ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
19.10.2020 Справа №914/2370/19
Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Фартушка Н.Б., у справі
за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця»
в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК-ГІДРОЕНЕРГОБУД»
про: стягнення 208842,96грн.,
та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК-ГІДРОЕНЕРГОБУД»
до відповідача: Акціонерного товариства «Українська залізниця»
в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»
Представники сторін: не з`явились,
30.09.2020р. Господарський суд ухвалив рішення у справі №914/2370/19 (надалі по тексту «Рішення»), відповідно до якого, суд, вирішив: у задоволенні первісного позову відмовити повністю; зустрічний позов задовольнити частково; стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК-ГІДРОЕНЕРГОБУД» 1002,55грн. трьох процентів річних та 180,34грн. судового збору; в решті зустрічного позову відмовити.
Відповідно до ч.1 ст.221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву; у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Так, у судовому засіданні 30.09.2020р. з розгляду спору по суті представником Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК-ГІДРОЕНЕРГОБУД» до закінчення судових дебатів зроблено заяву про те, що докази, підтверджуючі розмір судових витрат, які, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕК-ГІДРОЕНЕРГОБУД» сплатило або має сплатити у зв`язку з розглядом цієї справи будуть подані останнім впродовж п`яти днів після ухвалення рішення суду.
08.10.2020р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК-ГІДРОЕНЕРГОБУД» (надалі по тексту «Заявник») на адресу суду надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, яку зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№2590/20. До вищевказаної заяви долучено документи, які на думку Заявника, підтверджують понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у цій справі.
09.10.2020р. Господарський суд Львівської області ухвалив призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК-ГІДРОЕНЕРГОБУД» на професійну правничу допомогу у справі №914/2370/19 на 19.10.2020р.
Відповідно до ч.3 ст.222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
У судовому засіданні 19.10.2020р. сторони участь повноважних представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання.
Враховуючи наведене, 19.10.2020р. фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу під час судового засідання у цій справі не здійснювалося.
Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з п.1 ч.3 ст.123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ГПК України).
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.126 ГПК України).
Згідно ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено ст.16 ГПК України.
У відповідності до статті 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Судом встановлено, що 11.01.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕК-ГІДРОЕНЕРГОБУД» (надалі по тексту «Клієнт») та Адвокатським об`єднанням «Дефенсус» (надалі по тексту «Адвокатське об`єднання») укладено договір про надання правової допомоги №11-01/20-1 (надалі по тексту «Договір»), у п.1.1. та п.1.2. якого зазначено, що предметом даного Договору є надання Адвокатським об`єднанням Клієнту за його дорученням правової допомоги, прийняття та належна оплата Клієнтом цієї допомоги, в об`ємі та на умовах, передбачених даним Договором; правова допомога, що надається Адвокатським об`єднанням за дорученням Клієнта на умовах даного Договору є: правова допомога й юридичні послуги та захист прав та інтересу у спірних правовідносин у справі №914/2370/19.
Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до п.6.6. Договору, сума, вказана в п. 6.1. даного Договору є гонораром Адвокатського об`єднання за надання правової допомоги та поверненню не підлягає.
Згідно з п.п.6.1., 6.2. Договору, вартість правової допомоги згідно даного Договору, що надається Клієнту Адвокатським об`єднанням, визначається фактичним обсягом наданих послуг, вартість який визначається відповідно до Додатку №1 до даного договору; при розрахунку вартості правової допомоги, вказаної в п. 6.1. даного Договору, враховується час, витрачений адвокатами Адвокатського об`єднання, складність справи та/або правового питання Клієнта тощо.
Відповідно до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 24.09.2020р. у справі №904/3583/19, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Так, у Додатку №1 сторони за взаємною згодою сторін погодили наступну вартість послуг за Договором в суді першої інстанції:
№ з/пНайменування послугиОдиниця виміруКількістьВартість без ПДВ
2.1Тривалістю засідання до 1 години (перша година засідання)1 година1500,00грн.
2.2Кожна наступна година1 година1500,00грн.
3Ознайомлення з матеріалами справи в суді1 година1500,00грн.
4Підготовка та подання до суду, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, додаткових пояснень по справі1 година1500,00грн.
5Підготовка та подання до суду процесуальних клопотань та заяв1 година1500,00грн.
6Отримання копії рішення суду1 година1500,00грн.
За результатами надання правової допомоги складається акт наданої правової допомоги, що підписується представниками кожної із сторін. Акт наданої правової допомоги є невід`ємною частиною даного Договору, фактом надання правової допомоги за даним Договором та складається Адвокатським об`єднанням без конкретизованого зазначення складу правової допомоги та їх опису, за кожен звітній місяць, вид чи етап правової допомоги, конкретне правове питання та/або його вид тощо, і подається на підпис Клієнту.
Відповідно до ч.3 ст.126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 ст.126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Так, у відзиві на зустрічну позовну заяву (вх.№9886/20 від 26.02.2020р.) Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» повністю заперечило проти задоволення понесених Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕК-ГІДРОЕНЕРГОБУД», як позивачем за зустрічним позовом, витрат, а отже, вказане за своє правовою природою є поданим у межах зустрічного позову клопотанням Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу на 100%. При цьому, суд звертає увагу, що клопотання про зменшення розміру витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК-ГІДРОЕНЕРГОБУД», як відповідача за первісним позовом, позивачем за первісним позовом не подано.
Отже, враховуючи імперативність положень ч.5 ст.126 ГПК України щодо можливості зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами виключно за клопотанням сторони, підстави для зменшення розміру витрат відповідача за первісним позовом, пов`язаних із розглядом справи в частині первісного позову, відсутні.
Аналогічна позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена в постанові від 24.09.2020р. у справі №904/3583/19, відповідно до якої, суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Розглянувши викладене у відзиві на зустрічну позовну заяву клопотання, суд зазначає наступне:
відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Наявність підстав для зменшення розміру витрат позивача на правову допомогу у цій справі в частині зустрічного позову та відмови у розподілі таких між сторонами представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» обґрунтовує, зокрема, тим, що:
1) у Договорі зазначено перелік робіт, однак не зазначено, чи узгоджено цей перелік робіт із Клієнтом;
2) у Договорі не зазначено який час витрачено на підготовку всіх документів та їх опрацювання у цій праві, не визначено скільки здійснено витрат самим адвокатом при підготовці документів у цій справі;
3) не надано жодних доказів оплати ТОВ «ТЕК-гідроенергобуд» послуг на рахунок адвоката;
4) не надано акту виконаних робіт укладеного між клієнтом та адвокатом.
Щодо доводів про відсутність узгодження з Клієнтом переліку робіт, що міститься в Договорі, то такі суд відхиляє, оскільки, підписавши такий договір, Клієнт виявив своє погодження такого переліку.
Щодо доводів про відсутність зазначення часу, витраченого для надання правової допомоги, а також вартості відповідних послуг, то такі суд відхиляє, оскільки Звіти, які містять детальний опис із зазначенням вартості наданих Адвокатським об`єднанням, відповідно до умов Договору, Клієнту послуг.
Щодо доводів про відсутність доказів оплати Клієнтом наданих послуг, то, оскільки, відповідно до ст.126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а отже, враховуючи наявність в матеріалах справи доказів виникнення у Клієнта перед Адвокатським об`єднанням зобов`язання щодо оплати наданих у цій справі послуг з професійної правничої допомоги, вищевказані доводи відповідача суд відхиляє.
Щодо доводів про відсутність акту виконаних робіт, то такі суд відхиляє, оскільки, до заяви (вх.№2590/20 від 09.10.2020р.) долучено Акт.
Крім того, згідно Акту, перелік зазначених у ньому послуг, наданим Адвокатським об`єднанням Клієнту правовою допомогою саме, відповідно до умов Договору. При цьому, як зазначено вище, предметом Договору, є надання правової допомоги у цій справі.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог так, як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.
У рішенні від 13.01.2000р. у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п.1 ст.6 Конвенції.
Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.79 ГПК України).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що роботи (послуги), перелік яких міститься в Звіті та факт надання яких підтверджується Актом, є такими, що виконі (надані) Адвокатським об`єднанням Клієнту як правова допомога у цій справі, а отже, витрати щодо оплати вартості таких робіт (послуг) є витратами, пов`язаними з розглядом цієї справи.
Беручи до уваги все вищевикладене, а також те, що відповідачем за зустрічним позовом не подано та в матеріалах справи відсутні будь-які докази, підтверджуючі неспівмірність витрат позивача за зустрічним позовом на правову допомогу у цій справі, суд відхиляє доводи представника відповідача за зустрічним позовом, викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву.
Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Як зазначено вище, зазначені в Акті та деталізовані в Звіті послуги (роботи) щодо надання правової допомоги є такими, що виконі (надані) Адвокатським об`єднанням Клієнту як правова допомога у цій справі, а отже, пов`язаними з розглядом цієї справи, при цьому розмір таких є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову. При цьому, вартість послуг, зазначена в Звіті не виходить за межі вартості правової допомоги, визначеної в Додатку №1 до Договору.
Також, враховуючи наведене вище, суд зазначає, що підстави, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу, відсутні.
Відповідно до статей 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.79 ГПК України).
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для розподілу між сторонами витрат позивача на професійну правничу допомогу у цій справі не спростовує.
Відповідно до п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК-ГІДРОЕНЕРГОБУД» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
3. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.
Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст додаткового рішення складено 22.10.2020р.
Суддя М.Р. Король