СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2020 р. Справа № 922/4277/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Попков Д.О., суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

прокурор - Ногіна О.М., за посвідченням;

від відповідача-1 - не з`явився;

від відповідача-2 - не з`явився;

від відповідача-3 - не з`явився;

від відповідача-4 - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області, м. Харків вх. № 1571 Х/З на рішення господарського суду Харківської області від 27.05.2020 р. у справі № 922/4277/19 (суддя - Жельне С.Ч., повний текст складено та підписано 01.06.2020 р.)

за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2, м. Харків

до

1. Харківської міської ради, м. Харків,

2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, м. Харків,

3. фізичної особи-підприємця Ліман Євгенії Василівни, м. Харків

4. ОСОБА_1 , смт. Слатине

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна

ВСТАНОВИЛА:

24.12.2019 р. заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради (далі - ХМР, відповідач-1), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради (далі - Управління ХМР, відповідач-2), фізичної особи-підприємця Ліман Євгенії Василівни (далі - ФОП Ліман Є.В., відповідач-3) та до Проценка Віктора Михайловича (далі - Проценко В.М., відповідач-4) про:

- визнання незаконним та скасування п. 61 додатку 1 до рішення 14 сесії ХМР 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 20.09.2017 р. № 757/17;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 01.06.2018 р. № 5576-В-С, укладеного між Управлінням ХМР та ФОП Ліман Є.В., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А. і зареєстрованого в реєстрі за № 814;

- витребування у Проценка В.М. на користь територіальної громади міста Харкова нежитлових приміщень підвальної частини № 1-:-15, загальною площею 200,2 кв.м., які розташовані в будинку літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що рішення міської ради від 20.09.2017р. № 757/17 в частині відчуження ФОП Ліман Є.В. шляхом викупу об`єкту комунальної власності територіальної громади м. Харкова (нежитлових приміщень) є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що прийнято з порушенням вимог ст. 345 ЦК України, ст.ст. 1, 29 Закону України «Про приватизацію державного майна», ст.ст. 11, 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Прокурор стверджує, що порядок викупу таких об`єктів встановлений Фондом державного майна України, а на час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в т.ч. за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затверджений ФДМУ від 02.04.2012 р. за № 439.

На думку прокурора, ХМР дійсно має право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації - Управління ХМР має право укласти відповідний договір купівлі-продажу. Проте, такий продаж має бути проведений шляхом аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу орендарем об`єкту, який вже перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей цього майна.

Оскільки ФОП Ліман Є.В. не здійснювалися поліпшення орендованого майна, а навпаки вартість майна зменшилася, тому, за доводами прокурора, ХМР незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем, а рішення міської ради є незаконним та підлягає скасуванню, укладений на його підставі договір купівлі-продажу суперечить вимогам законодавства та може бути визнаний недійсним.

В обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів в господарському суді прокурор посилається на ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», зазначаючи, що ХМР представляє інтереси громади міста Харкова, проте у даному випадку вона є відповідачем у справі і саме вона вчинила дії, які негативно впливають на інтереси громади, так само як і Управління ХМР, тому прокурором подано цей позов до суду самостійно.

Таке звернення прокурора (за його доводами) спрямоване на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу комунального майна у власність, оскільки недотримання під час проведення приватизації об`єктів нерухомості вимог законодавства, принципів відкритості, максимальної ефективності та економії, унеможливило раціональне використання комунального майна громади, що призвело до порушення економічних інтересів держави, а також прав та інтересів мешканців територіальної громади.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.01.2020 р. прийнято позовну заяву прокурора до розгляду за правилами загального позовного провадження, тобто, дослідивши матеріали позовної заяви, місцевий господарський суд визнав їх такими, що подані з дотриманням вимог ГПК України, в т.ч. й ч. 4 ст. 53 ГПК України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.05.2020 р. у задоволенні позову повністю відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що продаж об`єктів малої приватизації має бути здійснено виключно шляхом аукціону або конкурсу (конкурсний продаж); у виняткових випадках такий продаж може бути проведено шляхом викупу, а саме в цьому випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єкта, який вже перебуває у нього в оренді, якщо орендар за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснив поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менше 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна. Суд зазначив про нездійснення ФОП Ліман Є.В. поліпшень спірного нерухомого майна та дійшов висновку, що оскаржуване у частині рішення ХМР щодо проведення приватизації шляхом викупу не відповідає вимогам чинного законодавства, яке регулює порядок здійснення приватизації.

Водночас, надаючи юридичну оцінку необхідності позбавлення ОСОБА_1 права мирного володіння спірним майном, господарський суд Харківської області дійшов висновку, що у цьому спорі належить застосувати окремі рішення ЄСПЛ про неможливість витребування у добросовісного набувача майна, яке вибуло з володіння держави внаслідок порушень, допущених уповноваженими посадовими особами, які здійснюють функцію управління державним майном (спори щодо порушення положень частини 1 статті 14 Першого протоколу до Конвенції).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, заступник прокурора Харківської області звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов прокурора.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції, встановивши відсутність здійснених орендарем поліпшень орендованого майна, фактично підтвердив порушення ХМР ст.ст. 1, 2, 4, 25, 29 Закону України «Про приватизацію державного майна», ст.ст. 11, 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств» (малу приватизацію), п. 8.1 Порядку продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом заниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затвердженим ФДМУ від 02.04.2012 р. № 439, п.п. 1.2, 2.2, 3.3, 3.4 Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності і територіальної громади м. Харкова на 2017-2020 роки, затвердженої рішенням ХМР від 21.06.2017 р. № 691/17.

За доводами апеляційної скарги, відмовляючи у задоволенні позову місцевий господарський суд встановив, що невірне обрання способу приватизації є порушенням, допущеним виключно відповідачем-1, а не набувачами майна -відповідач-3 та відповідач-4 жодним чином не могли вплинути на виконання ХМР своїх функцій, проте, на думку прокурора, таке рішення було прийнято внаслідок ініціативних дій орендаря як особи, зацікавленої у залученні матеріально-технічних ресурсів для покращення умов здійснення підприємницької діяльності, відтак недійсність спірного договору пов`язана з порушенням обома його сторонами спеціальних норм щодо приватизації згаданого нерухомого майна.

Прокурор в апеляційній скарзі не погоджується із застосуванням судом першої інстанції ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та практики ЄСПЛ щодо застосування ст. 1 Першого протоколу до Конвенції згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», внаслідок чого суд дійшов висновку, що відповідач-3 (а згодом й відповідач-4) законним шляхом й добросовісно набув майно у власність у зв`язку з тим, що Верховним Судом у постанові від 20.02.2020 р. у справі № 297/616/17 наголошено, що висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника; певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування ст.1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

Під час апеляційного провадження у справі від ХМР, Управління ХМР, ФОП Ліман Є.В. та ОСОБА_1 надійшли відзиви на апеляційну скаргу прокурора.

21.09.2020 р. від відповідача-4 отримано додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, а також клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду в апеляційному порядку у Центральному апеляційному господарському суді справи № 912/2385/18.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Оскільки відповідачем-4 не доведено пов`язаності справ № 922/4277/19 та № 912/2385/18, що є безпосередньою передумовою для застосування вимог п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, а також враховуючи у розумінні приписів п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України відсутність обов`язковості рішення суду, прийнятого за результатами нового розгляду справи № 912/2385/18 судом апеляційної інстанції на виконання постанови ВП ВС від 26.05.2020 р. у цій справі, клопотання відповідача-4 про зупинення провадження у справі № 922/4277/19 не підлягає задоволенню.

04.11.2020 р. до початку судового засідання у справі від відповідачів-3 та -4 надійшли клопотання про перенесення судового засідання, які обґрунтовані хворобою відповідача-3 станом на 04.11.2020 р. та зайнятістю повноважного представника відповідача-4 у іншому судовому процесі.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Частиною 2 статті 216 ГПК України встановлено, якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Згідно з постановою ВС від 15.10.2020 р. у справі № 922/2575/19, саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів.

Посилаючись на карантинні заходи та обмеження, відповідач-3 або його представник не був позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відповідно до ч. 4 ст. 197 ГПК України, проте не скористався своїм правом, у клопотанні не зазначив причин, які безпосередньо перешкоджають йому взяти участь у судовому засіданні.

З огляду на те, що наявність тимчасової непрацездатності відповідачем-3 не доведена належними доказами, а вимогами чинного процесуального законодавства не передбачено пріоритетності одних судових процесів перед іншими, причини неявки відповідачів -3, -4 у судове засідання не можуть бути визнані поважними, у зв`язку з чим зазначені клопотання судовою колегією відхиляються.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2017 р. між Управлінням ХМР, як орендодавцем, та ФОП Ліман Є.В., як орендарем, укладено договір оренди № 4172, відповідно до умов п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення підвальної частини № 1-:-15 загальною площею 200,2 кв.м. в житловому будинку (технічний паспорт КП «ХМБТІ» інвентаризаційна справа № 60841 від 14.12.2016 р.), які належать до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташоване за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, 7-а, літ. «А-2» та відображається на балансі КП «Жилкомсервіс». Право на оренду цього майна отримано орендарем на підставі рішення ВК ХМР від 21.08.2017 р. № 542 «Про передачу в оренду нежитлових приміщень».

Відповідно до п. 1.2. договору оренди, майно передається в оренду з метою використання: розміщення суб`єкта господарювання, що надає побутові послуги населенню.

За умовами п. 3.1 договору оренди, вартість об`єкту оренди визначається на підставі висновку про вартість майна і складає 362 300,00 грн., без ПДВ станом на 18.01.2017 р.

Згідно з п. 5.2 договору оренди, орендар має право здійснювати капітальний ремонт, реконструкцію, улаштування окремих входів у встановленому порядку, при наявності письмової згоди орендодавця, за окремими проектами, які розроблені спеціалізованими проектними організаціями і узгоджені з управлінням містобудування і архітектури ХМР до початку проведення робіт, при наявності дозволу, отриманого відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до п. 5.3. договору оренди, орендар має право за письмовою згодою орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, провадити невід`ємні поліпшення, які необхідні для здійснення господарської діяльності, що зумовлює підвищення його вартості. Якщо невід`ємні поліпшення майна зроблені за згодою орендодавця, орендар має право на відшкодування вартості необхідних витрат або зарахування їх вартості тільки у разі придбання об`єкта у власність. Поліпшення, зроблені без згоди орендодавця, які неможливо відокремити без пошкодження орендованого майна, не породжують зобов`язання орендодавця відшкодувати їх вартість.

Умовами пункту 5.6. договору оренди передбачено переважне право орендаря, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, перед іншими особами на його викуп.

Згідно з умовами п. 10.1 договору оренди, цей договір діє з 28.08.2017 р. до 28.07.2020 р.

За актом приймання-передачі до орендного користування нежитлових приміщень від 28.08.2017 р. Управління ХМР передало, а ФОП Ліман Є.В. прийняла в орендне користування нежитлові приміщення загальною площею 200,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, 7-а, літ. «А-2».

В цьому акті також зазначена коротка характеристика об`єкту оренди, а саме: нежитлові приміщення підвальної частини № 1-:-15 розташовані в житловому будинку; освітлення, опалення, водопровід та каналізація - є; приміщення потребують проведення ремонтних робіт.

Листом від 30.08.2017 р. ФОП Ліман Є.В. звернувся до Управління ХМР з проханням дозволити приватизацію шляхом викупу нежитлових приміщень загальною площею 200,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням 14 сесії ХМР 7 скликання від 20.09.2017 р. №757/17 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" вирішено провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова згідно з додатком (переліком об`єктів, які підлягають приватизації (відчуженню) шляхом викупу).

У п. 61 додатку 1 до цього рішення ХМР зазначено, що приватизації (відчуженню) шляхом викупу орендарем - ФОП Ліман Є.В. підлягають нежитлові приміщення підвальної частини у житловому будинку загальною площею 200,2 кв.м. по вул. 23 Серпня, 7-А, літ. А-2.

На виконання рішення ХМР № 757/17 від 20.09.2017 р. ФОП Ліман Є.В. листом від 25.09.2017 р. звернулася до Управління ХМР із заявою про призначення ТОВ «Ріелті-Брокерідж» для проведення оцінки з метою приватизації спірного майна, а також із заявою встановленого зразку від 25.09.2017 р. про приватизацію.

30.09.2017 р. ТОВ «Ріелті-Брокерідж» проведено оцінку нежитлових приміщень, які орендуються ФОП Ліман Є.В., за результатами чого 12.10.2017 р. складено звіт про незалежну оцінку нерухомого майна. При цьому, прокурором до матеріалів справи надано лише першу сторінку цього звіту та висновок про вартість майна, затверджений 27.10.2017 р. начальником Управління ХМР.

Згідно з цим висновком, вартість об`єкта незалежної оцінки становить 288 630,00 грн., без ПДВ, а технічний стан приміщень незадовільний.

Відомостей про те, що ФОП Ліман Є.В. здійснювалися поліпшення орендованого нею майна, необхідних для використання цих приміщень у її господарській діяльності, висновок суб`єкта оціночної діяльності не містить.

01.06.2018 р. між Управлінням ХМР, як продавцем, та ФОП Ліман Є.В., як покупцем, укладено договір № 5576-В-С купівлі - продажу нежитлових приміщень, орендованих ФОП Ліман Є.В., відповідно до умов пункту 1 якого продавець зобов`язується передати у власність, а покупець зобов`язується прийняти нежитлові приміщення підвальної частини № 1-:-15, розташовані у житловому будинку літ. «А-2» загальною площею 200,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , орендовані ФОП Ліман Є.В. згідно з договором оренди № 4172 від 28.08.2017 р.

Ці нежитлові приміщення належать територіальній громаді м. Харкова в особі ХМР на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.04.2008 р., виданого ВК ХМР на підставі розпорядження Харківського міського голови від 10.04.2008 р. за № 665.

Відповідно до розділу 2 договору купівлі-продажу, оціночна вартість об`єкта приватизації, що відчужується, складає 288 630 грн.; сума ПДВ складає 57 726 грн.; разом ціна продажу об`єкта приватизації складає 346 356 грн.

Умовами пункту 3.2 договору купівлі-продажу сторонами погоджено порядок перерахування ціни продажу об`єкта приватизації, а саме:

- сума застави у розмірі 9 787,56 грн., яка була перерахована покупцем на рахунок Управління у строк 10 робочих днів після прийняття ХМР рішення про приватизацію об`єкта шляхом викупу підлягає зарахуванню на рахунок Управління не пізніше ніж протягом 30 днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору;

- покупець, який підписав договір купівлі-продажу, сплачує на рахунок Управління суму у розмірі 336 568,44 грн. не пізніше ніж протягом 30 днів з дня підписання цього договору.

Згідно з п. 4.1. договору купівлі-продажу, право власності на об`єкт приватизації переходить до покупця після сплати в повному обсязі ціни продажу об`єкта разом з неустойкою (у разі її нарахування).

Відповідно до п. 4.2. договору купівлі-продажу, передача нежитлових приміщень продавцем покупцю здійснюється за актом прийому-передачі.

Згідно з п. 6.2 договору купівлі-продажу, у разі несплати покупцем коштів за об`єкт приватизації згідно з договором купівлі-продажу протягом 30 днів з дня укладення договору та його нотаріального посвідчення покупець сплачує на користь продавця неустойку у розмірі 5 % ціни продажу об`єкта. У разі несплати коштів згідно з договором купівлі-продажу протягом наступних 30 днів цей договір підлягає розірванню.

Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гавриловою С.А. 01.06.2018р. та зареєстрований в реєстрі за № 814.

27.06.2018 р. Управління ХМР за актом прийому-передачі № 5576-В-С передано, а ФОП Ліман Є.В. прийнято продані 01.06.2018 р. шляхом викупу спірні нежитлові приміщення. В акті зазначено, що станом на 27.06.2018 р. загальна сума за об`єкт приватизації у розмірі 346 356 грн. сплачена у повному обсязі, проте відповідні докази здійснення відповідачем-3 такої оплати в матеріалах справи відсутні.

Держреєстрація права власності на спірний об`єкт приватизації за ФОП Ліман Є.В. здійснена держреєстратором 18.07.2018 р. на підставі даного акту від 27.06.2018 р. та договору купівлі-продажу від 01.06.2018 р.

В подальшому приватизовані нежитлові приміщення були відчужені ФОП Ліман Є.В. на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 28.11.2018 р.

Згідно з п. 1 цього договору, Ліман Є.В. передала у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 сплатив та прийняв у власність належні Ліман Є.В. нежитлові приміщення підвальної частини № 1-:-15, розташовані у житловому будинку літ. «А-2», загальною площею 200,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , у приватну власність в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі.

Відповідно до п. 3 договору від 28.11.2018 р., оціночна вартість нежитлових приміщень згідно зі звітом № КМУХРС944380 про оцінку майна, виданого СОД ТОВ «Експрес-Лідер» 28.11.2018 р., становить 920 920,00 грн.

Згідно з п. 4 даного договору, продаж нежитлових приміщень вчиняється за 300 000,00 грн., які Ліман Є.В. отримала від ОСОБА_1 у повному обсязі, ще до підписання цього договору, розрахунок проведений у відповідності до чинного законодавства України.

Договір посвідчений 28.11.2018 р. приватним нотаріусом ХМНО Назаренко О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 737.

Відповідно до витягу № 147269399 від 28.11.2018 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право приватної власності зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 737 від 28.11.2018 р.

Отже, на теперішній час власником спірних нежитлових приміщень є ОСОБА_1 (відповідач-4).

В оспорюваному рішенні Ради від 20.09.2017 р. № 757/17 зазначено, що його прийнято на підставі Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 р.р., затвердженої рішенням Ради від 21.06.2017 р. № 691/17.

Відповідно до пункту 1.1 Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 рр., затвердженої рішенням Ради від 12.06.2017 № 691/17 (далі - Програма приватизації), її розроблено відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та інших законодавчих актів, що регулюють питання власності.

Метою приватизації є підвищення ефективності використання майна, створення конкурентного середовища, залучення інвестицій з метою забезпечення соціально-економічного розвитку міста, а також забезпечення надходження коштів від приватизації до міського бюджету (пункт 1.2 Програми приватизації).

Відповідно до пунктів 3.3, 3.4 Програми приватизації, приватизація об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова здійснюється способами, що визначаються законодавством України і цією Програмою. Викуп застосовується щодо об`єктів комунальної власності, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими та нормативними актами, а також щодо тих, які не продано на аукціоні, за конкурсом.

Згідно з частиною 1 статті 5-1 Закону України "Про приватизацію державного майна", з метою раціонального та ефективного застосування способів приватизації об`єкти приватизації класифікуються за такими групами: група А - окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано. Окремим індивідуально визначеним майном вважається рухоме та нерухоме майно.

Частиною 2 статті 5-1 Закону України "Про приватизацію державного майна" встановлено, що об`єкти приватизації, що належать до груп А, Д і Ж, є об`єктами малої приватизації.

Згідно з частиною 2 статті 16-2 Закону України "Про приватизацію державного майна", викуп об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Відповідно до статті 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу, продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону.

З моменту прийняття рішення про приватизацію об`єктів, які перебувають у комунальній власності, органами приватизації здійснюється підготовка до їх приватизації відповідно до статті 8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", що полягає, зокрема, у встановлені ціни продажу об`єкта, що підлягає приватизації, зокрема, шляхом викупу з урахуванням результатів оцінки об`єкта, публікації інформації про об`єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, а також вчинені інших дій, необхідних для підготовки об`єктів малої приватизації до продажу.

Викуп застосовується до об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами. Порядок викупу об`єкта встановлюється Фондом державного майна України (частини 1, 3 статті 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Порядок викупу встановлений Фондом державного майна України. На час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затверджений Фондом державного майна України від 02.04.2012 № 439 (далі - Порядок № 439).

Згідно з пунктом 8.1 Порядку № 439, викуп об`єктів малої приватизації застосовується відповідно до пункту 3.3 розділу III та пункту 7.15 розділу VII цього Порядку щодо об`єктів малої приватизації, які не продані на аукціоні, за конкурсом, а також якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 8.2 Порядку № 439, ціна продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, установлюється на підставі результатів його оцінки.

Оцінка майна, яке підлягає приватизації, провадиться відповідно до Методики оцінки майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 № 1891 (далі - Методика № 1891).

Згідно з абзацом 6 пункту 73 Методики № 1891 (у редакції, чинній на час прийняття Радою оспорюваного рішення), порядок оцінки орендованого нерухомого майна (майна, що надавалося у концесію), що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди (концесії), під час приватизації, встановлюється Фондом державного майна. Порядком також визначається процедура ідентифікації невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря (концесіонера).

Наказом Фонду державного майна України від 27.02.2004 № 377 затверджено Порядок оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації (далі - Порядок № 377).

Пункт 2.2 Порядку № 377 визначає перелік підтверджувальних документів про здійснення орендарем поліпшень, що подаються ним до органу приватизації.

З наведеного слідує, що Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації - Управління ХМР, має право укласти відповідний договір купівлі-продажу. При цьому, такий продаж має бути проведений шляхом аукціону або за конкурсом. У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єкта, який перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.07.2020 р. у справі № 922/1969/19, а також від 07.07.2020 у справі № 922/2932/19.

Посилання Управління ХМР у відзиві на позов та у відзиві на апеляційну скаргу на підтвердження своєї позиції про право ХМР самостійно обирати будь-який спосіб приватизації на рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 № 14-рп/2000 у справі № 1-16/2000 за конституційним зверненням товариства покупців членів трудового колективу перукарні № 163 "Черемшина" щодо офіційного тлумачення окремих положень статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (справа про визначення способу малої приватизації) не відповідає обставинам справи, оскільки Конституційний Суд України в цьому рішенні роз`яснив, що право органів, які здійснюють функції розпорядження державною власністю, самостійно визначати спосіб приватизації обмежується випадками, передбаченими законом.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що оскаржуване рішення ХМР щодо проведення приватизації шляхом викупу (у відповідній частині) не відповідає вимогам спеціального законодавства - ст.ст. 1, 2, 4, 25, 29 Закону України «Про приватизацію державного майна» та ст.ст. 11, 18-2 закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію).

Проте, судова колегія не погоджується із застосуванням судом першої інстанції рішень ЄСПЛ, викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, що стало підставою для відмови у позові, і вважає обґрунтованими посилання скаржника на правові висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 297/616/17, де суд зазначив, що висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого Протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

Як зазначено вище, у висновку ТОВ «Ріелті-Брокерідж» про вартість майна, затвердженого 27.10.2017 р. начальником Управління ХМР відсутні відомості про здійснення орендарем будь-яких поліпшень орендованого майна, а навпаки зазначено, що технічний стан приміщень незадовільний.

Таким чином, з моменту передачі нежитлових приміщень в оренду на підставі договору оренди від 28.08.2017 р. до дня проведення оцінки нерухомого майна суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Ріелті-Брокерідж» (30.09.2017 р.) орендарем - ФОП Ліман Є.В. не було здійснено жодного поліпшення орендованого нею майна, що, в свою чергу, свідчить про невикористання орендарем майна відповідно до зазначеної у договорі оренди мети його використання.

При цьому, прокурор в апеляційній скарзі слушно наголошує, що вартість майна за договором оренди від 28.08.2017 р. становила 362 300,00 грн. (без ПДВ), проте при проведенні оцінки майна 30.09.2017 р. ця вартість зменшилася до 288 630,00 грн. (без ПДВ).

ФОП Ліман Є.В. не надано до матеріалів справи доказів подання до Управління ХМР (як органу приватизації) документів, передбачених п. 2.2 Порядку № 377 щодо здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна.

Отже, висловлені відповідачами заперечення проти задоволення позову прокурора як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного провадження, не спростовують відсутності фактів здійснення орендарем будь-яких поліпшень орендованого майна з 28.08.2017 р. по 30.09.2017 р., тим більше відсутності здійснення орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів поліпшень орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна.

Таким чином, враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 297/616/17, судом першої інстанції безпідставно застосовано до правовідносин у даній справі ряд рішень ЄСПЛ, внаслідок чого суд дійшов помилкових висновків про те, що позбавлення набувача його майна є непропорційним втручанням з боку держави у мирне володіння власника, позбавлення відповідача-4 права мирного володіння майном тільки за те, що відповідач-3 не відмовився від участі у правочині, є безпідставним покладанням на приватного учасника обороту ризиків і відповідальності за порушення, які допущені виключно ХМР, не відповідають обставинам справи, оскільки саме у зв`язку з ініціативними діями відповідача-3, як зацікавленої особи у придбанні спірних нежитлових приміщень, ХМР і було прийнято вищезгадане рішення.

З огляду на наведене, доводи прокурора про те, що ХМР незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем є обґрунтованими, тому позовні вимоги про визнання незаконним та скасування п.61 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20.09.2017 р. № 757/17 підлягають задоволенню стосовно відповідача-1 - ХМР.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Частинами 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки договір купівлі-продажу від 01.06.2018 р. укладений на виконання рішення ХМР № 757/17 від 20.09.2017 р., яке прийнято відповідачем-1 по відношенню до ФОП Ліман Є.В. з порушенням спеціального законодавства щодо приватизації нежитлових приміщень, тому зміст цього договору є таким, що суперечить ст.ст. 1, 29 Закону України «Про приватизацію державного майна», ст.ст. 11, 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», що, в свою чергу, свідчить по його недійсність.

На підставі викладених обставин, позовна вимога прокурора про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 р. № 5576-В-С, укладеного між Управлінням ХМР та ФОП Ліман Є.В., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. і зареєстрованого в реєстрі за № 814 є доведеною та обґрунтованою, тому задовольняється судом апеляційної інстанції стосовно відповідача-2 та відповідача-3.

Щодо позовної вимоги про повернення спірного майна відповідачем-4 територіальній громаді м. Харкова враховується наступне.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена лише стороні недійсного правочину, при цьому проведення реституції в односторонньому порядку законодавцем не передбачено. Аналогічні правила реституції зазначені прокурором і у позовній заяві (т.1, а.с. 12-13).

Згідно з п. 3.2 договору купівлі-продажу від 01.06.2018 р., покупець сплачує продавцю переважну вартість спірних приміщень у розмірі 336 568,44 грн. не пізніше ніж протягом 30 днів з дня підписання договору.

Відповідно до п. 6.3 цього договору, несплата коштів за об`єкт приватизації згідно з цим договором протягом 60 днів з дня укладання договору є підставою для його розірвання.

Таким чином, ФОП Ліман Є.В. мала сплатити Управлінню ХМР вартість приватизованого нею майна у зазначеній сумі до 31.07.2018 р. включно, проте в матеріалах справи відсутні докази здійснення такої оплати, так само як і докази розірвання договору.

Судова колегія звертає увагу, що у відзиві на позов відповідач-3 посилається на ряд рішень ЄСПЛ щодо застосування ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, наголошуючи, що прийняття органами влади протиправних рішень не може бути наслідком позбавлення майна (законних сподівань на володіння майном) добросовісного набучавача такого майна, оскільки це є надмірним тягарем для нього, проте посилання на дату здійснення оплати вартості майна та на реквізити платіжного документу відсутні, а копії самих платіжних документів, які б свідчили про виконання ним свого зобов`язання щодо внесення застави у сумі 9 787,56 грн. протягом 10 робочих днів після прийняття відповідачем-1 оспорюваного рішення, а також про сплату іншої переважної частини вартості об`єкту приватизації протягом 60 днів після підписання й нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу відповідачем-3 до матеріалів справи не надано.

Саме лише зазначення в акті прийому-передачі від 27.06.2018 р., складеного в простій письмовій формі Управлінням ХМР та ФОП Ліман Є.В., про те, що станом на цю дату загальна сума за об`єкт приватизації у розмірі 346 356 грн. сплачена у повному обсязі за відсутності первинних доказів здійснення такої оплати не свідчить про дійсне виконання відповідачем-3 взятих на себе зобов`язань.

Оскільки умовами п. 4.1 договору купівлі-продажу передбачено, що право власності на об`єкт приватизації переходить до покупця після сплати ним в повному обсязі ціни продажу об`єкта разом з неустойкою (у разі її нарахування), доказів здійснення чого відповідачем-2 та відповідачем-3 суду апеляційної інстанції не надано, тому слід дійти висновку, що право власності за цим договором до відповідача-3 не перейшло, а його доводи про придбання нежитлових приміщень не підтверджені належними доказами.

Проте, у своїй позовній заяві прокурор не просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 28.11.2018 р., укладений між Ліман Є.В. та ОСОБА_1 , натомість, посилаючись на приписи ст. 388, ч. 2 ст. 328 ЦК України стверджує, що об`єкт нерухомого майна повинний бути витребуваний у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Харкова, який був відчужений з порушенням вимог чинного законодавства.

Прокурором у позові залишено поза увагою питання застосування реституції саме в межах договору купівлі-продажу від 28.11.2018 р., оскільки при витребуванні майна у ОСОБА_1 , який набув права власності саме за цим правочином, інша його сторона - Ліман Є.В. має повернути відповідачеві-4 сплачені ним до підписання договору грошові кошти, про що зазначені в його тексті.

Крім того, застосування реституції в межах договору № 5576-В-С від 01.06.2018 р. наразі є неможливим у зв`язку з тим, що:

- по-перше, ФОП Ліман Є.В. на теперішній час є стороною недійсного правочину, проте вже не є зареєстрованим власником спірного майна;

- по-друге, факт дійсної оплати ФОП Ліман Є.В. вартості об`єкта приватизації не доведений відповідачем-2 та відповідачем-3, тому відсутні підстави для зобов`язання Управління ХМР повертати отримані грошові кошти за договором № 5576-В-С від 01.06.2018 р.

За наявності дійсного правочину витребування майна у його нового власника суперечить засадам законності та справедливості цивільного законодавства, а суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог. Таким чином, посилання прокурора на вимоги ст. 388, ч. 2 ст. 328 ЦК України є передчасними.

Судовою колегією також враховано, що до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 додано договір підряду № 3 від 14.05.2019 р., укладений між ОСОБА_1 та ФОП Тимошенко В.О. на виконання робіт за адресою: АДРЕСА_1 , до якого надано ряд актів прийому-передачі виконаних робіт на загальну суму 368 665,00 грн., дві копії квитанцій на загальну суму 54 000,00 грн., приписи Інспекції ДАБК Департаменту територіального контролю № 500-Пр-З від 11.07.2019 р. про зупинення підготовчих та будівельних робіт, № 500/-Пр-У від 11.07.2019 р. про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил, а також постанову Інспекції ДАБК Департаменту територіального контролю № 500-П від 23.01.2019 р. по справі про адміністративне правопорушення з копією квитанції від 02.08.2019 р. про сплату адміністративного стягнення в сумі 17 000,00 грн.

Зазначені документи надані відповідачем-4 на підтвердження здійснення ним поліпшень спірного нерухомого майна, проте вони не підлягають оцінці на стадії апеляційного провадження в межах даної справи, оскільки відповідач-4 жодним чином не обґрунтовує неможливість подачі цих документів до суду першої інстанції, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 269 ГПК України. До того ж, у відзиві на позов не викладено жодного доводу про здійснення ОСОБА_1 як набувачем майна його певних поліпшень, що також враховано судом апеляційної інстанції, - такі доводи відображені лише у відзиві на апеляційну скаргу.

Підсумовуючи викладене, з огляду на суб`єктний склад як договору купівлі-продажу № 5576-В-С від 01.06.2018 р., так і договору купівлі-продажу від 28.11.2018 р., а також враховуючи межі позовних вимог у цій справі та правила застосування реституції, викладені у ст. 216 ЦК України, у задоволенні позову в частині витребування майна від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Харкова слід відмовити. До того ж, заявляючи цю позовну вимогу, прокурор мав зазначити орган, в особі якого територіальна громада розпоряджається таким майном, тобто, ХМР. Проте, він просить повернути спірне майно на користь територіальної громади м. Харкова взагалі.

Водночас, прокурор не позбавлений права звернутися до суду з іншою позовною заявою про витребування майна, яке було незаконно приватизовано ФОП Ліман Є.В. та відчужено в подальшому ОСОБА_1 за згаданим договором купівлі-продажу від 28.11.2018 р.

Доводи відповідача-4, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо порушення юрисдикції в частині позовної вимоги до ОСОБА_1 внаслідок того, що спір стосується нерухомого майна, придбаного фізичною особою та, на його думку, є цивільно-правовим, не приймаються до уваги, оскільки така вимога в межах даної справи є похідною від інших двох позовних вимог, які стосуються суб`єкта господарювання - ФОП Ліман Є.В. та її господарської діяльності.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову прокурора відносно позовних вимог про визнання незаконним та скасування пункту додатку до оспорюваного рішення ХМР та про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01.06.2018 р. зі здійсненням перерозподілу судових витрат за позовом, а в частині позовних вимог щодо витребування майна від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м.Харкова слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас слід враховувати, що судовий збір з позовної заяви про повернення майна визначається з урахуванням вартості спірного майна лише у позадоговірних зобов`язаннях (постанова Пленуму ВГСУ № 7 від 21.02.2013 р.). Натомість вимога у даній справі повернути об`єкт приватизації є похідною від вимог про визнання незаконним та скасування пункту 61 додатку 1 до спірного рішення ХМР та про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного на виконання цього рішення ХМР, і свідчить про існування між сторонами саме договірних відносин, тому судовий збір за позовом має стягуватися в даному випадку як за вимоги немайнового характеру (в частині їх задоволення).

Отже, з відповідачів на користь прокуратури Харківської області підлягає стягненню судовий збір за позовом та за апеляційною скаргою у наступних розмірах:

- з ХМР на користь прокуратури Харківської області судовий збір за позовом стягується в сумі 1 921,00 грн., а за апеляційною скаргою - в сумі 2 881,50 грн. (оскільки по відношенню до ХМР прокурором заявлено 1 вимогу немайнового характеру);

- з Управління ХМР на користь прокуратури Харківської області судовий збір за позовом стягується в сумі 960,50 грн., а за апеляційною скаргою - в сумі 1 440,75 грн. (оскільки вимога прокурора про визнання недійсним договору має відношення до відповідача-2 і відповідача-3, тому судовий збір за цією позовною вимогою підлягає стягненню порівну з обох відповідачів);

- з ФОП Ліман Є.В. на користь прокуратури Харківської області судовий збір за позовом стягується в сумі 960,50 грн., а за апеляційною скаргою - в сумі 1 440,75 грн.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області на рішення господарського суду Харківської області від 27.05.2020 р. у справі № 922/4277/19 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 27.05.2020 р. у справі № 922/4277/19 скасувати.

Позов задовольнити частково:

- визнати незаконним та скасувати п. 61 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 20.09.2017 р. № 757/17;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 р. № 5576-В-С, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою-підприємцем Ліман Євгенією Василівною, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А. і зареєстрованого в реєстрі за № 814.

Відмовити у позові в частині вимог про витребування у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Харкова нежитлових приміщень підвальної частини № 1-:-15, загальною площею 200,2 кв.м., які розташовані в будинку літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 , а також в решті вимог апеляційної скарги.

Стягнути з Харківської міської ради (61003, м-н Конституції, 7, м. Харків, ) на користь прокуратури Харківської області (61050, вул. Б. Хмельницького, 4, м. Харків, ) судовий збір за позовом в сумі 1 921,00 грн. та судовий збір за апеляційною скаргою в сумі 2 881,50 грн.

Стягнути з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради (61003, м-н Конституції, 16, м. Харків, ) на користь прокуратури Харківської області (61050, вул. Б. Хмельницького, 4, м. Харків, ) судовий збір за позовом в сумі 960,50 грн. та судовий збір за апеляційною скаргою в сумі 1 440,75 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Ліман Євгенії Василівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь прокуратури Харківської області (61050, вул. Б. Хмельницького, 4, м. Харків, ) судовий збір за позовом в сумі 960,50 грн. та судовий збір за апеляційною скаргою в сумі 1 440,75 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 05.11.2020 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя Д.О. Попков

Суддя Н.М. Пелипенко