РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.11.2020Справа № 910/12640/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Беверідж Трейдінг Компані»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо»

про стягнення 668 417,85 грн

Представники сторін:

від позивача Стегній Л.М. (довіреність № 02/01-20 від 02.01.2020)

від відповідача не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Беверідж Трейдінг Компані» (далі - ТОВ «Беверідж Трейдінг Компані», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (далі - ТОВ «ГІППО», відповідач) про стягнення 668 417,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем його обов`язку оплатити товар, поставлений позивачем на виконання умов договору поставки № 622/011218-01/1Г від 01.12.2018.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 668 417,85 грн, з яких: 641 603,33 грн - основного боргу, 20 514,31 грн - пеня, 4 459,54 грн - 3% річних та 1 840,67 грн - інфляційна складова боргу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2020 відкрито провадження у справі № 910/12640/20 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 29.09.2020.

29.09.2020 судом відкладено розгляд справи на 15.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2020 повідомлено ТОВ «Гіппо», як відповідача, про наступне судове засідання, призначене на 15.10.2020.

07.10.2020 до суду надійшло подане позивачем клопотання про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження здійснення відповідачем часткової оплати заборгованості.

У судовому засіданні 15.10.2020 представник позивача заявлені ним позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважав їх обґрунтованими та правомірними, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в жодне судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 15.10.2020 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

01.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Беверідж Трейдінг Компані» (як постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (як покупцем) був укладений договір поставки № 622/011218-01/1Г (далі - договір поставки).

Згідно з п. 1.1 договору поставки постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

Пунктом 1.2 договору поставки передбачено, що поставка товару здійснюється на підставі накладної(их) згідно замовлення покупця, яка(і) є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 4.3 договору поставки передача товару постачальником і його приймання покупцем по назві, асортименту, кількості і ціні здійснюється на підставі відповідної накладної і тільки у відповідності із замовленням покупця.

Оплата за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт встановлений п. 5.5 даного договору, здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривня, у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника кожні 100 календарних днів після його реалізації (п. 5.4 договору).

Згідно з п. 5.5 договору сторони погодили, що заборгованість покупця за поставлений постачальником товар, яка зберігається за покупцем без застосування до нього відповідальності за невиконання зобов`язань по договору та складає суму (ліміт заборгованості) в розмірі 0,00 грн, у т. ч. ПДВ.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищевказаного договору поставки № 622/011218-01/1Г від 01.12.2018 позивач передав відповідачу товар загальною вартістю 675 889,80 грн, що підтверджується видатковими накладними № 1АЕБТ001861 від 14.04.2020, № 1АЕБТ001507 від 26.03.2020, № 1АЕБТ001023 від 02.03.2020, № 1АЕБТ006588 від 05.12.2019.

В оплату поставленого позивачем товару на розрахунковий рахунок останнього від відповідача надійшли грошові кошти в загальному розмірі 35 000,00 грн, що підтверджується банківською випискою від 01.07.2020, при цьому згідно з письмовими поясненнями, наданими позивачем, в оплату товару поставленого за вищевказаними спірними накладними надійшла частина зазначеної суми в розмірі 34 286,47 грн. Відповідач доказів протилежного суду не надав.

Таким чином, неоплаченим за вищевказаними спірними накладними залишився товар на суму 641 603,33 грн (675 889,80 грн - 34 286,47 грн).

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, суд виходив з наступного.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Положеннями ч. 1 ст. 262 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 641 603,33 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 20 514,31 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач товар, поставлений позивачем, оплатив частково, відтак допустив порушення зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 8.2.1 договору передбачено, що за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4 даного договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день протермірування.

Здійснивши власний розрахунок пені, суд встановив, що її розмір становить 18 229,49 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача пені заявлена позивачем правомірно та обґрунтовано, проте підлягає задоволенню у розмірі, визначеному судом, а саме у розмірі 18 229,49 грн.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 4 459,54 грн та інфляційну складову боргу в розмірі 1 840,67 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних, суд встановив, що їх розмір становить 3 992,27 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача 3% річних заявлена позивачем правомірно, проте та підлягає задоволенню у розмірі визначеному судом, а саме у розмірі 3 992,27 грн.

Здійснивши власний розрахунок інфляційної складової боргу, суд встановив, що її розмір становить 503,58 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу заявлена позивачем правомірно, проте та підлягає задоволенню у розмірі визначеному судом, а саме у розмірі 503,58 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 641 603,33 грн, пені в розмірі 18 229,49 грн, 3% річних в розмірі 3 992,27 грн, інфляційної складової боргу в розмірі 503,58 грн. В іншій частині позовні вимоги пред`явлено необґрунтовано.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 9 964,93 грн.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, кабінет 33, ідентифікаційний код 32650231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Беверідж Трейдінг Компані» (08132, Київська обл., м. Вишневе, вул. Київська, 6-В, код 38737621) основний борг у розмірі 641 603,33 грн (шістсот сорок одна тисяча шістсот три грн 33 коп.), пеню в розмірі 18 229,49 грн (вісімнадцять тисяч двісті двадцять дев`ять грн 49 коп.), 3% річних в розмірі 3 992,27 грн (три тисячі дев`ятсот дев`яносто дві грн 27 коп.), інфляційну складову боргу в розмірі 503,58 грн (п`ятсот три грн 58 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 9 964,93 грн (дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири грн 93 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 04.11.2020.

Суддя О.Г. Удалова