СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"02" листопада 2020 р. Справа № 913/444/20

Суддя-доповідач Фоміна В.О., розглянувши апеляційну скаргу Луганської обласної державної адміністрації - обласної військово-цивільної адміністрації (вх.№2826 Л/2) на рішення Господарського суду Луганської області від 22.09.2020 у справі №913/444/20, ухвалене у приміщенні Господарського суду Луганської області суддею Тацій О.В., повний текст складено 22.09.2020

за позовом заступника прокурора Луганської області в інтересах держави

до 1) Луганської обласної державної адміністрації - обласної військово-цивільної адміністрації, м. Сєвєродонецьк Луганської області

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Східноукраїнська рибна компанія», м. Лисичанськ Луганської області

про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди водного об`єкту та зобов`язання повернути орендоване майно,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Луганської області від 22.09.2020 у справі №913/444/20 задоволено позов, визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Луганської обласної державної адміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації №972 від 04.12.2019 «Про надання в оренду земельної ділянки у комплексі з водним об`єктом Товариству з обмеженою відповідальністю «Східноукраїнська рибна компанія», визнано недійсним договір оренди водного об`єкту №1 від 03.02.2020, укладений між Луганською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю «Східноукраїнська рибна компанія», зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Східноукраїнська рибна компанія» повернути Луганській обласній державній адміністрації - обласній військово-цивільній адміністрації водний об`єкт та земельну ділянку під водним об`єктом площею 121,2281 га (кадастровий номер :14:004:0004), розташовані за межами населених пунктів на території Кабичівської сільської ради Марківського району Луганської області.

Стягнуто з відповідачів у рівних частинах судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 36 629,90 грн., а саме: з кожного по 18 314,95 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Луганська обласна державна адміністрація - обласна військово-цивільна адміністрація звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 22.09.2020 у справі №913/444/20 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову прокурора Луганської області.

Розглянувши вказану апеляційну скаргу на предмет дотримання заявником процесуальних норм, суддя-доповідач дійшла висновку про залишення її без руху, враховуючи таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

З матеріалів справи вбачається, що Луганською обласною державною адміністрацією - обласною військово-цивільною адміністрацією оскаржуване рішення отримано 24.09.2020, з апеляційною скаргою заявник звернувся 13.10.2020.

Отже, заявник звернувся до суду зі скаргою на рішення протягом 20-ти денного строку з дня вручення рішення без клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги.

Подання апелянтом скарги в межах 20-ти денного строку з дня отримання апелянтом копії оскаржуваного судового рішення не звільняє скаржника від обов`язку подання до суду апеляційної інстанції клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачається автоматичного та безумовного поновлення строку на апеляційне оскарження.

Частиною 1 ст.119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними визнаються такі обставини, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Разом з тим, лише сам факт подання клопотання не передбачає обов`язок суду автоматично відновлювати пропущений строк, оскільки в кожному випадку суд має визначити, з якої причини такий строк було пропущено заявником, та чи підлягає він відновленню; у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин справи оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та докази, що підтверджують доводи заявника, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Відповідно до частини 3 статті 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Таким чином, відсутність вмотивованого клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги є підставою для залишення апеляційної скарги без руху на підставі ч. 3 ст. 260 ГПК України.

З метою усунення недоліків апеляційної скарги, заявнику необхідно надати суду вмотивоване клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, згідно з пунктом 1 частини 3 якої до апеляційної скарги додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і в справі немає підтвердження його повноважень.

Як вбачається, текст апеляційної скарги підписано головним спеціалістом-юрисконсультом Департаменту комунальної власності, земельних та майнових відносин облдержадміністрації Лавреновою А.

Згідно матеріалів справи, 1-м відповідачем у даній справі є Луганська обласна державна адміністрація - обласна військово-цивільна адміністрація.

Відповідно до положення про Департамент комунальної власності, земельних та майнових відносин Луганської обласної державної адміністрації (а.с.139-145 т.1), затвердженого розпорядженням голови обласної держадміністрації - керівника військово-цивільної адміністрації №389 від 15.05.2018, Департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки (п. 15). Пунктом 5 Положення, серед іншого, передбачено, що Департамент здійснює претензійно-позовну роботу з питань захисту майнових прав щодо майна.

Відповідно до посадової інструкції головного спеціаліста-юрисконсульта Департамента комунальної власності, земельних та майнових відносин Луганської обласної державної адміністрації (а.с. 146-148 т.1), головний спеціаліст-юрисконсульт представляє інтереси Департаменту в судах (самопредставництво органу державної влади). Представляє в установленому порядку інтереси Департаменту в органах державної влади і місцевого самоврядування.

Згідно довіреності №8 від 25.03.2020 року (а.с. 149 т.1), Луганська обласна державна адміністрація уповноважує головного спеціаліста-юрисконсульта Департаменту комунальної власності, земельних та майнових відносин облдержадміністрації Лавренову А.В. представляти інтереси Луганської обласної державної адміністрації в судах.

Відповідно до підпункту 11 пункту 161 Розділу ХV "Перехідні положення" Конституції України з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

З урахуванням положень Конституції України, з 01 січня 2020 року представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах здійснюється виключно прокурорами або адвокатами. Питання самопредствництва не закріплені в нормах Конституції України, але ці питання регламентовані положеннями відповідних кодексів.

За змістом частин першої, третьої статті 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта статті 56 ГПК України).

У частині 1 статті 58 цього Кодексу унормовано, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

В порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством чи установчими документами.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що з урахуванням положень статті 56 ГПК України для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.

Аналогічні висновки викладені в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постанові від 02.07.2020 (пункти 26-28) у справі №9901/39/20 та в ухвалі від 08.09.2020 у справі №925/756/19.

Натомість в матеріалах справи та апеляційної скарги відсутні належні докази на підтвердження наявності повноважень у Лавренової А.В. представляти інтереси учасника даної справи - Луганської обласної державної адміністрації у даній справі в порядку самопредставництва, адже довіреність не є доказом підстав самопредставництва Лавреновою А.В. Луганської обласної державної адміністрації, у розумінні наведених вище норм чинного законодавства.

Крім того, Луганська обласна державна адміністрація і Департамент комунального майна, земельних та майнових відносин є двома різними самостійними юридичними особами, і докази наявності трудових відносин Лавренової А.В. безпосередньо з Луганською обласною державною адміністрацією, які б мали підстави для висновку про самопредставництво інтересів останньої відсутні.

Крім того відсутні в матеріалах справи докази наявності у Лавренової А.В. статусу адвоката.

До того ж, Департамент комунальної власності, земельних та майнових відносин Луганської облдержадміністрації, який є самостійною юридичною особою, в апеляційній скарзі також не навів посилання щодо вирішення оскаржуваним рішенням прав, інтересів та обов`язків саме Департаменту комунальної власності, земельних та майнових відносин Луганської облдержадміністрації, що було б підставою для звернення зі скаргою особи, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (ст. 254 ГПК України).

Відповідно до частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Зазначені обставини є підставою для залишення апеляційної скарги без руху.

З метою усунення недоліків апеляційної скарги заявнику необхідно надати суду докази на підтвердження наявності у Лавренової А.В. підстав самопредставництва Луганської обласної державної адміністрації або доводи в обгрунтування вирішення оскаржуваним рішенням прав, інтересів та обов`язків саме Департаменту комунальної власності, земельних та майнових відносин Луганської облдержадміністрації.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 4 цього Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір ставки судового збору складав 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позовної заяви немайнового характеру розмір ставки судового збору складав 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір").

Якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум). (ч. 4 ст. 6 Закону України "Про судовий збір").

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу: з 1 січня 2020 року - 2102,00 грн.

Відповідно до п.п. 4 ч. 2 ст. 4 Законом України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами судовий збір справляється у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як вбачається, у даній справі позовні вимоги складаються з 2-х вимог немайнового характеру та 1-ї вимоги майнового характеру.

При поданні позову, прокурором сплачено судовий збір у розмірі 36629,90 грн.: 2102,00+2102,00+32425,90 ( - 1,5% від оцінки майна, що позивач просить повернути).

Враховуючи, що 1-й відповідач оскаржує рішення повністю, при поданні апеляційної скарги судовий збір 1-м відповідачем має бути сплачений у розмірі 54944,85 грн. (36629,90 * 150%)

Заявник апеляційної скарги надав клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення без належного обгрунтування підстав для відстрочення.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на таке.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Даний перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати є вичерпним.

Судом встановлено, що скаржник не належить до жодної з категорії осіб, визначеної у ст. 8 Закону, яким передбачено право на звільнення від сплати судового збору.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 7 ГПК України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Суд зауважує, що "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").

Підсумовуючи все вищенаведене, в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання даної апеляційної скарги слід відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відсутність доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги є наслідком залишення апеляційної скарги без руху.

Згідно з частиною 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З метою усунення недоліків апеляційної скарги, апелянтом має бути сплачено судовий збір у розмірі 54944,85 грн, відповідні докази мають бути надані суду у встановлений законом строк.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Статтею 259 ГПК України визначено, що особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Апеляційний господарський суд зазначає, що комплексний аналіз зазначених норм свідчить, що положення вказаної ст.259 ГПК по суті конкретизують та деталізують вимоги наведеного п. 3 ч. 3 ст.258 ГПК в частині, кому, які документи і яким саме чином має надіслати особа, яка подає апеляційну скаргу, зокрема і обов`язок цієї особи надіслати копію апеляційної скарги і доданих до неї документів саме листом з описом вкладення.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.04.2019 у справі №914/1955/17.

Таким чином, в розумінні п. 3 ч. 3 ст. 258, ст. 259 ГПК України, належним доказом, що підтверджує направлення апелянтом іншій стороні у справі копії апеляційної скарги та документів, які додаються скаржником до апеляційної скарги та які відсутні у іншій сторони, є опис вкладення до цінного або рекомендованого листа, що надається до суду разом із апеляційною скаргою.

Відповідно до пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.1997 № 799 "Про затвердження Порядку оформлення поштових відправлень з вкладенням матеріалів звітності, розрахункових документів і декларацій" (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 1120 (1120-2003-п) від 18.07.2003) опис вкладення поштового відправлення відправник складає із зазначенням у ньому, зокрема, поіменного переліку предметів вкладення.

Опис вкладення повинен відповідати пункту 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, відповідно до якого працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

За змістом зазначеного пункту правил, для здійснення перевірки працівниками поштового відділення відповідності вкладення опису, останній має містити перелік документів, які додаються до апеляційної скарги.

До матеріалів апеляційної скарги заявником додані експрес - накладні підприємства «Укрпошта» про направлення позивачу та 2-му відповідачу поштового відправлення, які в розумінні наведених вище норм чинного законодавства не є належним доказом направлення копії апеляційної скарги позивачу.

Вимоги, встановлені у ст. 259 ГПК України, передбачають надання скаржником до апеляційної скарги опису вкладення до листа, що має підтвердити факт направлення іншій стороні, окрім копії апеляційної скарги, також копій документів, які додаються заявником до апеляційної скарги та які відсутні у іншої сторони.

Відповідно до частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Недотримання вимог статті 258 ГПК України, а саме відсутність належних доказів направлення апеляційної скарги прокурору та позивачу є підставою для залишення апеляційної скарги без руху.

З метою усунення недоліків апеляційної скарги, заявнику необхідно надати суду докази надсилання апеляційної скарги та додатків до неї прокурору та 2-му відповідачу листом з описом вкладення.

Згідно з частиною 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Отже, відсутність доказів на підтвердження наявності у підписанта апеляційної скарги повноважень на підтвердження самопредставництва Луганської обласної державної адміністрації, або належних обгрунтувань щодо вирішення оскаржуваним рішення прав, інтересів та обов`язків саме Департаменту комунальної власності, земельних та майнових відносин Луганської облдержадміністрації, відсутність належних доказів направлення апеляційної скарги прокурору та 2-му відповідачу, відсутність доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а також відсутність вмотивованого клопотання про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги унеможливлює суд відкрити апеляційне провадження у справі, ці обставини є підставою для залишення апеляційної скарги без руху для усунення вказаних недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луганської обласної державної адміністрації - обласної військово-цивільної адміністрації на рішення Господарського суду Луганської області від 22.09.2020 у справі №913/444/20 залишити без руху.

Встановити Луганській обласній державній адміністрації - обласній військово-цивільній адміністрації десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Роз`яснити апелянту, що не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, має наслідки передбачені статтями 174, 260, 261 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя - доповідач В.О. Фоміна