ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.10.2020 Справа № 905/1184/20

Суддя Говорун О.В.

Секретар судового засідання Коновалова А.І.

Позивач - Миколаївська міська рада Слов`янського району Донецької області.

Відповідач - Виконавчий комітет Слов`янської міської ради Донецької області.

Про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 15.03.2000 №112/5 та скасування свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.03.2000.

Представники учасників справи:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився.

Миколаївська міська рада Слов`янського району Донецької області (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Виконавчого комітету Слов`янської міської ради Донецької області (далі - відповідач) про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 15.03.2000 №112/5 та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.03.2000.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем законодавства при передачі у власність нерухомого майна. Так, затверджений спірним рішенням відповідача акт державної приймальної комісії не мав обов`язкових реквізитів. Не надано документів щодо відведення земельної ділянки. За таких обставин, акт не підлягав затвердженню. Також, спірне рішення відповідача, яке знаходиться в Комунальному підприємстві "Бюро технічної інвентаризації", має виправлення щодо номеру будинку місцезнаходження об`єкту нерухомого майна. Крім того, одна з будівель перебувала у власності ПАТ "Донбасенерго" і 04.06.2004 була передана до комунальної власності Миколаївської міської об`єднаної територіальної громади.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Просив провести розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позов не надав.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

13.03.2000 державною приймальною комісією з приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту було прийнято рішення про прийняття в експлуатацію гаражу "А-1", основна частина "В-1", який знаходиться за адресою: сел.Миколаївка, пров.Октябрський, 8а. Замовник ВДСО при Слов`янськом МВ УМВС України в Донецькій області (а.с.12-13).

Рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 15.03.2000 №112/5 було вирішено, затвердити акт державної приймальної комісії з прийому в експлуатацію гаражу "А-1", основна частина "В-1" по провулку пров.Октябрьський, 8а в смт.Миколаївка. Як вбачається з наданої позивачем копії рішення, вказане рішення має виправлення в адресі розташування гаражу, а саме виправлений номер будинку (а.с.10).

Позивачем надана також копія рішення відповідача від 15.03.2000 №112/5, яка знаходиться в архівному відділі Слов`янської міської ради та не містить виправлень (а.с.11).

Порядок прийняття закінчених будівництвом об`єктів в експлуатацію, чинний на час прийняття відповідачем рішення від 15.03.2000 №112/5, було врегульовано наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 05.10.1994 №48 (далі-Наказ).

Відповідно до п.2.1. Наказу, закінчені будівництвом та підготовлені до експлуатації об`єкти державної власності підлягають прийняттю державними приймальними комісіями.

Згідно з п.2.13 Наказу, прийняття державними приймальними комісіями закінчених будівництвом об`єктів в експлуатацію оформляється актом (додаток 2 форма 5).

Акт державної приймальної комісії про прийняття об`єктів в експлуатацію підписується головою та всіма членами комісії. При наявності у членів комісії заперечень вони повинні бути розглянуті з участю органу, який вони представляють.

Розгляд акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію об`єкта, прийняття рішення за результатами розгляду заперечень окремих членів комісії і затвердження акту органом, який призначив комісію, здійснюється в термін, що не перевищує місяць після підписання акту по об`єктах виробничого призначення, і не більше 7 днів - по об`єктах житлово-цивільного призначення.

Без підпису акту представниками органів державного нагляду введення в експлуатацію об`єкта не дозволяється.

Датою введення об`єкта в експлуатацію є дата підписання акту державною приймальною комісією.

За змістом п.2.14 Наказу, державна приймальна комісія при виявленні непридатності

об`єкта до експлуатації подає мотивований висновок про це в орган, який призначив комісію, і копії направляє замовнику і генеральному підрядчику.

Як вбачається з акту державної приймальної комісії, акт підписаний головою та членами комісії, про наявність заперечень не зазначено.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 28.03.2000, об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: м.Слов`янськ, сел.Миколаївка, пров. Октябрський,7, належить відділу державної служби охорони при Слов`янському МВ УМВС України в Донецькій області на праві державної власності та складається з двох будинків (а.с.97-98).

Рішенням Миколаївської міської ради від 04.06.2004 №07-IV-24 було вирішено прийняти в комунальну власність територіальної громади м.Миколаївка фінський будинок дитячі ясла міські по вул.Піонерська пров. Октябрьський (а.с.14).

Позивачем та Головою правління ВАТ "Донбасенерго" був складений акт приймання-передачі, відповідно до якого позивачу була передана будівля по вул.Піонерській-пров.Октябрський (а.с.16-17).

Як зазначає позивач, принаймні одна з будівель, права власності на яку зареєстровано за відділом державної служби охорони при Слов`янському МВ УМВС України в Донецькій області, а саме будівля фінського будиночку дитячі ясла, належить позивачу.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості про право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: Донецька область, Слов`янський район, м.Миколаївка, пров.Київський, б.7 відсутні (а.с.85).

Виходячи з вимог позивача в цій справі, а також приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про оспорювання позивачем наявності у відділу державної служби охорони при Слов`янському МВ УМВС України в Донецькій області права власності на об`єкт нерухомого майна, а вимоги про визнання недійним рішення від 15.03.2000 №112/5 та про скасування свідоцтва про право власності спрямовані на відновлення прав позивача як власника майна.

Як зазначає позивач, станом на час видачі свідоцтва про право власності відділ державної служби охорони при Слов`янському МВ УМВС України в Донецькій області як юридична особа не існував, а був Міжрайонний відділ державної служби охорони при Слов`янському МВ УМВС України в Донецькій області, який в 2003 році був ліквідований.

Згідно з ч.4 ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Статтями 316, 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом ст.48 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача (співвідповідача) у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ГПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У той же час позивач не скористався своїм правом на подання заяви про заміну неналежного відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача. Між тим, суд не вправі з власної ініціативи замінювати неналежного відповідача, або залучати до участі у справі співвідповідача, оскільки для цього необхідна подання вмотивованої заяви позивача у порядку та строки, передбачені ГПК.

Як вбачається зі свідоцтва про право власності виданого Слов`янською міською радою від 20.03.2000 №13, власником спірного майна є відділ державної служби охорони при Слов`янському МВ ГУМВС України в Донецькій області.

Позивачем не доведено, що вказана особа ліквідована без правонаступництва.

Таким чином, належним відповідачем у спорі щодо права власності на об`єкт нерухомого майна має бути особа, яка оспорює або не визнає таке право, та особа (правонаступник такої особи), яка вказана в свідоцтві про право власності від 20.03.2000.

Вимога позивача про скасування рішення відповідача від 15.03.2000 №112/5 також фактично спрямована на відновлення свого права як власника та, відповідно, позбавлення іншої особи права власності на спірне майно, а отже розгляд справи без залучення такої особи до участі неможливий.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу.

Судові витрати, за приписами ст.129 ГПК України, покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-238 ГПК України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається в порядку встановленому ст. 257 ГПК України, з урахуванням п.п.17.5) п.п.17 п.1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.10.2020.

Суддя О.В. Говорун