ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
27.10.2020 Справа № 905/99/20

про повернення земельної ділянки загальною площею 0,6234 га, -
за участю представників сторін:
прокурор: не з`явився
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: не з`явився
В обґрунтування позовних вимог керівник Маріупольської місцевої прокуратури №1 посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди земельної ділянки від 28.02.2006 в частині повернення Маріупольській міській раді земельної ділянки площею 0, 6234 га після закінчення строку дії договору.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. 12.08.2020 від прокуратури Харківської області надійшло клопотання про продовження строку розгляду даної справи на стадії підготовчого провадження на тридцять днів. Суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання, оскільки з огляду на приписи ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України продовження строку розгляду справи на стадії підготовчого провадження є правом, а не обов`язком суду, та можливе лише у виняткових випадках, наявність яких не доведено заявником.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.
04.08.2020 на адресу суду від відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду.
В обґрунтування вищезазначеної заяви заявник посилався на те, що у прокурора відсутні підстави для представництва у цій справі інтересів держави, зокрема, порушення ч.4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, позовна заява підписана особою, яка не мала повноважень її підписувати, а саме позов підписаний заступником керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 Меюсом В.С., у той час, як матеріали справи не містять доказів відсутності Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1.
Суд відмовляє у задоволенні вищезазначеного клопотання з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Межі повноважень прокурора передбачені як Господарським процесуальним кодексом України, так і Законом України Про прокуратуру.
Згідно з ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Повноваження прокурора передбачені ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
У наведених випадках прокурор виконує функцію представництва інтересів держави, яка є його конституційним обов`язком.
Представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 23 Закону України Про прокуратуру).
Право подання процесуальних документів при реалізації конституційної функції представництва інтересів держави визначено ст. 24 Закону України Про прокуратуру у редакції на час пред`явлення позову. Право подання позовної заяви (заяв, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.
Відповідно до ст. 5 Закону України Про прокуратуру функції прокуратури здійснюються виключно прокурорами, перелік посад яких вказано у ст. 15 цього Закону.
За ст. 10 Закону України Про прокуратуру у системі прокуратури діють регіональні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва та Севастополя. При цьому прокурори мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає в прокуратурі (ст. 15 Закону України Про прокуратуру).
Пунктом 6.1 наказу Генеральної прокуратури України №186 від 21.09.2018 Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень визначено, що позови (заяви) слід надсилати до суду за підписом Генерального прокурора, його першого заступника та заступників, керівників регіональних і місцевих прокуратур, їхніх перших заступників та заступників.
У зв`язку з цим не можна ототожнювати статус прокурора, що здійснює представництво інтересів держави в суді, зі статусом представника в адміністративному процесі, а тому посилання заявника на постанови Верховного суду в адміністративних справах №819/478/17 від 27.05.2020, №819/198/17 від 25.09.2019 не є релевантними, оскільки у зазначених справах позовна заява подана на захист прав, свобод та інтересів прокуратури, як самостійного позивача у статусі юридичної особи, а не на виконання прокурорської функції представництва інтересів в суді (п. 25 постанови від 25.09.2019, п. 28 постанови від 27.05.2020).
Види представництва сторін у суді, врегульовані ст. ст. 56-61 Господарського процесуального кодексу України, передбачають обов`язковий порядок правових відносин між представником і особою, яку він представляє. Повноваження ж прокурора при здійсненні представництва інтересів держави в суді визначені ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.
Здійснюючи представництво інтересів держави, прокурор не обмежений волею суб`єкта, від імені якого він представляє інтереси держави, і діє автономно, незалежно від нього, окрім випадків, встановлених законом (ч, 2 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України).
У даній справі прокурор реалізує конституційну функцію представництва інтересів держави та позов подано виключно з цією метою, а не для захисту особистих прав та інтересів Маріупольської місцевої прокуратури області як юридичної особи.
Таким чином, слід розмежовувати прокуратуру в організаційних відносинах з державними органами, як юридичну особу, де оскаржуються дії її службових осіб (надання чи ненадання відповіді на звернення тощо), як роботодавця (щодо звільнення чи притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника), як в ході організаційно-господарської роботи (стороною договорів щодо ремонту приміщень прокуратур, поставки газу тощо) так і в ході виконання її конституційних функцій, як органу держави, зокрема щодо здійснення представництва інтересів держави в суді.
У першому випадку - як юридичну особу - прокуратуру представляє її керівник, в разі його відсутності перший заступник, в разі його відсутності відповідний заступник (ст. 9, ст. 11, ст.13 Закону України Про прокуратуру). Більше того, юридичними особами є лише Офіс Генерального прокурора та обласні прокуратури.
А в другому випадку - як орган держави - функції прокуратури здійснюються виключно прокурорами, якими є, у тому числі: керівник обласної прокуратури; перший заступник керівника обласної прокуратури; заступник керівника обласної прокуратури; керівник підрозділу обласної прокуратури; заступник керівника підрозділу обласної прокуратури; прокурор обласної прокуратури; керівник окружної прокуратури;перший заступник керівника окружної прокуратури; заступник керівника окружної прокуратури; керівник підрозділу окружної прокуратури; заступник керівника підрозділу окружної прокуратури; прокурор окружної прокуратури.
Крім цього, слід також зазначити, що відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19.09.2019, внесено зміни в закон, яким місцеві прокуратури замінено на окружні. Проте, відповідно до п.3 Прикінцевих і перехідних положень вказаного закону від 19.09.2019, до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.
Статтею 24 Закону України Про прокуратуру визначені особливості здійснення окремих форм представництва інтересів громадянина або держави в суді
Так, у ч.1 даної статті зазначено, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
За таких обставин, суд доходить висновку, що позов заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 заявлений, з підстав наведених у другому випадку, тобо спрямований на виконання конституційних функцій, як органу держави, а отже не повинен бути підписаний виключно керівником.
Відтак, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, з підстав того, що позовна заява підписана особою, яка не мала повноважень її підписувати.
23.03.2020 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.
Відтак, на його думку, на даний час відсутній предмет спору.
Розглянувши вищезазначене клопотання, суд дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 18.05.2020 від Маріупольської місцевої прокуратури № 1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 905/99/20 до закінчення розгляду позовної заяви Маріупольської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави до Маріупольської міської ради Донецької області та товариства з обмеженою відповідальністю Приазовбуд про визнання недійсним рішення №7/50-5074 від 26.02.2020 про поновлення строку оренди земельної ділянки та договору оренди земельної ділянки б/н від 25.03.2020.
Згідно даних автоматизованої системи документообігу суду було встановлено, що в провадження Господарського суду Донецької області знаходиться справа № 905/892/20 за позовом Заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 до Маріупольської міської ради Донецької області та товариства з обмеженою відповідальністю Приазовбуд про визнання недійсним рішення №7/50-5074 від 26.02.2020 про поновлення строку оренди земельної ділянки та договору оренди земельної ділянки б/н від 25.03.2020.
У зв`язку з викладеним, ухвалою суду від 25.05.2020 було зупинено провадження у справі № 905/99/20 до розгляду Господарським судом Донецької області справи №905/892/20 за позовом Заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 до Маріупольської міської ради Донецької області та товариства з обмеженою відповідальністю Приазовбуд про визнання недійсним рішення №7/50-5074 від 26.02.2020 про поновлення строку оренди земельної ділянки та договору оренди земельної ділянки б/н від 25.03.2020.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 ухвалу господарського суду Донецької області від 25.05.2020 у справі № 905/99/20 скасовано в частині зупинення провадження у справі.
В іншій частині ухвалу господарського суду Донецької області від 25.05.2020 у справі № 905/99/20 залишено без змін.
Справу передано на розгляд господарському суду Донецької області.
Як зазначено у мотивувальній частині вищезазначеної постанови, сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду справи №905/99/20 до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи № 905/892/20, господарський суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті цієї справи. Крім того, ані прокурором в клопотанні, ані судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не наведено обставин, які неможливо встановити в межах розгляду справи № 905/99/20 та який вплив вони можуть мати на вирішення даної справи.
Також у постанові Східного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 по справі № 905/99/20 було звернуто увагу на приписи ст. 204 ЦК України (презумпція правомірності правочину) та зазначено, що як на день зупинення провадження у справі, так і на день апеляційного перегляду скарги на ухвалу про зупинення провадження у справі, правочин щодо поновлення дії договору оренди (додаткова угода) не визнаний недійсним, в силу чого має здатність до створення правових наслідків. За таких умов колегія суддів не вбачає необхідності у зупиненні провадження у даній справі до вирішення спору у справі №905/892/20.
Постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.09.2020 по справі № 905/99/20 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора Харківської області на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 у справі № 905/99/20, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Підставою позовних вимог у даній справі прокурором визначено закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 14.04.2006, який був встановлений до 28.02.2016 року, та порушення його істотних умов, а саме несплата орендної плати та не забудова земельної ділянки.
Даний договір було зареєстровано Юридичним департаментом Маріупольської міської ради Донецької області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.04.2020, номер запису про інше речове право 36269563.
Відповідно до приписів ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В межах розгляду даної справи суд має можливість надати оцінку рішенню Маріупольської міської ради № 7/50-5074 від 26.02.2020 та укладеному на підставі вказаного рішення договору оренди земельної ділянки б/н від 25.03.2020 між Маріупольською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю Приазовбуд, яким, зокрема, було продовжено останньому строк користування спірною земельною ділянкою на 10 років, але не може виходити за межі позовних вимог, зокрема, визнавати їх недійсними у випадку встановлення судом порушення чинного законодавства, оскільки даний правочин є оспорюваним.
Оскільки на момент винесення вказаної ухвали договір оренди земельної ділянки б/н від 25.03.2020, укладений між Маріупольською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю Приазовбуд є чинним та не визнаний недійсним в установленному законом порядку, суд, з огляду на приписи ст. 204 ЦК України, вважає його належною підставою користування відповідачем земельною діляянкою загальною площею 0,6234 га, яку заступник керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 просив повернути у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди земельної ділянки від 28.02.2006.
Так, договір оренди земельної ділянки б/н від 25.03.2020, укладений під час розгляду Господарським судом Донецької області справи № 905/99/20 між Маріупольською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю Приазовбуд, з огляду на рішення Маріупольської міської ради № 7/50-5074 від 26.02.2020, за своїм змістом фактично є продовженням договору оренди земельної ділянки від 28.02.2006.
Таким чином, підстава позову, визначена заступником керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 у позовній заяві для звернення до суду, на даний час відсутня.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.
Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, між сторонами не залишилось неврегульованих питань щодо предмету спору, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно п.5 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Тобто, повернення судового збору без відповідного клопотання сторони не допускається. Водночас, прокурор не позбавлений можливості звернутись до суду для вирішення питання щодо повернення судових витрат зі сплати судового збору, понесених ним у зв`язку із поданням даного позову.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 53, 123, 130, 53, 231, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд
Провадження у справі за позовом заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради Донецької області до товариства з обмеженою відповідальністю Приазовбуд, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю Азовбудівництво, про повернення земельної ділянки загальною площею 0,6234 га закрити.

У судовому засіданні 27.10.2020 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину ухвали.
Повний текст ухвали складено та підписано 02.11.2020.
Ухвала набрала законної сили в день її винесення судом 27.10.2020.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова