РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.10.2020Справа № 910/24497/16
За позовом Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС»

до Приватного акціонерного товариства «КИЇВСЬКИЙ СТРАХОВИЙ ДІМ»

про стягнення 49 000,00 грн

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «КИЇВСЬКИЙ СТРАХОВИЙ ДІМ» (далі - відповідач) про стягнення 49 000,00 грн шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем в силу положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 порушено провадження в справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 01.02.2017.

31.01.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли документи для долучення до матеріалів справи та клопотання про відкладення розгляду справи.

01.02.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи на виконання ухвали суду від 10.01.2017.

У зв`язку з перебуванням судді Карабань Я.А. на лікарняному, судове засідання з розгляду даної справи 01.02.2017 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2017, суд призначив розгляд даної справи на 22.02.2017.

21.02.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву в яких зазначено, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0845979 укладено раніше, ніж відбулась державна реєстрація транспортного засобу, водій якого спричинив ДТП: MERCEDES-BENZ 311CDI. У зв`язку з цим відповідач у справі 17.02.2017, вважаючи укладений поліс фіктивним, звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою про визнання полісу АК/0845979 недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 зупинено провадження в справі № 910/24497/16 до вирішення пов`язаної справи № 750/1821/17 Деснянським районним судом міста Чернігова (справа про визнання полісу АК/0845979 недійсним).

20.07.2020 від Деснянського районного суду міста Чернігова надійшла відповідь на запит, відповідно до якої постановою Верховного Суду від 10.06.2020 рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11.10.2017, яким скасованого рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.07.2017 у справі №750/1821/17, залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 провадження в справі №910/24497/16 поновлено, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Приписами статті 10 зазначеного Закону закріплено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є: 04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 37-41.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 27.07.2020 направлялись судом на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу відповідача, проте, конверт повернувся з відміткою: "адресат відсутній".

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідач повідомлявся про поновлення провадження в справі № 910/24497/16 належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Судом, також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У зв`язку з перебуванням судді Карабань Я.А. у період з 08.09.2020 по 16.10.2020 на лікарняному, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу з лікарняного - 19.10.2020 .

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.03.2016 між позивачем (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СІВЕР-АВТО» (страхувальник) укладено договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків AZ6№369086 (далі - договір), відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані з володінням, користуванням або розпорядженням наземним транспортним засобом «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_1 (п.7 полісу № АЕ4480750).

Відповідно до п. 3 вказаного полісу строк дії договору встановлено з 07.03.2016 по 06.03.2017 (включно).

Розмір страхової суми становить 50 000, 00 грн (п. 3 договору).

Розмір франшизи визначено в п. 5 полісу та становить 0 грн.

18.08.2016 о 10:40 год. в м. Чернігові по вул. Громадській, 10 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 311», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01.09.2016 в справі № 751/8328/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено, зокрема, автомобіль марки «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_1 .

19.08.2016 водій транспортного засобу «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_1 звернувся до позивача з заявою про настання події.

Відповідно до ремонтної калькуляції №06446_35 від 20.09.2016 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_1 становить 57 518, 23 грн.

21.09.2016 водій транспортного засобу «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_1 звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування.

29.09.2016 позивачем на підставі страхового акту № 150648/35/16 від 26.09.2016 було виплачено страхове відшкодування на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 50 000, 00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №104720 від 29.09.2016.

Як убачається із матеріалів справи, з метою досудового врегулювання спору 18.10.2016 позивач звертався до відповідача з заявою №Г0401/3351 про відшкодування шкоди в розмірі 50 000, 00 грн, яка отримана останнім 21.10.2016.

Проте, відповіді відповідача на вищезазначену заяву матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 993 ЦК України виплата страхового відшкодування страхувальнику є юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення у страховика в межах фактичних витрат права вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні норми містить ст. 27 Закону України "Про страхування", за приписами якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таке право позивач може реалізувати, звернувшись за виплатою і до страхової компанії (відповідача), яка застрахувала цивільну відповідальність особи, яка завдала шкоди, на підставі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", адже за змістом статті 3 цього Закону одним із принципів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є гарантоване забезпечення відшкодування шкоди потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 50 000, 00 грн право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як убачається з матеріалів справи, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 311», державний номер НОМЕР_2 застрахована відповідачем на підставі полісу № АК 0845979 з лімітом відповідальності по майну в сумі 100 000,00 грн та франшизою 1 000, 00 грн.

Отже, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 311», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , тобто особи, яка визнана винною в ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи та в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 49 000, 00 грн (50 000,00 грн - 1 000, 00 грн франшиза) підлягає задоволенню повністю.

Щодо заперечень відповідача, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0845979 є недійсним, оскільки укладений після ДТП, суд зазначає, що вказане питання було предметом розгляду в справі № 750/1821/17, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 зупинено провадження в справі № 910/24497/16 до вирішення пов`язаної справи № 750/1821/17.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.07.2017 позов задоволено та визнано недійсним договір (поліс № АК/0845979) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений 15 серпня 2016 року між ПрАТ «Київський страховий дім» та ОСОБА_3 .

Проте, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 11.10.2017, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 10.06.2020, рішення суду від 24.07.2017 скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Зокрема, факти і обставини, на які посилався відповідач у відзиві на позов, також були предметом розгляду в справі №750/1821/17 та не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку з цим, обставини, встановлені вищевказаним судовим рішенням, зокрема, щодо дійсності полісу № АК/0845979, мають вже доведений характер та не підлягають доказуванню в даній справі.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищенаведені норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 49 000, 00 грн виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 129, 232-234, 240, 250-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «КИЇВСЬКИЙ СТРАХОВИЙ ДІМ» (04053, місто Київ, вулиця Артема, будинок 37-41, ідентифікаційний код 25201716) на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» (03062, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 65, ідентифікаційний код 30115243) 49 000 (сорок дев`ять тисяч) грн 00 коп. страхового відшкодування та 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань