ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2020 Справа № 912/2706/18

м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Кузнецової І.Л.,

суддів Кощеєва І.М., Чус О.В.,

при секретарі судового засіданні: Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства "Пролісок" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.09.2019 у справі №912/2706/18

(суддя Тимошевська В.В., повне рішення складено 27.09.2019)

за позовом Фермерського господарства "Пролісок", Кіровоградська область, Голованівський район, с.Роздол

до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, м. Кропивницький

про визнання права постійного користування земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

- рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 19.09.2019 у справі №912/2706/18 Фермерському господарству (далі-ФГ)"Пролісок" відмовлено з задоволенні позову про визнання за господарством права постійного користування земельними ділянками загальною площею 34,4га (у тому числі земельною ділянкою площею 5.9га, земельною ділянкою площею 10.8га, земельною ділянкою площею 17.7га) сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, розташованої на території Роздольської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, право на яку посвідчено Державним актом на право постійного користування землею, виданим 11.05.1998 на ім"я ОСОБА_1 та зареєстрованими у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №66;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо неможливості приналежності ФГ"Пролісок" на титулі постійного користування земельної ділянки, переданої у таке користування ОСОБА_1 згідно з Державним актом на землю від 11.05.1998 №66, оскільки здійснення названою особою підприємницької діяльності у вигляді створення фермерського господарства на земельній ділянці, наданій такій особі в постійне користування для вказаного, не є автоматичним переходом відповідного права до створеного фермерського господарства, законодавство зазначеного не передбачає, фактичне користування земельною ділянкою фермерським господарством не змінює набувача права постійного користування відповідно до оформленого державного акта, позивачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження оформлення у встановленому порядку права постійного користування землею ФГ"Пролісок", при цьому згідно з положеннями ч.2 ст.92 Земельного кодексу України, що діє на час звернення ФГ"Пролісок" до суду з позовом по даній справі, набуття права постійного користування земельною ділянкою фермерськими господарствами не передбачено;

- не погодившись з прийнятим рішенням, ФГ"Пролісок" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування господарським судом норм матеріального права просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення та задовольнити позовні вимоги;

- у поданій скарзі йдеться про те, що законодавством України, чинним на час одержання ОСОБА_1 земельних ділянок в постійне користування та створення ФГ "Пролісок" чітко встановлено, що спочатку виділяється земельна ділянка для ведення селянського (фермерського) господарства особі, яка виявила бажання створити таке господарство, а вже потім створюється господарство як юридична особа та здійснюється його державна реєстрація, між тим, господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що приписами Закону України "Про селянське фермерське господарство" була створена правова конструкція, за якою право використання земельної ділянки і отримання від неї благ надано селянському (фермерському) господарству, обов"язок утримання земельної ділянки і понесення відповідних ризиків покладений на господарство, про те, що право постійного користування земельною ділянкою, яке виникло до 2002 року у суб"єктів, не зазначених у ст.92 Земельного кодексу України не припинилося внаслідок вступу в дію зазначених норм Земельного кодексу України, прийнятого у 2002 році, а продовжує існувати без обмеження у часі (рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 у справі №1-17/2005), про те, що у ФГ"Пролісок" виникли законні очікування на те, що земельні ділянки, які були надані ОСОБА_1 в постійне користування як засновнику фермерського господарства для створення останнього та здійснення ним господарської діяльності, будуть використовуватися саме для цієї мети увесь час існування господарства, про те, що після державної реєстрації фермерського господарства у правовідносинах користування земельними ділянками, наданими на підставі Закону України "Про фермерське господарство" відбувається фактична заміна орендаря, обов"язки користувача земельної ділянки переходять до фермерського господарства для його державної реєстрації, а також про те, що не має значення, на яких умовах засновником господарства отримано земельну ділянку на праві постійного користування чи оренди;

- відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, його представник в судове засіданні не з"явився, про час та місце судового засідання відповідач повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Рішенням п"ятої сесії Роздольської сільської ради народних депутатів від 18.03.1993 "Про надання земельних ділянок в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства із земель запасу" громадянину ОСОБА_1 надано в постійне користування земельну ділянку площею 34.4 га ріллі із земель запасу для ведення селянського (фермерського) господарства, ділянка знаходиться з північної частини с.Роздол. Постановлено звернутися до Державної адміністрації Голованівського району з проханням замовити землевпорядній організації проект відведення земельних ділянок і акти на право користування землею.

21.06.1993 зареєстровано Селянське (фермерське) господарство "Пролісок".

11.08.1998 на ім"я ОСОБА_1 видано Державний акт на право постійного користування землею, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за номером 66.

Згідно з Державним актом від 11.05.1998 №66 земельна ділянка розташована на території Роздольської сільської ради та складається з земельних ділянок площею 5.9га, 10.8га, та 17.7га.

18.02.2004 Селянське (фермерське) господарство "Пролісок" перереєстровано у Фермерське господарство "Пролісок".

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер громадянин ОСОБА_1 , про що 08.11.2017 видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 20).

Предметом позову по даній справі є визнання за ФГ"Пролісок" права постійного користування земельною ділянкою площею 34.4га, розташованою на території Роздольської сільської ради, призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була надана громадянину ОСОБА_1 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 11.05.1998 на підставі рішення Роздольської сільської ради від 18.03.1993.

Згідно із ч.1 ст.51 Земельного кодексу України (у редакції від 05.05.1993, чинній на момент створення СФГ"Пролісок") громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до положень ст.7 Кодексу (у редакції від 05.05.1993, чинній на момент створення СФГ"Пролісок") користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно з ч.1 ст.23 Кодексу (у редакції від 05.05.1993, чинній на момент створення СФГ"Пролісок") право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

З наведеного нормативного регулювання вбачається, що на момент надання земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 , земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення сільського (фермерського) господарства надавалася не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2009-XII "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції Закону №3312-XII від 30.04.1993, чинній на момент створення СФГ"Пролісок"; втратив чинність 29 липня 2003 року - з моменту набрання чинності Законом України від 19 червня 2003 року №973-IV "Про фермерське господарство") після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку, тобто за місцем розташування земельної ділянки. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи.

Отже, законодавством, чинним на момент створення СФГ"Пролісок", було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності селянським (фермерським) господарством як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації селянського (фермерського) господарства. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення селянського (фермерського) господарства, без створення такого селянського (фермерського) господарства.

19 червня 2003 року було прийнято новий Закон України №937-IV "Про фермерське господарство", яким Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" №2009-XII визнано таким, що втратив чинність.

У ст.1 цього Закону вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.5, ч.1 ст.7 Закону право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.8 Закону фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Таким чином, й на сьогодні можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у ст.42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні ст.44 Господарського кодексу України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за ст.55 Господарського кодексу України.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 320/5724/17 (провадження № 14-385цс19).

З аналізу приписів ст.1, 5, 7, 8 Закону України "Про фермерське господарство" можна зробити висновок, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Згідно із ч.1, 2 ст. 92 Земельного кодексу України (у редакції від 12.10.2018 чинній на момент звернення з позовом) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації.

З наведеного вбачається, що на момент звернення з позовом право громадян та приватних юридичних осіб на використання земельних ділянок на підставі права постійного користування законодавством не передбачено.

П.6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (у редакції від 12.10.2018, чинній на момент звернення з позовом), який діяв з 01 січня 2002 року (момент набрання чинності названим Земельним кодексом України) до 22 вересня 2005 року, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Проте Конституційний Суд України рішенням N 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

У цьому зв"язку громадяни та юридичні особи, які до 01 січня 2002 року отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

З моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. У відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у ст.141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

Так, ст.141 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 05.09.2017, чинній станом на момент смерті ОСОБА_1 ) передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Відповідно до приписів ч.1 ст.27 Земельного кодексу України (у редакції від 21.06.1993 на момент створення СФГ"Пролісок"), яка діяла до 01 січня 2002 року, право користування земельною ділянкою або її частиною припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4)систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7)використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

З викладеного вбачається, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство). У земельному законодавстві (як чинному на момент створення СФГ "Пролісок", так і з 01 січня 2002 року й до сьогодні) така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника як смерть громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства відсутня.

Адже правове становище селянського (фермерського) господарства як юридичної особи та суб`єкта господарювання, в тому числі його майнова основа, повинні залишатися стабільними незалежно від припинення участі в його діяльності засновника такого господарства як в силу об`єктивних причин (смерті, хвороби тощо), так і на підставі вільного волевиявлення при виході зі складу фермерського господарства.

З огляду на викладене одержання громадянином засновником правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття селянським (фермерським) господарством правосуб`єктності як юридичної особи. Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення селянського (фермерського) господарства і подальшої державної реєстрації селянського (фермерського) господарства як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства.

Звідси у разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 23.06.2020 у справі №922/989/18.

З урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи слід зазначити, що зі смертю громадянина ОСОБА_2 , якому спірна земельна ділянка була надана на праві постійного користування згідно з Державним актом на право постійного користування від 11.05.1998 №66 вказане право не припинилося.

У цьому зв"язку позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Натомість висновок суду першої інстанції про те, що право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства, припинилося у зв`язку зі смертю особи, яка таке право отримала, наведеним нормам матеріального права не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд також неправильно послався на те, що належним і допустимим доказом належності спірної земельної ділянки тій чи іншій особі є наявність правовстановлюючого документа та, у зв"язку з цим, на те, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження оформлення у встановленому законодавством порядку права постійного користування землею за ФГ "Пролісок".

Колегія суддів не погоджується з такими висновками господарського суду, оскільки з моменту створення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) до фермерського господарства переходять правомочності володіння і користування та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки його засновника.

Таким чином, прийняття господарським судом оскаржуваного рішення здійснено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Викладене надає підстави для скасування вказаного рішення.

Керуючись ст. 269, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.09.2019 у справі №912/2706/18 скасувати;

- прийняти нове рішення;

- позов задовольнити;

- визнати за Фермерським господарством "Пролісок" право постійного користування земельними ділянками загальною площею 34,4га (у тому числі земельною ділянкою площею 5.9га, земельною ділянкою площею 10.8га, земельною ділянкою площею 17.7га) сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, розташованих на території Роздольської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області та право на які посвідчено Державним актом на право постійного користування землею, виданим 11.05.1998 на ім"я ОСОБА_1 та зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №66;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь Фермерського господарства "Пролісок" 1762грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, видати наказ;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь Фермерського господарства "Пролісок" 2643грн судового збору за апеляційною скаргою, видати наказ;

- видачу наказів доручити Господарському суду Кіровоградської області;

- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови ;

- повна постанова складена 30.10.2020

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М.Кощеєв

Суддя О.В.Чус