РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2020 м. КиївСправа № 910/990/20

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЮНАЙТЕД";

до відповідача-1: БЛАГОДІЙНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ "БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД ДОБРОБУТ ХХІ СТОЛІТТЯ";

до відповідача-2: ВИЩОГО НАВЧАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ "ВІДКРИТИЙ МІЖНАРОДНИЙ УНІВЕРСИТЕТ РОЗВИТКУ ЛЮДИНИ "УКРАЇНА";

про: визнання договорів недійсними.

Суддя Балац С.В.

Секретар судового засідання Часовська М.С.

Представники:

позивача: Новаковський П.М.;

відповідача-1: не з`явилися;

відповідача-2: Столярчук І.В.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЮНАЙТЕД" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до БЛАГОДІЙНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ "БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД ДОБРОБУТ ХХІ СТОЛІТТЯ" (далі - відповідач-1) та ВИЩОГО НАВЧАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ "ВІДКРИТИЙ МІЖНАРОДНИЙ УНІВЕРСИТЕТ РОЗВИТКУ ЛЮДИНИ "УКРАЇНА" (далі - відповідач-2) про визнання договорів недійсними.

Позовні вимоги мотивовані тим, що укладені між відповідачами договори: договір про пожертву (дарування) від 25.10.2017, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 67 та договір позички нежитлового приміщення від 25.10.2017 № 25/10/2017 суперечать положенням частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, що враховуючи приписи частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання таких правочинів недійсними.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/990/20 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 18.03.2020.

Ухвалою-повідомленням від 12.03.2020 № 910/990/20 сторони процесу повідомлені про призначення підготовчого засідання на 01.04.2020.

Відповідач-2 скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням невірно обраного способу захисту та відсутності порушеного права позивача. Водночас, спір про наявність/відсутність заборгованості відповідача-2 перед позивачем вже розглядається господарським судом м. Києва у справі № 910/6648/18.

Приписами частини 2 другого розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 № 731-ІХ (далі - Закон № 731-ІХ) встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Закон № 731-ІХ набрав чинності 17.07.2020.

Відтак, останній день процесуальних строків, з урахуванням пункту 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, є 06.08.2020.

Ухвалою-повідомленням від 13.08.2020 № 910/990/20 сторони процесу повідомлені про призначення підготовчого засідання на 09.09.2020.

До господарського суду надійшли пояснення позивача в яких зазначив про практику розгляду подібних спорів в судах вищих інстанцій.

В підготовчому засіданні 09.09.2020 оголошено перерву до 28.09.2020.

До господарського суду надійшли пояснення відповідача-2 в яких останній зазначив про практику розгляду подібних спорів в судах вищих інстанцій.

В підготовчому засіданні 28.09.2020 суд на місці ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 21.10.2020.

В судовому засіданні 21.10.2020 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи уповноважених представників позивача та відповідача-2 по суті даного спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Приписами частини 4 статті 75 Господарського кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/6648/18, зокрема, встановлено, та не заперечується сторонами:

"10. 04 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик") (надалі - Кредитор) та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (надалі - Позичальник) був укладений генеральний договір №24-47/1-08/G (надалі - Генеральний договір), відповідно до умов якого Кредитор встановлює Позичальнику ліміт кредитних операцій, в межах якого Кредитор надає кредитні кошти Позичальнику шляхом надання кредитів за окремими кредитними договорами, що будуть укладені в порядку і на умовах, передбачених цією угодою.

11. У подальшому, у рамках Генерального договору, між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик") (надалі - Кредитор) та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (надалі - Позичальник) були укладені кредитні договори від 04.06.2008 № 24-47/1-08/1 та від 24.12.2013 № 58-47/1-13.

12. Також, між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик") (надалі - Кредитор) та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (надалі - Позичальник) були укладені кредитні договори від 26.06.2007 № 40-47/4-07, від 10.08.2007 № 54-47/4-07.

13. 12 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик") (надалі - Іпотекодержатель) та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (надалі - Іпотекодавець) був укладений договір іпотеки № 24-47/1-08/04 (надалі - Договір іпотеки), відповідно до умов якого (зі змінами) з метою забезпечення виконання у повному обсязі своїх зобов`язань, що випливають з Генерального договору та кредитних договорів від 26.06.2007 № 40-47/4-07, від 10.08.2007 № 54-47/4-07, від 04.06.2008 № 24-47/1-08/1, від 24.12.2013 № 58-47/1-13, Іпотекодавець передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку нерухоме майно - будівлю літ. "Н", блок "А" загальною площею 3 495 кв. м, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 23, корп. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 (надалі - Предмет іпотеки).

14. У пунктах 1.3, 1.4 Договору іпотеки передбачено, що згідно експертної оцінки вартість Предмета іпотеки складає 113 462 030,00 грн, а заставна вартість Предмета іпотеки становить 57 845 500,00 грн.

15. 22 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" (надалі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (надалі - Новий кредитор) був укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 2017/2-Ю (надалі - Договір №2017/2-Ю), відповідно до умов якого Банк відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених Договором, права вимоги Банку до Позичальника - Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (Боржник) за кредитними договорами від 04.06.2008 № 24-47/1-08/1, від 24.12.2013 №58-47/1-13, що укладені в рамках Генерального договору від 04.06.2008 №24-47/1-08/G, кредитними договорами від 26.06.2007 №40-47/4-07, від 10.08.2007 №54-47/4-07, та/або договором іпотеки від 12.06.2008 №24-47/1-08/04 та/або Договором застави рухомого майна (у т.ч. основних засобів) від 25.03.2015 №58-47/1-13/02, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору (далі - Основні договори).

16. Пунктом 2.1 Договору №2017/2-Ю та додатком №1 до нього визначено, що розмір переданих Новому кредитору грошових вимог складає 60 600 353,56 грн, у тому числі 49 731 715,95 грн простроченої заборгованості за кредитом, 10 266 229,14 грн простроченої заборгованості зі сплати процентів, 589 408,47 грн нарахованих процентів, 12 000,00 грн простроченої комісії та 1 000 грн нарахованої комісії.

17. 22 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" (надалі - Первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (надалі - Новий іпотекодержатель) був укладений договір про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки № 2017/2-Ю-І, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. за реєстровим номером № 1664, відповідно до умов якого Первісний іпотекодержатель відступає Новому іпотекодержателю права вимоги за Договором іпотеки, а Новий іпотекодержатель приймає це відступлення.

18. 02 жовтня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (надалі - Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс" (надалі - Новий кредитор) був укладений договір про відступлення частини прав вимоги №02/10-17/2 (надалі - Договір №02/10-17/2), відповідно до умов якого Первісний кредитор відступає Новому кредитору, а Новий кредитор набуває частину права вимоги Первісного кредитора до Позичальника - Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (Боржник), в розмірі зазначеному у додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржника, спадкоємців Боржника або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника за кредитними договорами: Генеральним договором та кредитними договорами в рамках Генерального Договору від 04.06.2008 №24-47/1-08/1, від 24.12.2013 №58-47/1-13, а також за кредитними договорами від 26.06.2007 №40-47/4-07, від 10.08.2907 №54-47/4-07, Договором іпотеки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до договору (Основні договори), що були укладені між Боржником та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик".

19. Згідно з додатком № 1 до Договору №02/10-17/2 Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги кредитора за Основними договорами в загальному розмірі 26 000 000,00 грн.

20. 02 жовтня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (надалі - Первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс" надалі - (Новий іпотекодержатель) був укладений Договір №02/10-17/3 про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки (надалі - Договір №02/10-17/3), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. за реєстровим номером № 1664, за умовами якого Первісний іпотекодержатель відступає Новому іпотекодержателю частину права вимоги за Договором іпотеки, визначену в пункті 1.2 договору, а Новий іпотекодержатель приймає це відступлення.

21. 14 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (надалі - Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юнайтед" (надалі - Фактор) був укладений договір факторингу №1/08 (надалі - Договір №1/08), відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту суму фінансування за плату згідно п. 3.4 Договору, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові права вимоги за Кредитним договором в повному обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги у розмірі 51 618 432,92 грн.

22. Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Договору №1/08 "Кредитний договір" означає у сукупності наступні договори (разом з усіма додатковими угодами до них та/або договорами забезпечення) укладені між Банком та Позичальником: Генеральний договір та кредитні договори від 04.06.2008 №24-47/1-08/1, від 24.12.2013 №58-47/1-13 в рамках Генерального договору та кредитні договори від 26.06.2007 №40-47/4-07, від 10.08.2007 №54-47/4-07.

Таким чином, між товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФАКТОР ПЛЮС", як клієнтом, та позивачем, як фактором, укладено договір факторингу від 14.08.2018 №1/08 (далі - Договір факторингу), відповідно до умов якого позивач зобов`язується передати (сплатити) Клієнту суму фінансування за плату згідно п. 3.4 Договору, а Клієнт зобов`язується відступити позивачу права вимоги кредитними договорами в рамках генерального договору від 04.06.2008 №24-47/1-08/G.

Між відповідачем-2, як пожертвувачем, та відповідачем-1, як обдаровуваним, укладено договір про пожертву (дарування) від 25.10.2017, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 67 (далі - Договір про пожертву), відповідно до предмету якого відповідач-2 передає у пожертву дарує), а відповідач-1 приймає у пожертву будівлю літ. "К" блок "Б", що розташована за адресою: місто Київ, вулиця Львівська, будинок 23, корпус 2, загальною площею 4725 кв.м. (п.п. 1.1, 1.2 Договору про пожертву).

Між ОСОБА_1 , як іпотекодержателем, та відповідачем-1, як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір від 25.10.2017, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 71, відповідно до предмету якого відповідач-1 передає ОСОБА_1 в іпотеку: будівлю літ. "К" блок "Б", що розташована АДРЕСА_1 ; 81/100 частку будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з літ "Н", літ. "О", літ. "П" блок "В". Будівля літ. "К" блок "Б" має площу 4725 кв.м. (п. 1.1).

Відповідно до визначення термінів за вказаним іпотечним договором, основний договір - договір позики грошей від 25.10.2017 укладений між ОСОБА_1 та відповідачем-1.

Між відповідачем-1, як позичкодавцем, та відповідачем-2, як користувачем, укладено договір позички нежитлового приміщення від 25.10.2017 № 25/10/2017 (далі - Договір позички), відповідно до предмету якого відповідач-1 передає у виключне строкове та безоплатне користування відповідачу-2 нежитлові приміщення, а саме: будівля, літ. "К" блок "Б" за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4725 кв.м.; будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі - будівля літ. "Н" блок "В" загальною площею 3744,5 кв.м.; будівля літ. "О" загальною площею 76,6 кв.м.; будівля літ. "П" загальною площею 58,7 кв.м. (п. 1.1).

Між ОСОБА_2 , як іпотекодержателем, та відповідачем-1, як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є., зареєстрований в реєстрі за № 2173, відповідно до предмету якого відповідач-1 забезпечує виконання зобов`язання, що виникло у відповідача-1 на підставі договору позики від 06.11.2017 укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем у простій письмовій формі на суму 1.000.000,00 грн. з обумовленим в договорі позики строком повернення боргу до 06.11.2018. В забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця за договором позики іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно: будівлю літ. "Н" блок "А", що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею - 3495 кв.м.; будівлю літ. "К" блок "Б", що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею - 4725 кв.м. (п.п. 1.1, 1.2).

Позивач зазначає, що відчуження майна за Договором пожертви з наступним одночасним переданням такого майна попередньому власнику в безоплатне користування за Договором позички, а також передання цього майна в іпотеку особам, пов`язаним з керівником відповідача-2 (розпорядження голови наглядової ради Таланчука П.М. від 23.10.2017 № 03) здійснене з єдиною метою - змінити юридичний статус майна, без бажання настання реальних наслідків, з метою унеможливлення звернення стягнення на майно боржника за кредитними договорами та задоволення вимог кредитора за рахунок боржника, який не виконує власні зобов`язання за договорами, що відповідно до положень статті 234 Цивільного кодексу України є підставою для визнання Договору про пожертву недійсним.

Також за твердженнями позивача, Договір позички є недійсним, як похідний від Договору пожертви.

Крім того, відповідач-1 не мав права передавати одержаний від відповідача-2 у власність об`єкт нерухомого майна в іпотеку, виходячи із статуту відповідача-1, пунктом 5.2 якого передбачено, що: "джерелом формування майна та коштів фонду не можуть бути кредити. Майно та кошти фонду не можуть бути предметом застави", що на підставі частини 1 статті 227 Цивільного кодексу України є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Приймаючи до уваги викладені вище обставини позивач звернувся до господарського суду з вимогами про визнання недійсними:

- Договору про пожертву - на підставі статті 234 Цивільного кодексу України, оскільки такий правочин вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлені ним;

- Договору позички - на підставі частини 1 статті 227 Цивільного кодексу України, оскільки такий правочин вчинений без відповідного дозволу (ліцензії).

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.13. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Відповідно частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 названого Кодексу.

Приписами частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями статті 234 Цивільного кодексу України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Частиною 1 статті 227 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

При цьому, єдиним критерієм, який наводить позивач в обґрунтування визнання недійсним Договору пожертви є пов`язаність осіб.

Водночас, в контексті фіктивності пов`язаність осіб правочину якраз і полягає в спільній реалізації ними волевиявлення на свідоме зловживання правом на шкоду інший особі. У той же час сама по собі формальна пов`язаність осіб правочину, зокрема в розумінні норм Податкового кодексу України, родинний зв`язок тощо, автоматично не свідчить про фіктивність правочину та не доводить існування в осіб відповідної мети зловживання правом на шкоду майновим інтересам третьої особи, як одного з ключових критеріїв фіктивності фраундаторного правочину.

Вказана правова позиція узгоджується із постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/17755/18.

Таким чином, слід врахувати чи доведено порушення прав позивача при укладенні оспорюваного Договору пожертви та чи доведено обставини, що саме його грошові вимоги будуть задоволені у разі визнання оспорюваного Договору пожертви недійсним, тобто підтвердження наявності у позивача права на оспорення такого правочину.

Приписи частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплюють за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов`язання; безпідставній односторонній відмові від договору.

Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так між позивачем та відповідачем-2 існує спір у справі № 910/6648/18 предметом якого є стягнення заборгованості за кредитними договорами, станом на момент вирішення даної справи по суті, провадження у справі № 910/6648/18 зупинене у зв`язку із призначенням судової економічної експертизи з метою вирішення питання наявності чи відсутності заборгованості відповідача-2 перед позивачем, а також встановлення дійсної заборгованості у разі її наявності.

Таким чином, позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки визнання недійсними оспорюваних договорів, Договору про пожертву та Договору позички, не призведе до припинення або поновлення порушеного права позивача, приймаючи до уваги те, що захист права позивача, як кредитора за укладеними між останнім та відповідачем-2 кредитними договорами, вирішується у справі № 910/6648/18.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, враховуючи невірно обраний позивачем спосіб захисту, оскільки захист права позивача, як кредитора за укладеними між останнім та відповідачем-2 кредитними договорами, вирішується у справі № 910/6648/18.

При цьому суд враховує, що Генеральний кредитний договір та кредитні договори в його рамках забезпечені іншим майном ніж те, яке є предметом оспорюваних договорів, тому укладення між відповідачами останніх в будь-якому разі не може порушувати права кредитора за Генеральним кредитним договором та кредитних договорів в його рамках.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03 листопада 2020 року

Суддя С.В. Балац