ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року Справа №924/159/14

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Тимошенко О.М. , суддя Бучинська Г.Б.

при секретарі судового засідання - Єфімчук А.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Сибаль А.М. (керівник)

від відповідача - Олійник Ю.П. (ордер серія ХМ №020894 від 16.10.2020 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Хмельницької області від 21.07.2020 р. у справі № 924/159/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Смаровоз М.В., суддя Заверуха С.В., суддя Танасюк О.Є., повний текст рішення складено 28.07.2020 р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-центр"

до ОСОБА_1

про визнання недійсним договорів в межах справи №924/159/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-центр" (новий розгляд)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 21.07.2020 р. позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу майнового паю від 21.07.2014р. №38, укладений між ТзОВ "Октант-Центр" та ОСОБА_1 Визнано недійсним договір купівлі-продажу майнового паю від 21.07.2014р., укладений між ТзОВ "Октант-Центр" та ОСОБА_1 Визнано недійсним договір купівлі-продажу майнового паю від 01.08.2014р., укладений між ТзОВ "Октант-Центр" та ОСОБА_1 Визнано недійсним договір купівлі-продажу майнового паю від 24.10.2014р., укладений між ТзОВ "Октант-Центр" та ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 в доход Державного бюджету України 3200 грн. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Октант-Центр" 8320 грн. відшкодування судового збору за подання апеляційних скарг та 10240 грн. відшкодування судового збору за подання касаційних скарг.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач - ОСОБА_1 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не з`ясовано обставин, що мають значення для справи, не доведено обставин, що мають значення для справи які суд першої інстанції визнав встановленими, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт вважає, що ТОВ "Октант-Центр" належними та допустимими доказами не доведено наявність обтяжень щодо предметів спірних договорів (майнових паїв) відповідно до Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та поширення публічних обтяжень на майнові паї, належні ТОВ "Октант-Центр".

Правовою підставою для визнання недійсними договорів позивач вказував ст.203, ст.215 ЦК України.

Але не у всіх випадках, які визначені цими статтями, можуть визнаватись недійсними договори в межах справи про банкрутство, оскільки ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства є в даному випадку спеціальною нормою права, а вона містить вичерпний перелік підстав для визнання недійсними правочинів у межах провадження у справі про банкрутство.

Тому, для визнання недійсним договорів, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ "Октант-Центр" позивач зобов`язаний довести наявність хоча б однієї з підстав, зазначених в ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки, постанові ДВС про арешт майна від 10.01.2011 року, якою було арештоване рухоме та нерухоме майно заявника на суму 2.663.128 грн. Зазначена постанова є основним документом, а не дані реєстру про вчинення реєстраційних записів.

Згідно матеріалів виконавчого провадження, на момент винесення постанови про арешт майна (10.01.2011 року) загальна вартість майна ТОВ "Октант-центр" становила понад 9 мільйонів грн., що більше ніж втричі перевищувало суму арештованого майна. При цьому акти опису конкретного майна взагалі відсутні.

Відповідно в межах цієї суми може бути арешт нерухомого і рухомого майна, такий арешт міг поширюватися лише на майно, вартість якого відповідає сумі стягнення.

Також апелянт посилається на те, що Всупереч вимог ч. 1 ст. 316, ст.74 ГПК України, судом першої інстанції, за відсутності в матеріалах справи будь-яких належних та допостимих доказів для дослідження цих обставин, всупереч вказівкам Верховного Суду, не встановлено: чи є спірні майнові права активом боржника; яким чином такі права обліковуються; і саме головне, яким чином їх відчуження впливає на фінансове становище боржника.

Вище зазначені обставини мають важливе значення для розгляду цієї справи, оскільки оспорювані договори є відплатними, позивач при їх укладені отримав ринкову вартість відчужених майнових паїв, що є підтвердженням того, що укладення спірних договорів жодним чином не вплинуло на майнове становище боржника і не могло вплинути на його платоспроможність.

Натомість суд першої інстанції обмежився лише посиланням на те, що укладення спірних договорів негативно вплинуло на фінансове становище позивача при відсутності будь-яких доказів цих обставин.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Хмельницької області від 21.07.2020 р. у справі № 924/159/14 залишено без руху. Запропоновано апелянту усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: подати оригінал квитанції (платіжного доручення) про доплату судового збору у сумі 9 600 грн. та докази надіслання копії апеляційної скарги іншим учасникам провадження у справі про банкрутство - протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Роз`яснено апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

18.09.2020 р., на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від апелянта надійшли докази доплати судового збору у сумі 9 600 грн. та докази надіслання копії апеляційної скарги іншим учасникам провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Хмельницької області від 21.07.2020 р. у справі № 924/159/14. Розгляд апеляційної скарги призначено на 19.10.2020 р. об 11:00год.

05.10.2020 року від ТзОВ "Октант-Центр" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Хмельницької області від 21.07.2020 р. у справі № 924/159/14 залишити без змін.

Окрім того, у відзиві ТзОВ "Октант-Центр" зазначає, що у зв`язку із розглядом даної справи в апеляційному порядку позивач очікує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 р. задоволено клопотання ТзОВ "Октант-центр" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №924/159/14. Розгляд справи призначено на 19.10.2020 р. о 11:00 год. в режимі відеоконференції через господарський суд Хмельницької області.

15.10.2020 р., на адресу апеляційного господарського суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому просить провести судове засідання у даній справі в режимі відеоконференції, та доручити забезпечення проведення відеоконференції Господарському суду Хмельницької області, або Хмельницькому окружному адміністративному суду, або Хмельницькому міськрайонному суду Хмельницької області, або Хмельницькому апеляційному суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2020 р. клопотання представника ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 924/159/14 задоволено, доручено Господарському суду Хмельницької області забезпечити проведення судового засідання 19.10.2020 р. об 11:00 год. в режимі відеоконференції.

В судове засідання 19.10.2020 року до Господарського суду Хмельницької області з`явилися керівник позивача та представник відповідача, судове засідання проводиться в режимі відеоконференції.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, керівник позивача апеляційну скаргу заперечив з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши пояснення керівника позивача та представник відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, додаткові пояснення до апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 21.07.2014 між ТОВ "Октант-Центр" (Продавець) та гр. ОСОБА_1 (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу майнового паю №38 (т. 1 а.с. 15 - 16).

Відповідно до п.1 договору Продавець продає, а Покупець купує належний Продавцеві майновий пай спілки селян Баламутівка - сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Обрій" номінальною вартістю 337279,00 грн.

Право власності Продавця на майновий пай підтверджується: Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) від 07.09.2010 Серія: ХМЯР №001490, виданий Баламутівською сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області.

Продаж майнового паю вчинено за 235 000,00 грн. (п.2 Договору), розрахунки, як зазначено п. 4 Договору проведені, що підтверджується розпискою від 27.12.2013, виданою Продавцем.

Згідно із п.6 Договору право власності на майновий пай переходить в день підписання цього договору до Покупця, що підтверджується Актом прийому-передачі від 21.07.2014.

21.07.2014 між ТОВ "Октант-Центр" (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу майнового паю (т. 1 а.с. 11 - 12).

Відповідно до п.1 Договору Продавець продає, а Покупець купує належний Продавцеві майновий пай спілки селян Баламутівка - сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Обрій" номінальною вартістю 64 223.00 грн.

Право власності Продавця на майновий пай підтверджується: Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) від 06.12.2012 Серія: НОМЕР_2, виданий Баламутівською сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області.

Продаж майнового паю вчинено за 44 000, 00 грн. (п.2 Договору), розрахунки, як зазначено п. 4 Договору проведені, що підтверджується розпискою від 27.12.2013, виданою Продавцем.

Згідно із п.6 Договору право власності на майновий пай переходить в день підписання цього договору до Покупця, що підтверджується Актом прийому-передачі від 21.07.2014.

Оскільки Свідоцтво про право власності на майновий пай від 06.12.2012 серія НОМЕР_2 було втрачено, то взамін позивачу видано Свідоцтво від 01.03.2016 № НОМЕР_1 .

01.08.2014 між ТОВ "Октант-Центр" (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу майнового паю (т. 1 а.с. 20).

Відповідно до п.1 Договору Продавець продає, а Покупець купує належний Продавцеві майновий пай спілки селян Баламутівка - сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Обрій" номінальною вартістю 65 652 грн. (шістдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дві грн.).

Право власності Продавця на майновий пай підтверджується: Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) від 31.07.2014 Серія: ХМЯР №004067, виданий Баламутівською сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області.

Продаж майнового паю вчинено за 45 000 грн. (п.2 договору), розрахунки, як зазначено п. 4 Договору проведені, що підтверджується розпискою від 27.12.2013, виданою Продавцем.

Згідно із п.6 Договору право власності на майновий пай переходить в день підписання цього договору до Покупця, що підтверджується Актом прийому-передачі від 01.08.2014.

24.10.2014 між ТОВ "Октант-Центр" (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу майнового паю (т. 1 а.с. 23).

Відповідно до п.1 Договору Продавець продає, а Покупець купує належний Продавцеві майновий пай спілки селян Баламутівка - сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Обрій" номінальною вартістю 23 499, 00 грн.

Право власності Продавця на майновий пай підтверджується : Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) від 24.10.2014 Серія: ХМЯР №004069, виданий Баламутівською сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області.

Продаж майнового паю вчинено за 16 500,00 грн. (п.2 Договору), розрахунки, як зазначено п. 4 Договору проведені, що підтверджується розпискою від 27.12.2013, виданою Продавцем.

Згідно із п.6 Договору право власності на майновий пай переходить в день підписання цього договору до Покупця, що підтверджується Актом прийому-передачі від 24.10.2014.

У відповідності до Витягу з Журналу обліку Свідоцтв про право на майновий пай членів реорганізованого КСП спілка селян с. Баламутівка Ярмолинецького району Хмельницької області за підписом сільського голови ОСОБА_2 під №409 Свідоцтво №001490 від 07.09.2010, що належало ЗАТ "Октант" на розмір майнового паю 337 279, 00 грн., що складало 18,22966 % у майновому фонді КСП зроблено відмітку про відчуження ОСОБА_1 01.08.2014 за Договором купівлі-продажу від 21.07.2014; під №456 Свідоцтво №004044 від 06.12.2012, що належало ТОВ "Октант" на розмір майнового паю 64 223 грн., що складало 3,471198 % у майновому фонді КСП зроблено відмітку про втрату згідно об`яви в газеті "Вперед" від 11.02.2016 №7 (9892); під №471 Свідоцтво № 004067 від 31.07.2014, що належало ТОВ "Октант" на розмір майнового паю 65 652 грн., що складало 3,5484 % у майновому фонді КСП зроблено відмітку про відчуження ОСОБА_1 1 серпня 2014 за договором купівлі-продажу від 01.08.2014; під №473 Свідоцтво № 004069 від 24.10.2014, що належало ТОВ "Октант" на розмір майнового паю 23 499 грн., що складало 1,2701022 % у майновому фонді КСП зроблено відмітку про відчуження ОСОБА_1 1 березня 2016 за договором купівлі-продажу від 24.10.2014; під № 485 Свідоцтво № 004044 (повторне) від 01.03.2016, що належало ТОВ "Октант" на розмір майнового паю 64 223 грн., що складало 3,471198 % у майновому фонді КСП зроблено відмітку про відчуження ОСОБА_1 1 березня 2016р. за договором купівлі-продажу від 21.07.2014.

На час укладення спірних договорів все нерухоме майно ТОВ "Октант-центр" було арештоване згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011, що підтверджується записом про обтяження №7425713 (спеціальний розділ) зареєстрованим 10.01.2011р. (ст. №16 Інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2016 № 53203336.); все рухоме майно ТОВ "Октант-центр" було арештоване згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011, що підтверджується записом №11 зареєстрованим 10.01.2011 за № 10699017 (ст. №20 Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 16.02.2016р. № 48967014) (т. 1 а.с. 28 - 31).

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 24.07.2014р., порушено провадження у справі №924/159/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр", вжито заходи щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави товариства з обмеженою відповідальністю „Октант-центр" (м. Хмельницький, вул. Озерна, 20, код 30145299).

Окрім того, п. 8 вище зазначеної ухвали, вжито заходів щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави товариства з обмеженою відповідальністю „Октант-центр" (м. Хмельницький, вул. Озерна, 20, код 30145299).

У межах справи №959/159/14 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-центр" до Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява (вх. № 05-06/67/17 від 11.01.2017р.) в.о. директора товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр", розпорядника майна - арбітражного керуючого Сибаля А.М. про визнання недійсними 4-х договорів купівлі-продажу майнових паїв, від 21.07.2014р. №38, від 21.07.2014р., від 01.08.2014р., від 24.10.2014р., укладених між товариством з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр" та ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову позивач посилався, зокрема, на положення ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 2 ст. 319, ч. 2 ст. 321 ЦК України, ст. 2, п. 3 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження" (в редакції, чинній на час укладення спірних договорів), ст.ст. 3, 7, 37 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"(в редакції, чинній на час укладення спірних договорів), ст. 124 Конституції України (в редакції, чинній на час укладення спірних договорів), п.п. 1,2, 4 П(С)БО 7 положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби), ч. 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", п. 5.6.2. Інструкції про проведення виконавчих дій, згадані договори купівлі-продажу майнових паїв, укладені між позивачем та відповідачем, підлягають визнанню недійсними, виходячи, зжокрема, з того, що майнові паї у складі майна колишніх колективних сільськогосподарських підприємств являють собою відповідну частку у комплексі нерухомого (будівлі та споруди) та рухомому (транспортні засоби, сільськогосподарська техніка, обладнання, тощо) майна.

Відтак, майновий пай є часткою у майні, яке перебуває у спільній частковій власності пайовиків. На час укладення спірних договорів все нерухоме майно ТОВ "Октант-центр" було арештоване згідно з постановою про арешт майна від 10.01.2011 року, винесеною державним виконавцем підрозділу примусового-виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області Кіт А.М., що підтверджується записом про обтяження №7425713 (спеціальний розділ) зареєстрованим 10.01.2011р. (ст. №16 Інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2016р. №53203336.).

Також, на час укладення спірних договорів все рухоме майно ТОВ "Октант-центр" було арештоване згідно з постановою про арешт майна від 10.01.2011 року, винесеною державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області Кіт А.М., що підтверджується записом № 11 зареєстрованим 10.01.2011р. за № 10699017 (ст. №20 Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 16.02.2016р. № 48967014).

Таким чином, позивач не праві був відчужувати за спірними договорами належний йому майновий пай у зв`язку з існуючими арештами на все нерухоме та рухоме майно позивача, а тому спірні договори суперечать чинному законодавству - ч.1 ст. 203, ч. 2 ст. 321 ЦК України, ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. 3 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

На думку позивача, в розумінні вищезгаданих норм законодавства майнові паї у складі майна колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, які являють собою відповідну частку у комплексі нерухомого (будівлі та споруди) та рухомому (транспортні засоби, сільськогосподарська техніка, обладнання, тощо) майна, є основними засобами.

А тому, позивач уклав спірні договори купівлі-продажу майнових паїв від 01.08.2014р. та від 21.10.2014р. всупереч існуючій судовій забороні на їх відчуження, що є підставою для визнання їх недійсними в силу ч.1 ст. 203 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 11.07.2017р. відмовлено в задоволенні заяви в.о. директора ТОВ "Октант-Центр", розпорядника майна - арбітражного керуючого Сибаля А.М. про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового паю від 21.07.2014 № 38, укладеного між ТОВ "Октант-Центр" та гр. ОСОБА_1 ; визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового паю від 21.07.2014, укладеного між ТОВ "Октант-Центр" та гр. ОСОБА_1 ; визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового паю від 01.08.2014, укладеного між ТОВ "Октант-Центр" та гр. ОСОБА_1 ; визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового паю від 24.10.2014, укладеного між ТОВ "Октант-Центр" та гр . ОСОБА_1 .

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 (колегія суддів: Крейбух О.Г. - головуючий, Мамченко Ю.А., Юрчук М.І.) ухвалу господарського суду Хмельницької області від 11.07.2017 у справі № 924/159/14 залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ТОВ "Октант-Центр" звернувся з касаційною скаргою та просив скасувати постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.10.2017, ухвалу господарського суду Хмельницької області від 11.07.2017 у справі №924/159/14 та прийняти нове рішення, яким визнати недійсними укладені між ТОВ "Октант-Центр" та гр. ОСОБА_1 договори купівлі-продажу майнового паю.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.05.2018р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр" задоволено частково.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.10.2017р. та ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 11.07.2017р. у справі № 924/159/14 скасовано. Справу №924/159/14 в зазначеній частині направлено на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

У постанові від 16.05.2018р. по справі 924/159/14 Верховний Суд зазначив, що постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 12.10.2017р. та ухвала господарського суду Хмельницької області від 11.07.2017р. не відповідають правовим нормам щодо законності і обґрунтованості судового рішення. При цьому послався на те, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007, яке є джерелом права, аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, було зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін. Тому колегія суддів Верховного суду дійшла висновку, що недоліки у вирішенні спору, яких припустилися місцевий та апеляційний господарські суди, свідчать про передчасність здійснених висновків.

Зокрема, зазначено, що не було досліджено судами та проаналізовано підстави для визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових паїв.

Не надано оцінки доводам, про те, що на час укладення спірних договорів все нерухоме майно ТОВ "Октант-центр" було арештоване згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011, що підтверджується записом про обтяження №7425713 (спеціальний розділ) зареєстрованим 10.01.2011р. (ст. №16 Інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2016 № 53203336.), а також про те, що на час укладення спірних договорів все рухоме майно ТОВ "Октант-центр" було арештоване згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011, що підтверджується записом №11 зареєстрованим 10.01.2011 за № 10699017 (ст. №20 Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 16.02.2016р. № 48967014). Це ж стосується і доводів, викладених у позовній заяві про те, що майнові паї у складі майна колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, які являють собою відповідну частку у комплексі нерухомого (будівлі та споруди) та рухомому (транспортні засоби, сільськогосподарська техніка, обладнання тощо) майна, є основними засобами, заборона відчуження яких існує відповідно до ухвали господарського суду Хмельницької області від 24.07.2014 у даній справі.

На виконання вимог ухвали суду від 18.09.2018р. представникам сторін надано суду свої письмові позиції з приводу заявлених вимог із врахуванням постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.05.2018р.

Зокрема, представником заявника в обґрунтування своєї позиції зазначено, що з метою правильного вирішення спору, відповідно до постанови Верховного суду від 16.05.2018р. належить, зокрема, надати належну правову оцінку відомостям щодо обтяжень з Реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а саме - чи відповідають такі Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830.

Відповідно до ч.2.ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" (№ 606-XIV) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна.

В даному випадку арешт на майно боржника було накладено саме шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до п. 5.6.2. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.2009р. № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12.2009р. за № 865/4158 державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання, на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Отже, арешт згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011р., винесеної державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області Кіт А.М., стосується всього майна позивача, а не лише якоїсь його кількості чи переліку, як це помилково стверджує відповідач. При цьому не вимагається зазначення у такій постанові вичерпного переліку всього майна, на яке накладено арешт (див. додаток 26-1 до п. 1.7.3 Інструкції - бланк постанови про арешт майна боржника). Формулювання "все майно" є достатнім описом, який дозволяє ідентифікувати обтяжене майно - це все майно, власником якого є боржник. Такий опис обтяженого майна не суперечить вимогам пп.3 п.-7, пп.3 п. 8 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою КМУ від 05.07.2004р. № 830. Крім того, в разі, якщо опис обтяженого майна був неналежний, реєстратор мав відмовити у внесенні запису до Реєстру (п.9 Порядку).

Положення ст. 7 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" щодо опису предмету обтяження та недійсність обтяження в разі його відсутності чи неналежності на спірні правовідносини не поширюється, оскільки дана норма стосується лише приватних обтяжень, які виникають на підставі правочину. В свою чергу, арешт на майно, який накладається державним виконавцем, в розумінні ст. 37 цього ж Закону належить до публічних обтяжень.

Накладення згідно постанови від 10.01.2011р., винесеної державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області Кіт А.М., арешту саме на все рухоме майно ТОВ "Октант" без зазначення його переліку, повністю відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження" (№ 606-ХІV), Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.2009р. № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12.2009р. за № 865/4158. Відповідно, запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про арешт саме всього рухомого майна ТОВ "Октант-Центр" без переліку такого майна відповідає змісту такого публічного обтяження та не суперечить Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004р. № 830. Арешт згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011р., винесеної державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області Кіт А.М., стосується всього майна позивача, а не лише якоїсь його кількості чи переліку, як це помилково стверджує відповідач.

Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2018р. зазначив, що, суд першої інстанції, вдавшись до викладення змісту норм Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", аналізу права спільної часткової власності та здійснення права власності на паї, не надав належної правової оцінки тій обставині, що на час укладення спірних договорів купівлі-продажу майнових паїв, нерухоме і рухоме майно ТОВ "Октант-центр" було арештоване згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011р. (запис про обтяження № 7425713 та № 10699017), а договори купівлі-продажу майнових паїв від 01.08.2014р. та 21.10.2014р. укладено всупереч існуючій забороні на їх відчуження, встановленій ухвалою господарського суду Хмельницької області від 24.07.2014 у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 31.10.2018р., залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2019р., у задоволенні заяви в.о. директора ТОВ "Октант-Центр" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових паїв відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.06.2019р. вказані судові рішення були скасовані, а справу в скасованій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

Верховний Суд зазначив, що, у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у цій справі (п. 7 цієї Постанови) містяться вказівки, які судам необхідно було врахувати при новому розгляді справи, зокрема: надати належну оцінку відомостям щодо обтяжень з Реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна в контексті відповідності Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 (в редакції, чинній станом на 10.01.2010); надати оцінку тому факту, що на час укладення спірних договорів все нерухоме майно ТОВ "Октант-центр" було арештоване згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011, що підтверджується записом про обтяження № 7425713 (спеціальний розділ) зареєстрованим 10.01.2011р. (ст. №16 Інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2016 № 53203336.), а також тому, що на час укладення спірних договорів все рухоме майно ТОВ "Октант-центр" було арештоване згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011, що підтверджується записом № 11 зареєстрованим 10.01.2011 за №10699017 (ст. №20 Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 16.02.2016р. № 48967014). Тобто, всі активи боржника знаходились під певною забороною відчуження. Водночас, судами належало надати правову оцінку, з урахуванням встановлених обставин, доводам заявника, що майнові паї у складі майна колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, які являють собою відповідну частку у комплексі нерухомого (будівлі та споруди) та рухомому (транспортні засоби, сільськогосподарська техніка, обладнання тощо) майна, є основними засобами, заборона відчуження яких існує відповідно до ухвали Господарського суду Хмельницької області від 24.07.2014 у даній справі.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ряд оскаржених договорів купівлі-продажу (Договір купівлі-продажу майнового паю від 01.08.2014 (укладений між ТОВ "Октант-Центр" та гр. ОСОБА_1 ); Договір купівлі-продажу майнового паю від 24.10.2014 (укладений між ТОВ "Октант-Центр" та гр. ОСОБА_1 ) були укладені після порушення провадження у цій справі, проте суди означеного не врахували та не дослідили питання дотримання під час укладення таких договорів приписів Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо погодження з розпорядником майна боржника укладення правочинів на відчуження майнових активів.

Крім того, під час нового розгляду справи, посилаючись на зміст постанови Верховного Суду від 04.06.2019р. в даній справі, позивач підтримує раніше наведені доводи, а також відзначає, що на час укладення спірних договорів майнові паї позивача як майно перебували під арештом, накладеним на все рухоме та нерухоме майно згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011 року винесеної державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області Кіт A.M.

Крім того, відчуження таких активів негативно вплинуло на фінансове становище позивача, оскільки в результаті такого відчуження не здійснювалося погашення вимог кредиторів у справі, в той час як за умови збереження цих активів у позивача такі б реалізовувались на конкурентних засадах для отримання найкращої ціни та здійснювалося б погашення вимог кредиторів. Керівник позивача не звертався та не отримував згоди розпорядника майна на відчуження майнових паїв згідно із договорами купівлі-продажу майнового паю від 01.08.2014р., від 24.10.2014р.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 05.08.2019 року прийнято справу №924/159/14 (суддя Смаровоз М.В.) прийнято справу №924/159/14 (в частині розгляду заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр" до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових паїв) до свого провадження та призначено колегіальний розгляд справи.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 07.08.2019 року прийнято справу №924/159/14 (в частині розгляду заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр" до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових паїв) до свого провадження у колегіальному складі суддів: Смаровоз М.В. - головуючий суддя, суддя Димбовський В.В., суддя Гладій С.В. та призначено її до розгляду.

Під час розгляду заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр" до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових паїв її розгляд неодноразово відкладався та змінювався склад колегії суддів.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 30.03.2020 року прийнято справу №924/159/14 (в частині розгляду заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр" до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових паїв) до свого провадження у колегіальному складі суддів: Смаровоз М.В. - головуючий суддя, суддя Заверуха С.В., суддя Танасюк О.Є.

Розглянувши позовні вимоги з врахуванням вказівок Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову та визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнового паю укладених між товариством з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр" та ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що на час укладення усіх спірних договорів купівлі-продажу майнових паїв все майно ТОВ "Октант-центр" (у тому числі майнові паї) було арештоване згідно з постановою про арешт майна від 10.01.2011р., тобто, знаходилось під забороною відчуження, а тому зазначені правочини були вчинені всупереч приписам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Як свідчать матеріали справи, предметом розгляду є заява про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових паїв, укладених між ТОВ "Октант-Центр" та гр. ОСОБА_1 .

Підставою позову визначено те, що спірні договори купівлі-продажу, укладені всупереч існуючій судовій забороні на їх відчуження, що є підставою для визнання їх недійсними в силу ч.1 ст. 203 ЦК України.

Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Отже, за нормами цивільного законодавства суб`єктами оскарження правочину є сторони або інша заінтересована особа, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

В обгрунтування позовних вимог, позивач посилався, зокрема, на незаконне відчуження його активів внаслідок укладення спірних договорів, що негативно вплинуло на фінансове становище позивача, оскільки в результаті такого відчуження не здійснювалося погашення вимог кредиторів у справі, в той час як за умови збереження цих активів у позивача такі б реалізовувались на конкурентних засадах для отримання найкращої ціни та здійснювалося б погашення вимог кредиторів; наведене розцінюється судом як достатнє обґрунтування позивачем необхідності захисту судом охоронюваних законом інтересів позивача.

Згідно ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном.

Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства (ч. 2 ст. 7 Закону).

Статтею 9 вказаного вище закону до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

З вище викладеного вбачається, що майновий пай - це частка кожного члена колишнього КСП у майновому пайовому фонді КСП.

Указом Президента України від 29.01.2001 №62, передбачено, що в Україні забезпечується вільне здійснення права власності на паї, зокрема передачі паїв в оренду, купівлі-продажу, дарування, міни, передачі у спадщину.

При викупі майнових паїв або часток у майні, що знаходиться у спільній частковій власності, відповідно до Договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, обов`язково укладаються відповідні договори купівлі-продажу, форми яких наведені у Рекомендаціях щодо використання майна, яке перебуває у спільній частковій власності, затверджених наказом Мінагрополітики від 09.04.2001 № 97.

На виконання абзацу 4 статті 2 Указу Президента України від 27 серпня 2002 року №774 "Про додаткові заходи щодо підвищення рівня захисту майнових прав сільського населення" щодо реалізації власниками майнових паїв права на одержання цих паїв у натурі Міністерство аграрної політики України роз`яснило, що у відповідності до Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", у разі виходу з підприємства, громадянин має право на пай натурою, грішми або цінними паперами.

Указом Президента України від 29 січня 2001 року №62 "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки" передбачено здійснити протягом 2001 року комплекс організаційних заходів щодо виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів зі складу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року №177 "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування агарного сектору економіки" виділення майна в натурі проводиться у порядку, розробленому Комісією з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки (далі - Комісія), та затвердженому зборами співвласників.

Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 р. та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 4 квітня 2001 року за №305/5496, встановлено, що майновий пай у натурі може бути отриманий як індивідуально, так і в спільну часткову власність групи осіб. Відповідно до вищезазначеного Порядку визначення конкретного майна для виділення окремому власнику чи групі власників у натурі проводиться Комісією на підставі рішення зборів співвласників одним із зазначених способів: за структурою пайового фонду майна; конкретним майном за взаємною згодою співвласників; на конкурентних засадах шляхом проведення аукціону.

Майновий пай в грошовому виразі видається з урахуванням фінансових можливостей підприємства-орендаря.

Структура пайового фонду розраховується відповідно до Методики уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року №177, та Методики обчислення розмірів індивідуальних майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 29 березня 2001 року N 85.

Виходячи із вартості пайового фонду, його структури та суми індивідуального майнового паю власника, Комісією визначається конкретне майно для виділення у натурі окремій особі (групі осіб) за домовленістю сторін.

Підставою для виділення майнових паїв у натурі окремим особам є заяви власників майнових паїв про виділення їм майна в натурі. Комісія розглядає ці заяви і готує проект відповідного рішення для розгляду зборами співвласників. Збори співвласників розглядають заяви, проекти рішень Комісії, передки майна, які запропоновані для виділення у натурі в рахунок майнових паїв, і приймають відповідні рішення, які оформляються протоколом зборів співвласників.

Передача майна окремим особам (групам осіб) оформляється актом приймання-передачі, який складається, в 3-х примірниках. Перший примірник передається в бухгалтерію підприємства, другий - Голові Комітету (уповноваженій особі) Спілки (об`єднання) громадян-співвласників майна, а третій - новим власникам разом з інвентарними картками або інвентарними описами основних засобів та накладними внутрішньогосподарського призначення на оборотні засоби.

При оцінці майна, виділеного в рахунок майнових паїв, використовується його балансова (залишкова) вартість.

Виділення майна у натурі потребує внесення змін у договори оренди (довірчого управління), схову майна тощо. Ці зміни оформляються додатковими угодами до Договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, які стають невід`ємною частиною такого договору.

При виділенні майнових паїв у натурі окремим особам (групам осіб) слід дотримуватися збереження цілісності майнових комплексів та забезпечувати рівні умови для всіх співвласників.

У разі недотримання вищенаведеного порядку виділення майнових паїв у натурі, районним комісіям з врегулювання майнових питань спільно з органами місцевого самоврядування слід ініціювати проведення зборів співвласників майна. На цих зборах доцільно переглянути склад Комісії і при необхідності переобрати та затвердити в установленому порядку новий склад Комісії, яка повинна проводити вищезазначені процедури з виділення майна в натурі відповідно до вимог законодавства.

Комісія повинна вживати всіх необхідних заходів щодо врегулювання питання виділення майнових паїв їх власникам у натурі.

Згідно з пунктом 7 статті 31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" у разі реорганізації підприємства паї його членам або їх спадкоємцям видаються правонаступниками цього підприємства за рахунок майна, яке було віднесене до складу пайового фонду підприємства на дату його реорганізації і передане на баланс правонаступникам.

Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим Наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001р. та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 4 квітня 2001р. за N 305/5496, встановлено, що майновий пай у натурі може бути отриманий як індивідуально, так і в спільну часткову власність групи осіб.

При цьому визначення конкретного майна для виділення окремому власнику чи групі власників майнових паїв може бути здійснене одним із нижченаведених способів за рішенням зборів співвласників: за структурою пайового фонду; конкретним майном за взаємною згодою співвласників; на конкурентних засадах шляхом проведення аукціону.

Спірні питання щодо розподілу майна між співвласниками вирішуються в судовому порядку (п.16).

Відповідно до п. 1 Договору купівлі-продажу майнового паю №38 від 21.07.2014 укладеного між ТОВ "Октант-Центр" (Продавець) та гр. ОСОБА_1 Продавець продає, а Покупець купує належний Продавцеві майновий пай спілки селян Баламутівка - сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Обрій" номінальною вартістю 337279,00 грн. (т. 1 а.с. 15 - 16).

Право власності Продавця на майновий пай підтверджується Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) від 07.09.2010 Серія: ХМЯР №001490, виданий Баламутівською сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області.

21.07.2014 між ТОВ "Октант-Центр" (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу майнового паю (т. 1 а.с. 11 - 12).

Відповідно до п.1 Договору Продавець продає, а Покупець купує належний Продавцеві майновий пай спілки селян Баламутівка - сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Обрій" номінальною вартістю 64 223.00 грн.

Право власності Продавця на майновий пай підтверджується Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) від 06.12.2012 Серія: НОМЕР_2, виданий Баламутівською сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області.

Оскільки Свідоцтво про право власності на майновий пай від 06.12.2012 серія НОМЕР_2 було втрачено, то взамін позивачу видано Свідоцтво від 01.03.2016 № НОМЕР_1 .

01.08.2014 між ТОВ "Октант-Центр" (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу майнового паю (т. 1 а.с. 20).

Відповідно до п.1 Договору Продавець продає, а Покупець купує належний Продавцеві майновий пай спілки селян Баламутівка - сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Обрій" номінальною вартістю 65 652 грн. (шістдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дві грн.).

Право власності Продавця на майновий пай підтверджується Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) від 31.07.2014 Серія: ХМЯР №004067, виданий Баламутівською сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області.

24.10.2014 між ТОВ "Октант-Центр" (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу майнового паю (т. 1 а.с. 23).

Відповідно до п.1 Договору Продавець продає, а Покупець купує належний Продавцеві майновий пай спілки селян Баламутівка - сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Обрій" номінальною вартістю 23 499, 00 грн.

Право власності Продавця на майновий пай підтверджується Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) від 24.10.2014 Серія: ХМЯР №004069, виданий Баламутівською сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на час укладення спірних договорів все нерухоме майно ТОВ "Октант-центр" було арештоване згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011, що підтверджується записом про обтяження №7425713 (спеціальний розділ) зареєстрованим 10.01.2011р. (ст. №16 Інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2016 № 53203336.); все рухоме майно ТОВ "Октант-центр" було арештоване згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011, що підтверджується записом № 11 зареєстрованим 10.01.2011 за № 10699017 (ст. № 20 Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 16.02.2016р. № 48967014).

Також, з матеріалів справи вбачається, що ряд оскаржених договорів купівлі-продажу (договір купівлі-продажу майнового паю від 01.08.2014 (укладений між ТОВ "Октант-Центр" та гр. ОСОБА_1 ); договір купівлі-продажу майнового паю від 24.10.2014 (укладений між ТОВ "Октант-Центр" та гр. ОСОБА_1 ) були укладені після порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Октант-Центр".

Пунктом 8 ухвали Господарського суду Хмельницької області від 24.07.2014р., порушено провадження у справі №924/159/14 вжито заходів щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави товариства з обмеженою відповідальністю „Октант-центр".

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази дотримання під час укладення таких договорів вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо погодження з розпорядником майна боржника укладення правочинів на відчуження майнових активів.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю.

Відповідно до ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Таким чином, беручи до уваги зміст наведених положень закону, майнові паї, які за своєю правовою природою є майновими правами (а отже, майном), також є неспоживними речами. В свою чергу, все майно (всі речі) поділяються на рухомі та нерухомі.

Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як передбачено ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 19 цього ж Закону державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі, зокрема, ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 2 вищенаведеного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.

Відповідно до ст. 37 цього ж Закону до публічних обтяжень належать: звернення стягнення на рухоме майно відповідно до рішення суду, винесеного за позовом, який стосується виконання незабезпечених зобов`язань боржника; накладення арешту на рухоме майно на підставі рішень уповноважених органів у випадках, встановлених законом.

Враховуючи, що на час укладення спірних договорів все рухоме та нерухоме майно ТОВ "Октант-центр" було арештоване згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011, що підтверджується записом про обтяження №7425713 (спеціальний розділ) зареєстрованим 10.01.2011р. (ст. №16 Інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2016 № 53203336.); записом №11 зареєстрованим 10.01.2011 за №10699017 (ст. №20 Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 16.02.2016р. №48967014), а також враховуючи, що ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 24.07.2014р., заборонено боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника відчужувати основні засоби та предмети застави товариства з обмеженою відповідальністю „Октант-центр" колегія суддів вважає, що, все майно (у тому числі майнові паї, які є майновими правами (а отже, майном) та неспоживними речами) боржника, на момент укладення спірних договорів, знаходились під забороною відчуження.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Договори купівлі-продажу майнових паїв, укладені між ТОВ "Октант-Центр" та ОСОБА_1 суперечать приписам чинного законодавства.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не виконав вказівок Верховного суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з оскаржуваного рішення вбачається, що судом першої інстанції було встановлено приналежність майнових паїв до неспоживчих речей та майна, а також, що вони є активами підприємства.

Також судом першої інстанції зазначено, що все майно (у тому числі майнові паї, які є майновими правами (а отже, майном) та неспоживними речами) боржника (незалежно від того, як воно обліковувалось) знаходились під забороною відчуження.

Доводи апелянта на те, що судом першої інстанції не з`ясовано яким чином обліковуються майнові права ТОВ "Октант-центр", колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку, що все майно (у тому числі майнові паї, які є майновими правами (а отже, майном) та неспоживними речами) боржника (незалежно від того, як воно обліковувалось) знаходились під забороною відчуження, а форма обліку майнових паїв у підприємства не має правового значення для вирішення питання про знаходження майнових паїв під забороною відчуження.

Щодо впливу відчуження майнових паїв на фінансове становище боржника, суд першої інстанції зазначив, що незаконне відчуження його активів внаслідок укладення спірних договорів негативно вплинуло на фінансове становище позивача, оскільки в результаті такого відчуження не здійснювалося погашення вимог кредиторів у справі, в той час як за умови збереження цих активів у позивача такі б реалізовувались на конкурентних засадах для отримання найкращої ціни та здійснювалося б погашення вимог кредиторів.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували доводи позивача, що за умов конкурентного продажу майна неможливо було отримати вищу ціну за майнові права.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі виконав вказівки Верховного Суду під час нового розгляду справи №924/159/14 та дав належну оцінку обставинам справи.

Доводи апелянта про те, що згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011р. такий арешт розповсюджується не на все майно позивача, а лише на його частину загальною вартістю 2 663 128,00 грн., а інше майно є вільним обтяжень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до постанови про арешт майна від 10.01.2011р., арешт було накладено саме на все майно боржника, а не на якусь його частину. Сума 2 663 128,00 грн., на яку посилається апелянт, є сумою, яку слід стягнути на користь стягувачів за рахунок усього арештованого майна, а не вартістю майна, на яке поширюється арешт.

Щодо посилань апелянта на те, що постанова про арешт майна від 10.01.2011 року не містить обов`язкового опису всього майна, на яке необхідно накласти арешт, а опис обтяженого майна в Державному реєстрі речових прав є неналежним, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2.ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна.

В даному випадку арешт на майно боржника було накладено саме шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до п. 5.6.2. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом

Міністерства юстиції України від 15.12.2009р. №74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12.2009р. за №865/4158 державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання, на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Отже, арешт згідно постанови про арешт майна від 10.01.2011р., винесеної державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області Кіт А.М., стосується всього майна позивача, а не лише якоїсь його частини.

При цьому у такій постанові не вимагається зазначення вичерпного переліку всього майна, на яке накладено арешт.

Формулювання "все майно" є достатнім описом, який дозволяє ідентифікувати обтяжене майно - це все майно, власником якого є боржник.

Такий опис обтяженого майна не суперечить вимогам пп.3 п. 7 пп.3 п. 8 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою КМУ від 05.07.2004р. №830.

Окрім того, в разі, якщо б опис обтяженого майна був неналежний, реєстратор мав відмовити у внесенні запису до Реєстру обтяжень.

Положення ст. 7 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" щодо опису предмету обтяження та недійсність обтяження в разі його відсутності чи неналежності на спірні правовідносини не поширюється, оскільки дана норма стосується лише приватних обтяжень, які виникають на підставі правочину.

В свою чергу, арешт майна, який накладається державним виконавцем, в розумінні ст. 37 цього ж закону належить до публічних обтяжень.

А тому, посилання апелянта на те, що відповідно до Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" публічні обтяження на майнові паї є неналежними, колегією суддів не приймаються до уваги.

Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Статтею 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення господарського суду Хмельницької області від 21.07.2020 р. у справі №924/159/14 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з врахуванням обставин справи, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Хмельницької області від 21.07.2020 р. у справі №924/159/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 21.07.2020 р. у справі №924/159/14 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

4. Справу №924/159/14 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "29" жовтня 2020 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Бучинська Г.Б.