СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2020 р. Справа №922/879/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Здоровко Л.М. , суддя Шевель О.В.;

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (вх.№1993Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2020 у справі №922/879/20 (повний текст рішення підписано 09.06.2020 суддею Кухар Н.М. у приміщенні господарського суду Харківської області)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС", м.Київ,

до фізичної особи-підприємця Єрмоленка Володимира Володимировича, смт.Шевченкове Харківської області,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , смт.Шевченкове Харківської області,

про стягнення 41988,53 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до фізичної особи - підприємця Єрмоленка Володимира Володимировича про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 41988,53 грн. Позовні вимоги обґрунтовано приписами ст.1172 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.06.2020 у справі №922/879/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» є законними, обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи. Звертаючись з позовом, позивач просив суд поновити пропущений процесуальний строк на подання позовної заяви до ФОП Єрмоленка В.В. на підставі ст.119 Господарського процесуального кодексу України. Розглянувши зазначене клопотання, господарський суд відмовив у його задоволенні, оскільки позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) у разі її спливу, але за приписами частини 5 ст.267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Господарським судом встановлено, що позивачем не з`ясовано у повній мірі обставини щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Зокрема, позивач не ознайомився з матеріалами справи про адміністративне правопорушення. Крім того, позивачем не з`ясовано факт належності транспортного засобу та не перевірено перебування водія транспортного засобу у трудових відносинах під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не встановлено, чи не було зазначене ДТП скоєне під час виконання трудових обов`язків, оскільки саме ці обставини та факти є підставою для відшкодування шкоди на користь позивача та отримання ним коштів. З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку про відсутність обставин, які б свідчили про неможливість з боку позивача дізнатися про перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ФОП Єрмоленком В.В. Твердження позивача про те, що він не знав і не міг знати про перебування водія у трудових відносинах з відповідачем суд визнав таким, що не відповідає дійсності та не може вважатися поважною причиною пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Господарський суд, розглянувши заву відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності, дійшов висновку про те, що встановлений законом строк позовної давності у даному випадку закінчився через три роки після настання дорожньо-транспортної пригоди, а саме: 11.12.2019, а позов подано до суду 24.03.2020, а відтак позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач з рішенням не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2020 у справі №922/879/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування доводів, викладених в апеляційній скарзі, заявник вказав про неправильне застосування норм матеріального права, а саме: неправильно застосував ст.267 Цивільного кодексу України та ст.285 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У зв`язку з тим, що позивач не є стороною в адміністративному правопорушенні, тому не міг отримати копії адміністративних матеріалів, складених працівниками поліції, та доданих до матеріалів адміністративної справи в силу приписів частини 1 ст.285 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У зв`язку з цим позивач направляв претензію водію ОСОБА_1 щодо відшкодування завданої шкоди, проте відповіді на претензію не отримав. Про ту обставину, що між водієм ОСОБА_1 та відповідачем наявні трудові відносини, позивачу стало відомо лише при розгляді справи за позовом АТ «СК «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в Шевченківському районному суді Харківської області. У зв`язку з тим, що ДТП сталося 11.12.2016, просить поновити пропущений строк на подання позовної заяви, оскільки позивач не знав та не міг знати про те, що винуватець ДТП - ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ФОП Єрмоленком В.В., оскільки на претензію від 11.11.2019 ОСОБА_1 не відреагував, а інформацію про працевлаштування надав лише під час судового розгляду справи №637/1530/19. Апелянт вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені у повному обсязі, а суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку позовної давності та у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 поновлено Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "АРКС" строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2020 у справі №922/879/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (вх.№1993Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2020 у справі №922/879/20. Встановити відповідачу та третій особі строк не пізніше ніж 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив має бути оформлено у відповідності до вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України, якою, зокрема, передбачено, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами пункту 10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

05.10.2020 від відповідача до суду надійшов відзив (вх.№9489) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відсутні обставини, які підтверджують неможливість позивача дізнатися про перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ФОП Єрмоленком В.В., оскільки у довідці про дорожньо-транспортну пригоду зазначено, що саме ФОП Єрмоленко В.В. є власником транспортного засобу, а протокол про адміністративне правопорушення містить інформацію, у тому числі і про місце роботи ОСОБА_2 . Відповідач вважає, що у позивача було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами адміністративної справи та звернення до суду із вказаним позовом до належного відповідача, однак він своїм правом не скористався, і не подав позов у встановлений законом строк. Також зазначає, що відповідач не отримував копії апеляційної скарги, а тому не мав змоги вчасно, у строк, встановлений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2020, направити відзив на апеляційну скаргу, що підтверджується заявою від 11.09.2020 про надання копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів.

19.10.2020 від представника позивача до суду надійшли пояснення (вх.№9960) у справі, зміст яких є аналогічним змісту обставин, викладених в апеляційній скарзі. Просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.06.202 у справі №922/879/20 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Стягнути з ФОП Єрмоленка В.В. на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

01.11.2016 між АТ «СК «АХА Страхування» (у подальшому змінено назву на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" (а.с.36)) (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за №94072а6ка, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб Subaru Forester (д.р.н. НОМЕР_1 ).

Строк дії вказаного договору визначено з 00-00 годин дати початку дії договору, яка вказана у пункті 19.1 договору (07.11.2016), але не раніше дня, наступного за днем сплати страхувальником страхового платежу (першої частини страхового платежу) в обсязі, визначеному у пункті 18.2 договору, на розрахунковий рахунок чи до каси страховика та діє до 24-00 години дня, вказаного у пункті 19.2 договору (06.11.2017) як дата закінчення дії договору (пункт 31.1.1 договору).

У випадку продовження дії договору згідно з пунктом 31.2 договору договір продовжується на кожний наступний період страхування, при цьому кінцева дата закінчення дії договору вказується у відповідному сертифікаті на відповідний період дії договору (пункт 19 договору).

Згідно із частиною 1 ст.16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

11.12.2016 о 19:10 годині у місті Києві по проспекту М.Бажана сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Subaru Forester (д.р.н. НОМЕР_1 ), яким керував водій ОСОБА_3 (власник автомобіля - ОСОБА_3 ) та автомобіля DAF95XF (д.р.н. НОМЕР_2 ), яким керував водій ОСОБА_1 , (власник автомобіля - Єрмоленко В.В. ), внаслідок чого пошкоджено автомобіль Subaru Forester (д.р.н. НОМЕР_1 ), який був застрахований АТ «СК «АХА Страхування» (Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС") за договором добровільного страхування наземного транспорту №94072а6ка від 01.11.2016. Механічні пошкодження транспортного засобу зафіксовані у довідці №352821 про ДТП, довідці ДАІ з місця ДТП/Схема ДТП та акті огляду пошкодженого ТЗ з фотододатками, а також відомостями щодо власників транспортних засобів ( ОСОБА_3 та Єрмоленко В.В. ) та водія ОСОБА_1 , який скоїв ДТП.

Факт скоєння даного ДТП підтверджується довідкою №352821 про ДТП (а.с.11).

Дарницьким районним судом міста Києва у постанові від 04.01.2017 у справі №753/24055/16-п встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 пункту 13.1 Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим суд визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.10).

Страхувальник звернувся до страховика (позивача) з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с.17).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №АХА2185463 від 10.01.2017 та умов договору страхування №94072а6ка від 01.11.2016 розмір страхового відшкодування склав 83627,29 грн, яке АТ "СК "АРКС" було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ( ОСОБА_1 ) за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу DAF 95 XF (д.р.н. НОМЕР_2 ) була застрахована відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у ТДВ "Страхова компанія "Київ РЕ" згідно з полісом №АЕ/8787210, що підтверджується довідкою №352821 про ДТП та роздруківкою з бази МТСБУ щодо полісу АЕ/8787210. Полісом №АЕ/8787210 встановлений ліміт відповідальності ТДВ "Страхова компанія "Київ РЕ" у розмірі 100000,00 грн, франшиза -1000,00 грн.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Рішенням господарського суду м.Києва від 31.01.2019 у справі №910/15074/18 за позовом АТ «СК «АХА Страхування» (ПрАТ "Страхова компанія "АРКС") до ТОВ "Страхова компанія "Київ РЕ" встановлено вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Subaru Forester, д.р.н. НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, яка склала 41638,76 грн (а.с.30-31).

Згідно зі ст.29, пунктом 32.7 ст.32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Розмір франшизи, тобто суми, на яку зменшується страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, встановлений полісом №АЕ/8787210, становить 1000,00 грн, ліміт за шкоду майну 100000,00 грн.

З огляду на викладене, господарський суд м.Києва дійшов висновку, що з ТДВ "Страхова компанія "Київ РЕ" на користь АТ «СК «АХА» (ПрАТ "СК "АРКС") підлягає стягненню 41638,76 грн страхового відшкодування.

02.05.2019 здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 41638,76 грн.

Отже, сума збитків, які не відшкодовані на дату подання даного позову становить 41988,53 грн (83627,29 грн - 41638,76 грн = 41988,53 грн).

Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до приписів статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст.12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 2 ст.14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

За приписами ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 511 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами 1, 4 статті 636 Цивільного кодексу України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань: деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності, передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України, підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 у справі 6-2808цс15.

При цьому відповідно до частини 1 ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, до АТ "СК "АРКС" перейшло право вимоги на отримання від ФОП Єрмоленка В.В. компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Subaru Forester (д.р.н. НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11.12.2016 о 19:10 годині у м.Києві, просп.М.Бажана.

З огляду на зазначене, господарський суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" є законними, обґрунтованими та такими, що підтверджуються доказами.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме: ст.267 Цивільного кодексу України та ст.285 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта помилковими, виходячи з такого.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

За змістом норми цієї статті позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Частинами 2, 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем заявлено про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Отже, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.74 Господарським процесуальним кодексом України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

У даному випадку дорожньо-транспортна пригода сталася 11.12.2016, проте позов до господарського суду Харківської області подано лише 24.03.2020.

Як стверджує апелянт, про факт наявності між водієм ОСОБА_1 та відповідачем - Єрмоленком В.В. трудових відносин позивачу стало відомо лише при розгляді справи за позовом АТ «СК «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у Шевченківському районному суді Харківської області у справі №637/1530/19, рішення у якій винесено 24.02.2020.

Однак такі доводи заявника апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та такими обставинами: після вчинення дорожньо-транспортної пригоди 11.12.2016 на проспекті М.Бажана у місті Києві працівниками поліції складено протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення із заповненням відповідних обов`язкових реквізитів, у тому числі, і щодо місця його роботи на час вчинення ДТП.

Згідно з додатком 1 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853, зазначення місця роботи правопорушника є обов`язковим реквізитом для форми протоколу про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення від 11.12.2016 направлено до Дарницького районного суду м.Києва, за результатами розгляду якого 04.01.2017 прийнято постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як стверджує відповідач, зазначений протокол міститься у матеріалах справи №753/24055/16-ц у Дарницькому районному суді м.Києва. Постанова Дарницького районного суду м.Києва від 04.01.2017 у справі №753/24055/16-ц отримана позивачем та долучена останнім до позову у даній справі, а також надавалася позивачем до матеріалів справи №910/15074/18 при поданні позовної заяви 09.11.2018 до господарського суду м.Києва та до матеріалів справи №637/1530/19 при поданні позову до Шевченківського районного суду Харківської області.

Водночас апелянт зазначає про неможливість отримання копій адміністративних матеріалів, складених працівниками поліції, та доданих до матеріалів адміністративної справи у силу приписів частини 1 ст.285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки позивач не є стороною в адміністративному правопорушенні.

Як свідчать матеріали справи, на підтвердження встановлення факту наявності вини у скоєнні ДТП ОСОБА_1 позивач надав до позовної заяви засвідчені копії: довідки №35821 від 18.01.2017 про ДТП та постанову Дарницького районного суду м.Києва від 04.01.2017 у справі №753/24055/16-ц.

Згідно з довідкою №35821 про дорожньо-транспортну пригоду за вих.№972-16/41/11/2017 від 16.01.2017, виданою Управлінням патрульної поліції м.Києва та отриманою 18.01.2017 СК «АХА Страхування» (вх.№13752/12РВ від 18.01.2017), у графі «власник транспортного засобу» зазначено - Єрмоленка Володимира Володимировича , а водія - ОСОБА_1 (а.с.11).

Як убачається з полісу АЕ/8787210, виданого ТДВ "СК "Київ РЕ", страхувальником транспортного засобу DAF XF 95 560, д.н.з. НОМЕР_2 , є саме Єрмоленко Володимир Володимирович (а.с.29).

Також позивач стверджує, що не знав та не міг знати про те, що винуватець ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ФОП Єрмоленком В.В., оскільки на претензію СУ/003779/4-3 від 11.11.2019 ОСОБА_1 не відреагував.

Обставини щодо реагування чи не реагування ОСОБА_1 на претензію від 11.11.2019, яка складена та підписана ТОВ «Юридична компанія «Старк Україна» від імені АТ «СК «АКРС», жодним чином не впливають на той факт, що позивач не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, починаючи з 2017 року, коли отримав довідку від 18.01.2017 про ДТП та постанову Дарницького районного суду м.Києва від 04.01.2017 у справі №753/24055/16-п, яка оприлюдена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 12.01.2017, доступ до якого є вільним, а копія даної постанови була наявна у позивача. Крім того, за законом відповідальність щодо відшкодування шкоди при ДТП покладається на власника транспортного засобу, а не на водія, тому звернення з претензією, а також звернення до суду з позовом до водія транспортного засобу - ОСОБА_1 не можна взяти до уваги як обґрунтування моменту, коли позивач дізнався про порушення своїх прав.

Отже, позивачем не в повній мірі з`ясовано обставини скоєння ДТП та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, позивачем не з`ясовано факт належності транспортного засобу та не перевірено перебування водія транспортного засобу у трудових відносинах під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не встановлено, чи було зазначене ДТП скоєне під час виконання трудових обов`язків, оскільки саме ці обставини та факти є підставою для відшкодування шкоди на користь позивача та отримання ним коштів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обставин, які б свідчили про неможливість позивача дізнатися про перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ФОП Єрмоленком В.В. та не може вважатися поважною причиною пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Позивач, як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, просить поновити пропущений процесуальний строк на подання позовної заяви до ФОП Єрмоленка В.В. на підставі ст.119 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) у разі її спливу, але за приписом частини 5 ст.267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності, а відтак обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання позовної заяви на підставі ст.119 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, встановлений законом строк позовної давності у даному випадку закінчився через три роки після настання дорожньо-транспортної пригоди (11.12.2016), та обізнаності позивача про її скоєння з 18.01.2017, а позов подано до господарського суду Харківських області 24.03.2020.

Ураховуючи викладене, господарський суд дійшов правильного висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до частин 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як зазначалося вище, відповідачем подано заяву про застосування до спірних правовідносин правових наслідків спливу строку позовної давності (вх.№9802 від 27.04.2020). Про пропуск позивачем строку позовної давності також зазначено у відзиві ФОП Єрмоленка В.В. на позовну заяву (вх.№10694 від 12.05.2020) та у запереченнях на відповідь на відзив (вх.№12116 від 29.05.2020).

З огляду на вищезазначене, господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог за умови сливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Відповідно до пункту 3 частини 2 ст.129 Конституції України та частини 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не порушено і норми процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що у відповідності до вимог ст.277 Господарського процесуального кодексу України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом першої інстанції у повній мірі з`ясовані та правильно оцінені обставини у справі та прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не убачає.

Керуючись статтями 254, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2020 у справі №922/879/20 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.11.2020.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Шевель