штраф - задовольнити.

Стягнути з Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (вул. Кирилівська, буд. 85, м.Київ, код 19480600) на користь Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" (вул. Індустріальна, 34, м. Івано-Франківськ, 76014, код 00131564) - 1 910 342 грн 37 к. (один мільйон дев`ятсот десять тисяч триста сорок дві гривні тридцять сім копійки), з яких: 1 501 566 грн 34 к. (один мільйон п`ятсот одна тисяча п`ятсот шістдесят шість гривень тридцять чотири копійки) - основна заборгованість, 216 379 грн 34 к. (двісті шістнадцять тисяч триста сімдесят дев`ять гривень тридцять чотири копійки) - пеня, 21 050 грн 88 к. (двадцять одна тисяча п`ятдесят гривень вісімдесят вісім копійки) - інфляційні, 21 189 грн 18 к. (двадцять одна тисяча сто вісімдесят дев`ять гривень вісімнадцять копійки) - 3% річних, 150 156 грн 63 к. (сто п`ятдесят тисяч сто п`ятдесят шість гривень шістдесят три копійки) - штраф та 28 655 грн 14к. (двадцять вісім тисяч шістсот п`ятдесят п`ять гривень чотирнадцять копійки) - судового збору.

Судове засідання по розгляду витрат на правову допомогу позивача призначити на 13.11.2020 року о 10:00 год.

Судове засідання відбудеться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 32, зал судових засідань 2.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 05.11.2020

Суддя Фанда О. М.