ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.10.2020 м. Ужгород Справа № 907/528/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Михайловської Людмили Петрівни, м. Київ

до відповідача Приватного підприємства "Сучасне рішення", м. Ужгород

про стягнення 75000,00 грн

секретар судового засідання - Штундер Д.Л.

сторони не викликались

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач заявив позов до відповідача - Приватного підприємства "Сучасне рішення" про стягнення 75000,00 грн внесеної ним попередньої оплати по виставленому рахунку №4 від 17.01.2020. Позов заявлено з посиланням на статті 526, 634 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить 2102,00 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 04 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та встановлено строки для подання заяв по суті спору.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, хоча був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвала суду була надіслана на його офіційну юридичну адресу, та отримана ним 05.06.2020, про що зроблено відмітку на повідомленні про вручення рекомендованого відправлення), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч.ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не надав оплачені ним на підставі виставленого рахунку послуги прокату, а саме: не надав в прокат бензопили, торцювальні та дискові пили. Оскільки ані на виставлену згодом вимогу надати в прокат обумовлені в рахунку № 4 від 17.01.2020 речі, ані на вимогу про повернення внесеної попередньої оплати не повернув кошти, позивач просить стягнути сплачену суму в судовому порядку.

Заперечення відповідача

Відповідач не подав відзиву на позовну заяву.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

На підставі усної домовленості укласти договір прокату Приватне підприємство "Сучасне рішення" (відповідач) виставило ФОП Михайловській Л.П.(позивач) рахунок-фактуру №СФ-0000004 від 17 січня 2020 року на суму 75000,00 грн на оплату прокату пил, перелік та види яких наведено у ньому.

Того ж дня позивач, посилаючись на вказаний рахунок, перерахував відповідачеві 25000,00 грн, а згодом 03.02.2020 ще 50000,00 грн як попередню оплату за прокат бензопил, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №773 від 17.01.2020 та № 776 від 03.02.2020 на вказані суми відповідно.

Як стверджує позивач, речі (пили), за прокат яких ним було перераховано кошти, позивачу передано в прокат не було. З огляду на це, підприємець 21.04.2020 надіслала відповідачу лист з вимогою передати в прокат оплачені нею пили або повернути сплачені на вказані цілі кошти (належні докази отримання відповідачем вимоги долучено до матеріалів справи).

Оскільки лист був залишений підприємством без задоволення, позивач 04.05.2020 виставив вимогу про повернення внесених ним коштів в розмірі 75000,00 грн, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення відповідачу 08.05.2020.

Невиконання і цієї вимоги послужило підставою для звернення до суду з позовом.

В матеріалах справи відсутні докази повернення позивачу 75000,00грн, не надано суду і інших доказів, які б мали значення для правильного вирішення спору.

ОЦІНКА СУДУ

Положеннями ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За загальним правилом господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (стаття 181 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Враховуючи вищенаведене, між сторонами виникли правовідносин, які регулюються положеннями закону, що виникають з договору про надання послуг прокату.

За договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк (ст. 787 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Правовою підставою заявленого позову позивачем визначено наведені статті Цивільного кодексу України; вимога заявлена про стягнення збитків у вигляді внесеної ним попередньої оплати за речі, які не були передані йому в найм.

Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Так, загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

За змістом ст. 1212 ЦК України, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Судом встановлено факт перерахування позивачем коштів на виконання усного договору прокату. Однак, виконання відповідачем такого договору заперечується позивачем. Відсутній в матеріалах і акт приймання-передачі пил чи будь-який інший доказ, який свідчив би про отримання позивачем в прокат товару, за користування яким ним було перераховано спірні кошти.

За таких обставин, порушене право позивача підлягає захисту судом на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В ході судового розгляду, відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

За таких обставин, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 75000,00 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, на відповідача покладається 2102,00 грн. витрат на оплату судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76 - 80, 129, 236, 238, 240, 241, 247, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Сучасне рішення»(, вул. Шумна, буд. 32, м. Ужгород, Закарпатська обл., 88000) на користь Фізичної особи-підприємця Михайловської Людмили Петрівни (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 75000,00 грн. (сімдесят п`ять тисяч гривень 00 коп.), а також 2102,00 грн. (Дві тисячі сто дві гривні 00 коп.) на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.В. Андрейчук