ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2020 р. Справа№ 910/4425/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Яковлєва М.Л.

Зубець Л.П.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ВЕСКО"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020

у справі №910/4425/20 (суддя Маринченко Я. В., повний текст рішення складено 07.07.2020)

за позовом Приватного акціонерного товариства "ВЕСКО"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 170 786 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ВЕСКО" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 170 786 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем було несвоєчасно доставлено прийнятий до перевезення вантаж за залізничними накладними: №52016698, №52015104, №52015070, №52015088, №52015062, №52015013, №52016672, №52016706, №52016680, №52016664, №52019940, №52015005, №52043619, №52043585, №52643627, №52043635, №52042601, №52045643, №52043569, №52043452, №52043544, №52043528, №52043460, №52043445, №52043502, №52043486, внаслідок чого позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 170 786 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі № 910/4425/20 позов задоволено частково, присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "ВЕСКО" штраф в розмірі 63 434 грн 80 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1903 грн 04 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений та документально підтверджений; судом перевірено розгорнутий розрахунок розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу залізницею, наведений позивачем у позові, здійснено його перерахунок відповідно до Правил обчислення термінів доставки вантажів та встановлено наявність підстав для стягнення з відповідача штрафу у розмірі 126 869,60 грн; проте, керуючись положеннями ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та зменшив розмір штрафних санкцій (штрафу), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, до 63 434,80 грн, тобто на 50%.

Зменшуючи присуджені до стягнення штрафні санкції, суд першої інстанції врахував, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» є стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту, яке здійснює вантажні, пасажирські перевезення, а стягнення з відповідача значних сум штрафів загрожує стратегічно важливому товариству зривом плану пасажирських та вантажних перевезень, ремонту рухомого складу та верхньої будови колії на залізницях України, що у свою чергу може призвести до масштабних та незворотних негативних наслідків для держави.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "ВЕСКО" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №910/4425/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "ВЕСКО" про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" штраф у розмірі 170 786 грн 00 коп. за прострочення терміну доставки вантажів.

В апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що не погоджується з розрахунком термінів прострочення доставки вантажів, здійсненим судом першої інстанції, а також наводить судову практику, заперечуючи зменшення розміру штрафу на 50 %.

12.08.2020 матеріали справи разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є.Ю., судді: Зубець Л. П., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ВЕСКО" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №910/4425/20 та ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

31.08.2020 до канцелярії Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач підтримує розрахунок термінів прострочення доставки вантажів, здійснений судом першої інстанції та зазначає, що судом було правомірно зменшено розмір штрафу з посиланням на те, що зобов`язання з перевезення вантажу залізницею виконано в повному обсязі, а доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача - матеріали справи не містять. Відтак, відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Так, згідно ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 14.10.2019 за залізничною накладною №52043619 залізницею прийнято до перевезення вагон №52737459, за залізничною накладною №52043585 прийнято до перевезення вагон №53186672, за залізничною накладною №52043627 прийнято до перевезення вагон №53930952, за залізничною накладною №52049635 прийнято до перевезення вагон №56343874, за залізничною накладною №52042601 прийнято до перевезення вагон №55484182, за залізничною накладною №52043643 прийнято до перевезення вагон №56624406, за залізничною накладною №52043569 прийнято до перевезення вагон №56618044, за залізничною накладною №52043452 прийнято до перевезення вагони №53572186, №52734936 та №52728284, за залізничною накладною №52043544 прийнято до перевезення вагони №523744568 та №52365624, за залізничною накладною №52043528 прийнято до перевезення вагони №54066816 та №56615420, за залізничною накладною №52043460 прийнято до перевезення вагони №53564928, №56660863, №52735545, №56655343 та №56681729, за залізничною накладною №52043445 прийнято до перевезення вагони №57571754, №55637607, №60930930, №57572380, №62612486 та №55638126, за залізничною накладною №52043502 прийнято до перевезення вагони №56098585 та №56153463, за залізничною накладною №52043486 прийнято до перевезення вагони №63115976 та №63118111.

Звертаючись з позовною заявою, позивач вказав на те, що відповідачем всупереч встановленим Правилам обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, було прострочено термін доставки вантажу у вказаних вагонах зі станцій відправлення на 3 доби, у зв`язку з чим позивачем нараховано штраф за несвоєчасну доставку вантажу залізницею у розмірі 20% від провізної плати.

Також, 12.10.2019 за залізничною накладною №52016698 залізницею було прийнято до перевезення вагон №56071897, за залізничною накладною №520155104 прийнято до перевезення вагон №52737046, за залізничною накладною №52015070 прийнято до перевезення вагон №52877537, за залізничною накладною №52015088 прийнято до перевезення вагон №53517595, за залізничною накладною №52015082 прийнято до перевезення вагони №63361935 та №60965654, за залізничною накладною №52015013 прийнято до перевезення вагони №60952140, №55638100, №62612619, №60969136 та №63362180, за залізничною накладною №52016672 прийнято до перевезення вагони №59672535 та №59672576, за залізничною накладною №52016706 прийнято до перевезення вагони №57572000 та №62612627, за залізничною накладною №52016680 прийнято до перевезення вагони №56515109 та №56475270, за залізничною накладною №52016664 прийнято до перевезення вагони №56624661, №56365539, №56626724, №56348972 та №52366978, за залізничною накладною №52019940 прийнято до перевезення вагони №597244989 та №55639587, за залізничною накладною №52015005 прийнято до перевезення вагони, у кількості, відповідно до відомості вагонів.

У позовній заяві позивач зазначив, що відповідачем всупереч встановленим Правилам обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, було прострочено термін доставки вантажу у вказаних вагонах зі станцій відправлення більше 4 діб, у зв`язку з чим позивачем нараховано штраф за несвоєчасну доставку вантажу залізницею у розмірі 30% від провізної плати.

З копій вказаних залізничних накладних, які долучені позивачем до позовної заяви, вбачається, що відправником вантажу в них вказаний позивач, який у свою чергу наділений правом на пред`явлення позову; накладні містять відомості про дату відправлення вантажу та дату прибуття вантажу; розмір провізної плати та відстань перевезення вантажу.

Так, статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (стаття 307 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 919 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 313 Господарського кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Приписами статті 920 Цивільного кодексу України закріплено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Пунктом 6 Статуту зокрема встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Частинами 1, 2, 5 пункту 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Згідно з п. 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 644 (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Обчислення термінів доставки вантажів (п. 41 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок (підпункт 1.1.1. Правил).

Згідно з п. 2.1. Правил обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на ____число _____місяць".

Пунктом 2.4. наведених Правил встановлено, що терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9. Правил).

Відповідно до пункту 2.10. Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" закріплено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Пунктом 116 Статуту залізниць України передбачено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Відповідно до п.8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тобто, суд апеляційної інстанції переглядає рішення в межах доводів апеляційної скарги, що в даному випадку стосуються незгоди апелянта з розрахунком термінів прострочення доставки вантажів відповідно до вищевказаних залізничних накладних та що стосуються заперечень щодо зменшення розміру штрафу на 50 %.

Щодо розрахунку термінів поставки вантажу колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції не погодився з розрахунком штрафу відповідно до залізничних накладних №52043619, №52043585, №52043627, №52049635, №52042601, №52043643, №52043569, №52043452, №52043544, №52043528, №52043460, №52043445, №52043502, №52043486 щодо прострочення строків доставки вантажу на 3 доби, що наданий позивачем.

Такий висновок мотивований розрахунками суду з урахуванням відстані перевезення за вказаними накладними, умовами щодо розрахунку термінів доставки вантажу, встановлених у Правилах обчислення термінів доставки вантажів та наданими відповідачем доказам, з яких випливає, що залізницею було прострочено доставку вантажу у вагонах за вказаними накладними на 2 доби.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача штрафу за прострочення термінів доставки вантажу в розмірі 126 869,60 грн.

Апелянт вважає такі висновки суду необґрунтованими, посилаючись на п. 2.1,2.3. Правил обчислення термінів доставки вантажів та ст. 116 Статуту залізниць України та наполягає на тому, що його розрахунок термінів доставки вантажу є правильним.

Колегією суддів досліджено обставини, що оспорюються позивачем в апеляційній скарзі, перевірено розрахунки термінів доставки вантажу та встановлено, що перерахунок суду першої інстанції є таким, що відповідає вищевказаним положенням законодавства.

Заперечуючи проти висновків суду першої інстанції стосовно розрахунку термінів поставки вантажу, апелянт не наводить обґрунтованих доводів щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного рішення, а лише дублює аргументи, висвітлені в апеляційній скарзі.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, колегія суддів відхиляє твердження апелянта про неправильність розрахунків термінів прострочення доставки вантажів судом першої інстанції з огляду на їх необґрунтованість та погоджується з висновками суду першої інстанції щодо перерахунку термінів поставки в цій частині, а відтак - про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо зменшення розміру штрафу на 50 % колегія суддів зазначає таке

Так, суд першої інстанції частково задовольнив заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафу на 80%, та відповідно зменшив розмір штрафу на 50%.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена стаття кореспондується зі ст. 233 Господарського кодексу України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013).

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Вирішуючи питання про зменшення позовних вимог, судом враховано, що Акціонерне товариство "Українська залізниця", є стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту, яке здійснює вантажні, пасажирські перевезення, а також перевезення військових пасажирів та перевезення військових вантажів в зону операції об`єднаних сил. В той же час, стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" значних сум штрафів загрожує стратегічно важливому товариству зривом плану пасажирських та вантажних перевезень, ремонту рухомого складу та верхньої будови колії на залізницях України, що у свою чергу може призвести до масштабних та незворотних негативних наслідків для держави.

З матеріалів справи слідує, що відповідач виконав (хоча і з простроченням) свої зобов`язання з перевезення вантажу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" про зменшення розміру штрафних санкцій, та зменшив суму штрафу на 50%.

Із вищезазначеними висновками колегія суддів погоджується, оскільки судом першої інстанції при оцінці таких доводів було взято до уваги добросовісну поведінку відповідача (зобов`язання з перевезення вантажу залізницею виконано в повному обсязі), фінансовий стан обох сторін, а також те, що позивачем не надано доказів понесення збитків у зв`язку із таким простроченням.

Колегія суддів відзначає, що при вирішенні питання щодо зменшення розміру пені місцевим господарським судом було дотримано принципу збалансованості інтересів сторін, зокрема враховано те, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" є стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту.

Крім того, апеляційний господарський суд звертає увагу, що апелянт, заперечуючи проти зменшення розміру штрафу, не наводить аргументів щодо безпідставності зменшення розміру штрафу та не надає доказів завдання збитків, спричинених діями відповідача, а лише наводить судову практику Господарського суду Донецької області, яку враховано судом при перегляді судового рішення. Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Законом визнання розміру, до якого штрафні санкції підлягають зменшенню, віднесено на розсуд суду. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про неправомірність зменшення розміру штрафу судом першої інстанції, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, а матеріали справи таких відомостей не містять.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно скористався наданим ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України правом щодо зменшення розміру штрафу, забезпечивши баланс інтересів сторін.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині часткового задоволення вимог про стягнення штрафу в сумі 126 869,60 грн, а з урахуванням висновків щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафу на 50% колегія суддів погоджується з наявністю підстав для стягнення з відповідача штрафу за прострочення термінів доставки вантажу в розмірі 63 434,80 грн.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "ВЕСКО" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №910/4425/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ВЕСКО" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №910/4425/20 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/4425/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Л. Яковлєв

Л.П. Зубець