УХВАЛА

28 жовтня 2020 року

м. Київ

Справа № 907/154/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Мамалуй О.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж"

на постанову Західного апеляційного господарського суду

(головуючий суддя - Желік М.Б.; судді: Орищин Г.В., Скрипчук О.С.)

від 25.03.2020

у справі № 907/154/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж"

до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради

про визнання укладеною додаткової угоди та стягнення суми заборгованості в розмірі 4 575 388,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 23.10.2019 у справі №907/154/19 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" 4 575 388, 00 грн заборгованості, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2020 рішення Господарського суду Закарпатської області від 23.10.2019 у справі №907/154/19 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" 4 575 388, 00 грн заборгованості, в цій частині прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено, в решті рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2020 у справі №907/154/19, Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" звернулось до Касаційного господарського суду з касаційною скаргою на зазначене судове рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 16.07.2020 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2020 у справі №907/154/19 на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України, оскільки наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження.

Не погоджуючись з постановою Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2020 у справі №907/154/19, Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" повторно звернулось до Касаційного господарського суду з касаційною скаргою на зазначене судове рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 15.09.2020 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2020 у справі №907/154/19 залишено без руху на підставі частин 2, 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у касаційній скарзі не зазначено щодо якої саме конкретної, чітко визначеної норми матеріального або процесуального права (пункт, абзац, частина, тощо, якої статті та якого нормативно-правового акту, і в першу чергу Кодексу чи Закону України), на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду та касаційну скаргу подано після закінчення строку встановленого для її подання та підстави, наведені у заяві про поновлення строку, визнані неповажними. Надано скаржнику строк для усунення недоліків, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 09.10.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 15.09.2020 надійшла заява про усунення недоліків, в якій підставою для подання касаційної скарги заявник зазначає п. 3 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми ст. 10 абз.1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» у кореспонденції з нормами ст. 11, ст.29 ч.2, ст.37 ч.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», ст. 11 ч. З, ст.526 ч.1 Цивільного кодексу України, ст.218 Господарського кодексу України у правовідносинах між автомобільним перевізником, якій на комерційній основі здійснює перевезення пасажирів та органом місцевого самоврядування в особі соціального захисту населення.

Крім того у заяві про усунення недоліків Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" просить поновити строк на касаційне оскарження з огляду на те, що в силу ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, приписів ст.55 Конституції України, основних засадних принципів господарського судочинства ст.2 ч.3 п.9 ГПК України товариство направило поштою повторно касаційну скаргу, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у правовідносинах, що виникли між позивачем та відповідачем. Закриваючи касаційне провадження Верховний Суд ухвалою від 16.07.2020 критично зазначив, що скаржник посилався у касаційній скарзі, на правовідносин, які не є подібними тим самим обмежив доступ до правосуддя та не врахував правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №905/2358/16 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справах №911/4249/16 та №906/621/17, а також у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 28.10.2019 у справі № 905/47/19. Також посилається на те, що 26.08.2020 між товариством та Адвокатським Бюро «Дениса Мацкевича» було укладено договір про надання правової допомоги. З поданих процесуальних документів до суду чітко вбачається, що всі документи підписувались від імені керівника скаржника та професійна правнича допомога не надавалась у тому обсязі та порядку як передбачає ГПК України. Через несвоєчасність надання юридичних послуг скаржником було пропущено процесуальний строк для звернення до суду за захистом порушених прав. Тому, відсутність професійної правничої допомоги фактично позбавила скаржника своєчасно звернутися до суду з касаційною скаргою та вірно сформованою правовою позицією.

Розглянувши заяву про поновлення строку на подання касаційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту статті 287 Господарського процесуального кодексу України право для визначення підстав касаційного оскарження судових рішень належить виключно заявнику касаційної скарги, тому він не позбавлений права при поданні касаційної скарги зазначити одразу декілька підстав касаційного оскарження, передбачених ч. 2 ст. 287 цього Кодексу.

Оскаржувану постанову Західним апеляційним господарським судом прийнято 25.03.2020, повний текст якої підписано 03.04.2020. Отже, у даному випадку двадцятиденний строк на оскарження постанови обчислюється з дня підписання її повного тексту, а саме з 03.04.2020. Тому останнім днем строку для подання касаційної скарги на зазначену постанову було 23.04.2020.

Вдруге з касаційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" звернулося 05.08.2020, що підтверджується поштовим конвертом, в якому її надіслано на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №907/154/19 про залишення касаційної скарги без руху Товариству з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" було надано можливість навести суду касаційної інстанції інші підстави для поновлення строку на касаційне оскарження.

Разом з тим, у заяві про усунення недоліків касаційної скарги заявник послався на ті самі обставини, які вже було визнано неповажними судом касаційної інстанції, а саме зазначив, що направив повторно касаційну скаргу після закриття касаційного провадження за первісно поданою касаційною скаргою, оскільки вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у правовідносинах, що виникли між позивачем та відповідачем у даній справі.

Процесуальні права та обов`язки учасників справи імперативно регламентовано Господарським процесуальним кодексом України. Зокрема, вони мають такі права:

- оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках (пункт 5 частини 1 статті 42 цього Кодексу);

- на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (частина 1 статті 17 цього Кодексу).

Процесуальним законодавством не передбачено, що після закриття касаційного провадження Верховним Судом перебіг строку на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції розпочинається заново, як і не передбачено, що у такому разі (повторне подання касаційної скарги) учасник справи має безумовне право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Відповідно, постановлення 16.07.2020 Верховним Судом ухвали про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2020 у справі №907/154/19 жодним чином не впливає на перебіг строку касаційного оскарження, оскільки касаційний перегляд справи не перериває і не зупиняє перебіг строку на касаційне оскарження, а закриття касаційного провадження не зумовлює початок відліку нового строку на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

Доводи скаржника про те, що останнім пропущено строки на касаційне оскарження у зв`язку з несвоєчасним наданням юридичних послуг з огляду на відсутність професійної правничої допомоги також не можуть вважатися поважною причиною та об`єктивно непереборною обставиною, яка перешкоджала вчасному зверненню до суду касаційної інстанції, оскільки відсутність у товариства з адвокатом договору про надання правової допомоги не звільняє сторону від обов`язку дотримання загального порядку подання касаційної скарги у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку. Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" не було позбавлене можливості раніше звернутися за професійною правничої допомогою, що зумовлено суб`єктивною поведінкою сторони.

Відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

За приписами частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Отже, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенцї про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

З огляду на викладене та з урахуванням того, що у заяві про поновлення строку скаржником не наведено достатнього обґрунтування та не зазначено об`єктивних обставин непереборної сили, що стали причиною пропуску строку на касаційне оскарження, а також зазначені ті самі підстави для поновлення строку, які вже визнано колегією суддів неповажними, суд касаційної інстанції визнає наведені в заяві підстави пропуску строку на подання касаційної скарги неповажними та відмовляє у її задоволенні.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2020 у справі №907/154/19 на підставі пункту 4 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 292, 293 Господарського процесуального кодексу України Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2020 у справі №907/154/19.

2. Касаційну скаргу та додані до неї документи повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Баранець

О. Мамалуй