ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2020 справа № 914/1410/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Муравець О.М., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Бетонікс, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Інвест Інтернешнл Україна, м. Львів

про: стягнення заборгованості на суму 1 744 176, 05 грн.

Представники сторін:

від позивача: Гелемей Ю.М. адвокат, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1027953 від 23.07.2020 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 000295 від 24.12.2015 р.

від відповідача: Жидачівська Т.М. адвокат, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1031317 від 22.07.2020 р.

ВСТАНОВИВ:

12.06.2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю Бетонікс звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Інвест Інтернешнл Україна про стягнення заборгованості на суму 1 744 176,05 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2020 року справу № 914/1410/20 передано на розгляд судді Долінській О.З.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.06.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 23.07.2020 р.

Ухвалою-викликом Господарського суду Львівської області від 23.07.2020 р. підготовче засідання у справі відкладено на 19.08.2020 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.08.2020 р. судом продовжено строк підготовчого провадження у справі № 914/1410/20 на тридцять днів з ініціативи суду. Підготовче засідання відкладено на 16.09.2020 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.09.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/1410/20 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 12.10.2020 р.

12.10.2020 р. представником відповідача подано на адресу клопотання за вх.№ 2621/20, в якому представник відповідача просив суд повернутися до розгляду справи №914/1410/20 у підготовчому провадженні та продовжити підготовче засідання, а також просив суд зупинити провадження у справі №914/1410/20.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.10.2020 р. відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання за вх.№ 2621/20 від 12.10.2020 р. про повернення до розгляду справи № 914/1410/20 у підготовчому провадженні та зупинення провадження у справі № 914/1410/20 з підстав, викладених у вказаній ухвалі. Розгляд справи по суті відкладено на 28.10.2020 р.

28.10.2020 р. в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився представник позивача, просив суд позовні вимоги задоволити повністю, з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях, наданих у судовому засіданні.

28.10.2020 р. в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився представник відповідача, проти позову заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

28.10.2020 р. представником відповідача подано на адресу суду письмові пояснення за вх.№ 31103/20, відповідно до яких відповідач просить суд повернутися до розгляду справи № 914/1410/20 у підготовчому провадженні та продовжити підготовче засідання з підстав, викладених у поданих письмових поясненнях. А також просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Присутній у судовому засіданні представник позивача заперечив щодо задоволення клопотання представника відповідача за вх.№ 31103/20 від 28.10.2020 р. про повернення до розгляду справи № 914/1410/20 у підготовчому провадженні.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про повернення до розгляду справи № 914/1410/20 у підготовчому провадженні за вх.№ 31103/20 від 28.10.2020 р., заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, відмовляє у його задоволенні з наступних підстав.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Учасники справи, згідно ст. 42 ГПК України, мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, та зобов`язанні, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно правил ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.06.2020 р. судом відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, а ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.09.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/1410/20 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 12.10.2020 р.

Більше того, ч. 3-5, 8 ст. 80 ГПК України передбачено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Приписи та положення ГПК України не передбачають підстав та можливості повернення на стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження, за виключенням випадку зміни складу суду (ч. 14 ст. 32 ГПК України). Більш того, нормами ГПК України чітко регламентовано порядок та строки проведення підготовчого засідання, а також строки розгляду справи по суті.

Відтак, у суду відсутні підстави для повернення до підготовчого провадження у справі № 914/1410/20. На підставі наведеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача за вх.№ 31103/20 від 28.10.2020 р. про повернення до розгляду справи № 914/1410/20 у підготовчому провадженні.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Крім того, суд враховує, що пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Враховуючи те, що подані у цій справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/1410/20.

В судовому засіданні 28.10.2020 р., відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

10.10.2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір поставки продукції № 10/10-3. Згідно з п. 1.1-1.3 предметом договору було поставки продукції, а саме бетону товарного, піску, щебеню. цементу. Сторони домовились, що кінцевий розрахунок з Постачальником за партію продукції покупець проводить не пізніше 10 банківських днів з моменту прийняття поставленої згідно цього Договору партії товару (п.2.7). На виконання умов укладеного договору, позивачем поставлено продукцію відповідачу, однак відповідачем не здійснено оплати. Основний борг за поставлену продукцію станом на момент подання позовної заяви становить 1 690 898,50 грн. Позивач звертався в порядку досудового врегулювання спору, однак грошові кошти відповідачем не перераховано. Згоди щодо вирішення спору не досягнуто. Відповідно до п.5.2 договору поставки у випадку невиконання п.п.2.6., 2.7 цього договору постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, встановленої у цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожен день прострочення.

На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 690 898, 50 грн. основної заборгованості, 8 086,00 грн. 3 % річних, 45 191,55 грн. пені та судові витрати покласти на відповідача.

Правова позиція відповідача.

28.10.2020 р. в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився представник відповідача, проти позову заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити повністю, покликаючись на те, що такий договір відповідачем не підписувався, продукція по ньому не поставлялась, оскаржується в суді на даний час.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, здійснивши огляд документів в т.ч. оригіналів, суд встановив наступне.

10.10.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Бетонікс (постачальник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Бізнес Інвест Інтернешнл Україна (покупець за договором, відповідач у справі) укладено договір поставки продукції № 10/10-3. За змістом п.п. 1.1,1.2, 1.3 договору поставки сторони узгодили, що постачальник зобов`язується постачати Покупцеві продукцію, а Покупець зобов`язується приймати цю продукцію та своєчасно здійснювати її оплату згідно з умовами цього Договору. Предметом постачання є продукція, визначена у замовленнях, які узгоджуються сторонами, згідно асортименту, що пропонується Постачальником. Згідно умов даного договору під Продукцією слід розуміти наступні товари: товарний бетон; пісок; щебінь; цемент. Згідно п. 2.1 договору поставки загальна вартість Продукції, що поставляється за цим договором складає загальну вартість всієї поставленої Продукції Покупцю, що засвідчується підписаними уповноваженими представниками сторін видаткових накладних на Продукцію. Пунктом 2.7 договору поставки передбачено, що кінцевий розрахунок з Постачальником за партію продукції покупець проводить не пізніше 10 банківських днів з моменту прийняття поставленої згідно цього Договору партії товару.

Відповідно до п. 3.2 договору поставки датою постачання є дата фактичної передачі продукції Постачальником та прийняття Покупцем згідно з накладними.

У розділі 4 договору поставки сторони узгодили строк дії договору, зокрема, згідно з п.п. 4.1,4.2 цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до моменту його остаточного виконання сторонами зобов`язань, якщо інший термін не вказано в договорі. Даний договір діє до 31.12.2019 р. Якщо ні одна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення договору за 1 місяць до закінчення його терміну, то даний договір вважається продовженим автоматично на кожний наступний календарний рік (з 01 січня по 31 грудня), окрім випадків передбачених законодавством.

Враховуючи правову природу договору поставки продукції № 10/10-3 від 10.10.2018 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Бетонікс та Товариством з обмеженою відповідальністю Бізнес Інвест Інтернешнл Україна, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором поставки.

На виконання умов договору поставки № 10/10-3 від 10.10.2018 р., позивачем згідно з видатковими накладними поставлено товар на загальну суму 1 690 898,50 грн. Відповідач оплати за поставлений товар не провів. Поставка товару здійснювалась позивачем за наступними видатковими накладними, а саме: видаткова накладна № 3/04-030 від 03.04.2020 р. на суму 22 900,00 грн., видаткова накладна № 3/04-031 від 03.04.2020 р. на суму 20 610,00 грн., видаткова накладна № 4/04-002 від 04.04.2020 р. на суму 25 355,00 грн., видаткова накладна № 4/04-003 від 04.04.2020 р. на суму 20 745,00 грн., видаткова накладна № 4/04-004 від 04.04.2020 р. на суму 23 050,00 грн., видаткова накладна № 4/04-005 від 04.04.2020 р. на суму 23 972,00 грн., видаткова накладна № 4/04-008 від 04.04.2020 р. на суму 26 046,50 грн., видаткова накладна № 4/04-010 від 04.04.2020 р. на суму 26 046,50 грн., видаткова накладна № 31/03-024 від 31.03.2020 р. на суму 25 355,00 грн., видаткова накладна № 31/03-025 від 31.03.2020 р. на суму 23 050,00 грн., видаткова накладна № 31/03-029 від 31.03.2020 р. на суму 20 745,00 грн., видаткова накладна № 31/03-030 від 31.03.2020 р. на суму 20 745,00 грн., видаткова накладна № 31/03-031 від 31.03.2020 р. на суму 16 240,00 грн., видаткова накладна № 31/03-033 від 31.03.2020 р. на суму 23 050,00 грн., видаткова накладна № 31/03-034 від 31.03.2020 р. на суму 25 355,00 грн., видаткова накладна № 31/03-036 від 31.03.2020 р. на суму 25 355,00 грн., видаткова накладна № 31/03-037 від 31.03.2020 р. на суму 24 202,50 грн., видаткова накладна № 31/03-038 від 31.03.2020 р. на суму 6 090,00 грн., видаткова накладна № 1/04-001 від 01.04.2020 р. на суму 25 190,00 грн., видаткова накладна № 1/04-003 від 01.04.2020 р. на суму 25 190,00 грн., видаткова накладна № 1/04-008 від 01.04.2020 р. на суму 25 190,00 грн., видаткова накладна № 1/04-009 від 01.04.2020 р. на суму 18 320,00 грн., видаткова накладна № 1/04-012 від 01.04.2020 р. на суму 20 610,00 грн., видаткова накладна № 1/04-017 від 01.04.2020 . на суму 19 550,00 грн., видаткова накладна № 1/04-018 від 01.04.2020 р. на суму 21 505,00 грн., видаткова накладна № 1/04-019 від 01.04.2020 р. на суму 17 595,00 грн., видаткова накладна № 1/04-021 від 01.04.2020 р. на суму 19 550,00 грн., видаткова накладна № 1/04-022 від 01.04.2020 р. на суму 21 505,00 грн., видаткова накладна № 1/04-023 від 01.04.2020 р. на суму 21 505,00 грн., видаткова накладна № 1/04-024 від 01.04.2020 р. на суму 21 505,00 грн., видаткова накладна № 1/04-025 від 01.04.2020 р. на суму 21 505,00 грн., видаткова накладна № 1/04-028 від 01.04.2020 р. на суму 19 550,00 грн., видаткова накладна № 1/04-029 від 01.04.2020 р. на суму 19 550,00 грн., видаткова накладна № 1/04-031 від 01.04.2020 р. на суму 25 190,00 грн., видаткова накладна № 1/04-035 від 01.04.2020 р. на суму 8 932,00 грн., видаткова накладна № 2/04-031 від 02.04.2020 р. на суму 22 900,00 грн., видаткова накладна № 2/04-032 від 02.04.2020 р. на суму 20 610,00 грн., видаткова накладна № 2/04-034 від 02.04.2020 р. на суму 25 190,00 грн., видаткова накладна № 2/04-036 від 02.04.2020 р. на суму 22 900,00 грн., видаткова накладна № 2/04-037 від 02.04.2020 р. на суму 25 190,00 грн., видаткова накладна № 3/04-025 від 03.04.2020 р. на суму 25 190,00 грн., видаткова накладна № 3/04-026 від 03.04.2020 р. на суму 22 900,00 грн., видаткова накладна № 20/03-045 від 20.03.2020 р. на суму 18 440,00 грн., видаткова накладна № 24/03-008 від 24.03.2020 р. на суму 16 159,50 грн., видаткова накладна № 24/03-009 від 24.03.2020 р. на суму 16 159,50 грн., видаткова накладна № 24/03-013 від 24.03.2020 р. на суму 18 955,00 грн., видаткова накладна № 24/03-017 від 24.03.2020 р. на суму 22 330,00 грн., видаткова накладна № 25/03-038 від 25.03.2020 р. на суму 11 368,00 грн., видаткова накладна № 26/03-009 від 26.03.2020 р. на суму 22 900,00 грн., видаткова накладна № 26/03-010 від 26.03.2020 р. на суму 22 900,00 грн., видаткова накладна № 26/03-011 від 26.03.2020 р. на суму 20 610,00 грн., видаткова накладна № 26/03-014 від 26.03.2020 р. на суму 25 190,00 грн., видаткова накладна № 26/03-033 від 26.03.2020 р. на суму 9 800,00 грн., видаткова накладна № 27/03-011 від 27.03.2020 р. на суму 8 376,00 грн., видаткова накладна № 27/03-015 від 27.03.2020 р. на суму 14 896,00 грн., видаткова накладна № 28/03-003 від 28.03.2020 р. на суму 25 190,00 грн., видаткова накладна № 28/03-004 від 28.03.2020 р. на суму 20 610,00 грн., видаткова накладна № 28/03-005 від 28.03.2020 р. на суму 25 190,00 грн., видаткова накладна № 28/03-008 від 28.03.2020 р. на суму 13 720,00 грн., видаткова накладна № 30/03-014 від 30.03.2020 р. на суму 25 190,00 грн., видаткова накладна № 30/03-017 від 30.03.2020 р. на суму 25 190,00 грн., видаткова накладна № 30/03-019 від 30.03.2020 р. на суму 12 586,00 грн., видаткова накладна № 31/03-012 від 31.03.2020 р. на суму 23 050,00 грн., видаткова накладна № 31/03-013 від 31.03.2020 р. на суму 25 355,00 грн., видаткова накладна № 31/03-016 від 31.03.2020 р. на суму 23 050,00 грн., видаткова накладна № 31/03-020 від 31.03.2020 р. на суму 20 745,00 грн., видаткова накладна № 20/03-027 від 20.03.2020 р. на суму 15 092,00 грн., видаткова накладна № 20/03-029 від 20.03.2020 р. на суму 25 355,00 грн., видаткова накладна № 20/03-030 від 20.03.2020 р. на суму 25 355,00 грн., видаткова накладна № 20/03-031 від 20.03.2020 р. на суму 25 355,00 грн., видаткова накладна № 20/03-032 від 20.03.2020 р. на суму 23 050,00 грн., видаткова накладна № 20/03-034 від 20.03.2020 р. на суму 18 440,00 грн., видаткова накладна № 20/03-035 від 20.03.2020 р. на суму 20 745,00 грн., видаткова накладна № 20/03-036 від 20.03.2020 р. на суму 23 050,00 грн., видаткова накладна № 20/03-037 від 20.03.2020 р. на суму 25 355,00 грн., видаткова накладна № 20/03-040 від 20.03.2020 р. на суму 25 355,00 грн., видаткова накладна № 20/03-042 від 20.03.2020 р. на суму 20 745,00 грн., видаткова накладна № 20/03-043 від 20.03.2020 р. на суму 20 745,00 грн., видаткова накладна № 20/03-044 від 20.03.2020 р. на суму 18 440,00 грн. Вказані видаткові накладні, згідно з якими відповідач отримував товар, долучені позивачем до матеріалів справи, підписані повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб. До матеріалів справи відповідачем також долучено товарно-транспортні накладні.

З метою досудового врегулювання спору з відповідачем, позивачем на адресу відповідача була направлена претензія щодо оплати отриманого товару за вих.№ 21/05-2 від 21.05.2020 р. Проте вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та реагування (докази містяться в матеріалах справи, а.с. 171-172).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Станом на день прийняття рішення суду, доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів щодо оплати заборгованості відповідачем не представлено, протилежного суду не доведено, а відтак заборгованість відповідача перед позивачем з основного боргу становить 1 690 898,50 грн. грн., яка підлягає до стягнення на користь позивача.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до пункту 5.2 договору поставки № 10/10-3 від 10.10.2018 р. у випадку невиконання п.п. 2.6., 2.7. цього Договору Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, встановленої у цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно із п. 5.2 договору поставки № 10/10-3 від 10.10.2018 р. позивачем нараховано відповідачу по кожній окремо видатковій накладній за несвоєчасну оплату товару пеню у загальному розмірі 45 191,55 грн. Розрахунки долучено позивачем до матеріалів справи. Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що такий проведений вірно, а позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст.625 ЦК України, позивачем на суму заборгованості нараховано 3% річних в розмірі 8 086,00 грн. по кожній окремо видатковій накладній. Суд звертає увагу, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу (п.4.1, п.1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань). Крім цього, інфляційні втрати та відсотки річних не є способом забезпечення виконання зобов`язання, на відміну від пені, тому їх стягнення є допустимим незалежно від підстав/порядку їх застосування договором.

Розрахунки 3% річних позивачем долучено до матеріалів справи. Суд, перевіривши, здійснений позивачем розрахунок 3% річних, встановив, що такий проведений згідно з чинним законодавством і в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Станом на день прийняття рішення, доказів оплати зі сторони відповідача проведених позивачем нарахувань пені, 3% річних та доказів в спростування наведених обставин суду не надано.

На час ухвалення рішення у справі у суду відсутні належні і допустимі докази того, що договір поставки продукції № 10/10-3 від 10.10.2018 р., укладений між сторонами у даній справі, визнавався судом недійсним чи неукладеним.

Видаткові накладні, які долучені позивачем до матеріалів справи та відповідно до яких здійснювалась поставка товару відповідачу, підписані повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб.

Згідно із ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Статтею 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, які є предметом доказування у справі судом визнаються встановленими та позовні вимоги до відповідача щодо стягнення основного боргу в розмірі 1 690 898,50 грн., 8 086,00 грн. 3 % річних та 45 191,55 грн. - пені є обґрунтованими, не спростованими, підтвердженими належними і допустимими доказами, а відтак підлягають задоволенню.

Судовий збір в розмірі 26 162,64 грн., відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача, так як спір виник з його вини і не погашено суму заборгованості на час ухвалення рішення у справі.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, ч. 2 ст. 178, ст.ст. 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Інвест Інтернешнл Україна (79040, м. Львів, вул. Сигнівка, 9, кв. 1; код ЄДРПОУ № 39422982) на користь позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю Бетонікс (79049, м. Львів, вул. Коломийська 5/29; код ЄДРПОУ № 37800875) 1 690 898,50 грн. основної заборгованості, 8 086,00 грн. 3 % річних, 45 191,55 грн. - пені та 26 162,64 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складений 03.11.2020 р.

Суддя О.З. Долінська