ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1686/20

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., за участю секретаря судового засідання Ступаченко С.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом

Здорівська сільська рада Васильківського району Київської області (08626, Київська обл., Васильківський район, с. Здорівка, вул. Соборна, буд. 175, код 04359264)

до

фізичної особи-підприємця Мостипан Євгенія Євгеновича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

про стягнення 31452,04 гривень та розірвання договору оренди земельної ділянки

за участю представників учасників справи:

від позивача: Войнаровський О.В.;

від відповідача: Дударенко А.М.;

10.06.2020 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області (надалі по тексту - Здорівська СР/позивач) до фізичної особи-підприємця Мостипан Євгенія Євгеновича (надалі по тексту - ФОП Мостипан Є.Є./відповідач) про:

- стягнення з ФОП Мостипан Євгенія Євгеновича на користь Здорівської сільської ради 28331,01 гривень заборгованості з орендної плати, 1012,98 гривень 3% річних, 1466,99 гривень збитків від інфляції, 661,06 гривень 0,3% пені.

- розірвання договору оренди земельної ділянки укладеного 21.10.2004 між Здорівською сільською радою Васильківського району Київської області та ФОП Мостипаном Євгенієм Євгенійовичем, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0002, загальною площею 6,165 га (господарчій двір) знаходиться в с. Здорівка на території Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області в межах населеного пункту.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання обов`язку відповідача щодо перерахування розміру орендної плати. А враховуючи, що відповідач систематично не сплачує оренду плату за землю то договір оренди земельної ділянки підлягає достроковому розірванню в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/1686/20, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 08.07.2020.

30.06.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову. У відзиві на позов відповідач вказував на безпідставність викладених у позові обставин, адже відповідач взяті на себе зобов`язання виконує належним чином та у відповідності до умов договору. Зокрема, як вказує відповідач, перерахунок розміру орендної плати з застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки ним здійснюється самостійно. Відповідач вважає, що підстави для припинення права користування земельною ділянкою та розірвання договору відсутні. На підтвердження своїх доводів та заперечень відповідачем до відзиву долучено відповідні докази.

Крім того, відповідач просив суд застосувати до позивача заходи процесуального примусу, оскільки, на думку відповідача, позивач зловживає процесуальними правами та звернувся до суду із завідомо безпідставним позовом за відсутності предмета спору.

Розглянувши клопотання відповідача про застосування до позивача заходів процесуального примусу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом (ч. 3 ст. 42 Кодексу).

Статтею 131 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Заходами процесуального примусу, відповідно до ч. 1 ст. 132 Господарського процесуального кодексу України, є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) штраф.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Застосування заходу процесуального примусу пов`язується з наявністю певних підстав і умов, зокрема, тих, що зазначені у ст. 43 Господарського процесуального кодексу України як підстава для визнання зловживанням процесуальними правами.

Суд зазначає, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, до яких, зокрема, віднесено подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Водночас, Господарський процесуальний кодекс України не містить критеріїв визначення дій, метою яких є подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Висновок про дії, метою яких є подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, не повинен ґрунтуватися на припущеннях. В іншому разі висновок про те, що подання такого позову є зловживанням процесуальними правами, не буде переконливим і, відповідно, повернення позовної заяви заявнику може бути розцінене як порушення права позивача на судовий захист.

Враховуючи, що в перебігу розгляду справи судом не встановлено не добросовісного виконання процесуальних обов`язків, зловживання правами та створення протиправних перешкод у здійсненні судочинства позивачем, суд не вбачає підстав для застосування до останнього заходів процесуального примусу, що зумовлює висновки про відмову у задоволенні клопотання відповідача.

На адресу суду 08.07.2020 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів у порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 08.07.2020, із занесенням до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено та відкладено підготовче засідання на 29.07.2020.

Відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, суд виходив з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Враховуючи те, що позивачем не обґрунтовано підстав неможливості отримати докази, які останній просить витребувати в судовому порядку, самостійно, суд відмовив у задоволенні такого клопотання.

29.07.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява про зміну підстав позову, згідно якої позивач просив суд стягнути з відповідача 408856,26 гривень заборгованості з орендної плати за землю за 2018-2019 роки.

Обґрунтовуючи вказану заяву позивач, зокрема із посиланням на підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, вказує, що відповідач зобов`язаний сплачувати орендну плату у розмірі, що не може бути меншим ніж розмір земельного податку, що встановлений Податковим кодексом України для земель сільськогосподарського призначення.

Водночас, як зазначає позивач, в силу приписів пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України відповідач був зобов`язаний самостійно перераховувати розмір орендної плати. Та, оскільки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яку орендує відповідач, складає 11284239,06 гривень та враховуючи, що рішеннями Здорівської СР від 12.07.2017 № 239-22-VII та від 22.06.2018 № 313-32- VII встановлено ставку податку за земельні ділянки фізичних осіб-підприємців, нормативну грошову оцінку яких проведено - 2 відсотки від їх нормативної грошової оцінки, на думку позивача, відповідач за 2018 та 2019 рік мав сплатити по 204428,13 гривень. Але вказана сума не була сплачена відповідачем самостійно, тож позивач просить суд стягнути суму боргу в загальному розмірі 408856,26 гривень в примусовому порядку.

Окрім цього, позивач посилається на те, що систематична несплата відповідачем орендної плати за землю в повному розмірі є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

В судовому засіданні 29.07.2020 судом прийнято до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.07.2020 підготовче засідання відкладено на 02.09.2020.

14.08.2020 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на заяву позивача про зміну підстав позову. У вказаних запереченнях відповідач вказує, що умови договору ним виконуються належним чином, а до моменту внесення відповідних змін до договору оренди земельної ділянки у орендаря не виникає обов`язку зі сплати орендної плати за користування орендованою земельною ділянкою відповідно до нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Також відповідач стверджує, що позивачем не доведено істотного порушення відповідачем умов договору, а тому і не виникло права розірвання договору оренди з підстав визначених у договорі та ст. 32 Закону України «Про оренду землі».

Відповідач зазначає, що внесення змін до договору в частині зміни орендної плати здійснюється виключно за згодою сторін, а умовами договору не передбачено обов`язку орендаря самостійно індексувати розмір орендної плати у зв`язку зі зміною нормативно-грошової оцінки земель.

31.08.2020 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач виклав свої заперечення з приводу аргументів, викладених відповідачем у відзиві, зокрема зазначив, що за умовами п. 2.5. договору оренди земельної ділянки орендна плата збільшується, якщо розмір земельного податку став більшим за орендну плату, тож, як стверджує позивач, орендар земельної ділянки повинен сплачувати орендну плату у розмірі не нижчому, ніж встановлений Податковим кодексом України. А тому необхідність сплати земельного податку у новому розмірі виникла у відповідача незалежно від внесення змін до договору оренди.

02.09.2020 до суду від позивача надійшла заява про залишення позову без розгляду в частині вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного 21.10.2004 між Здорівською сільською радою Васильківського району Київської області та ФОП Мостипаном Євгенієм Євгенійовичем, щодо земельної ділянки, кадастровий номер :01:016:0002, загальною площею 6,165 га (господарчій двір) знаходиться в с. Здорівка на території Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області в межах населеного пункту.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.09.2020 заяву Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області про залишення позову без розгляду в частині вимог про розірвання договору задоволено, підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті на 07.10.2020.

В судове засідання 07.10.2020 з`явились представники позивача та відповідача. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача проти позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.10.2004 Здорівською сільською радою (орендодавець) та ФОП Мостипан Є.Є. (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, згідно п. 1.1. якого орендодавець, згідно з рішенням 16 сесії IV скликання Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області від 03 вересня 2004 року за № 215, надає в оренду, а орендар приймає у строкове платне володіння і користування земельну ділянку, що перебуває у державній власності, загальною площею 6,165 га (господарчий двір) в селі Здорівка, на території Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області, в межах населеного пункту. Цільове призначення - для підсобного сільського господарства з будівництвом господарських споруд. Вказана земельна ділянка відноситься до Здорівської сільської ради згідно з проектом формування території і встановлення меж сільської ради. Грошова оцінка земельної ділянки складає 431586,99 гривень.

Згідно п. 1.2. договору термін дії цього договору - 49 років з дня його підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

За змістом п.п. 2.1., 2.3. 2.5. договору орендна плата земельної ділянки провадиться в розмірі 1,5% від грошової оцінки земельної ділянки - 6473,81 гривень на рік, у вигляді щоквартальних платежів рівними частками на розрахунковий рахунок орендодавця. Індексація платежу проводиться щорічно за офіційними річними показниками інфляції. Перегляд ставок орендної плати може бути здійснено у випадках: передбачених чинним законом; за згодою сторін. Орендна плата збільшується, якщо розмір земельного податку став більшим за орендну плату.

Цей договір набирає чинності після підписання його сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації, у відповідності з вимогами статті 18 Закону України «Про оренду землі».

Договір нотаріально посвідчено 21.10.2004 державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області Павленко Н.В.

Рішенням Здорівської сільської ради від 17.06.2016 № 75-8-VII затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки землі в с. Здорівка Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області, розроблену ТОВ «Інститут землеустрою та земельно-правових відносин».

Згідно рішення Здорівської сільської ради від 12.07.2017 № 239-22- VII «Про встановлення ставок плати за землю на території Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області» встановлено ставки плати за землю на території Здорівської сільської ради на 2018 рік, затверджено Положення про встановлення ставок плати за землю на території Здорівської сільської ради згідно додатку.

Рішенням Здорівської сільської ради від 22.06.2018 встановлено на 2019 рік на території Здорівської сільської ради місцеві податки і збори, зокрема плату за землю, визначивши його елементи згідно додатку 3. Додатком 3 до зазначеного рішення є Положення про встановлення ставок плати за землю на території Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області.

За змістом п.п. 4.2., 13.1, 13.4., 13.5, 13.5.1 Положень, які є додатками до вказаних рішень, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства; розмір та умови внесення орендної плати встановлюються в договорі оренди між орендодавцем та орендарем; Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок; ставка податку на земельні ділянки юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, нормативно-грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 2 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.02.2020 нормативно грошова оцінка земельної ділянки, кадастровий номер :01:016:0002, площею 61646 кв.м., в с. Здорівка, категорія земель:землі сільськогосподарського призначення становить 11284239,06 гривень.

Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 02.06.2020, земельна ділянка із кадастровим номером :01:016:0002 перебуває у користуванні відповідача.

Зазначені обставини в перебігу розгляду справи відповідачем не заперечувалися.

Згідно податкових декларацій за 2018 та 2019 роки відповідач задекларував та сплатив орендну плату у розмірі 21256,65 гривень за кожний рік, що в перебігу розгляду справи сторонами не заперечувалося.

Позивач, посилаючись на наявні в податковій декларацію з плати за землю за 2018 та 2019 роки відомості, вказав, що відповідачем хоча і обчислено самостійно орендну плату в сумі, що відповідає умовам договору, втім такий розрахунок та сплачена сума є меншою за суму земельного податку та розрахована відповідачем без врахування нової нормативної грошової оцінки землі, яка складає 11284239,06 гривень, що призвело до недотримання місцевим бюджетом за 2018 та 2019 роки 408856,26 гривень, розрахованих як різниця між тією сумою орендної плати, що мала бути сплачена відповідачем згідно нової грошової оцінки (225684,78 гривень за кожний рік) та фактично сплаченої відповідачем суми орендної плати (21256,65 гривень за кожний рік).

Отже, посилаючись на те, що відповідачем у передбаченому законом та договором порядку не було сплачено орендну плату із самостійним врахуванням нової нормативної грошової оцінки землі, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить, стягнути з відповідача 408856,26 гривень заборгованості з орендної плати за земельну ділянку, що перебуває у державній власності, загальною площею 6,165 га (господарчий двір) в селі Здорівка, на території Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив про те, що умови договору оренди він виконує належним чином та справно вносить орендні платежі відповідно до поданої декларацій з плати за землю за 2018, 2019 роки, в підтвердження чого суду надано копії банківських виписок.

Та оскільки, зміни до договору, щодо розміру орендної плати сторонами не внесено та позивач внесення таких змін протягом 2018-2019 років не ініціював, підстав для внесення відповідачем суми орендної плати у розмірі, що є більшим ніж той, що визначено згідно договору оренди не має.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із п. «в» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Як встановлено ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 5, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка земель.

Згідно з п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Отже основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

За змістом чч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п. 288.1, 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку.

Згідно приписів п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Таким чином, положеннями Податкового кодексу України та Закону України «Про оренду землі» визначається не фіксований розмір орендної плати за земельну ділянку, а порядок визначення орендної плати за землю. Розмір та порядок обчислення орендної плати мають бути встановлені у договорі оренди, оскільки умови про розмір орендної плати та порядок її обчислення є істотними умовами договору оренди.

Положення п. 2.5. договору оренди, яке передбачає, що орендна плата збільшується, якщо розмір земельного податку став більшим за орендну плату, не може означати узгодження сторонами виникнення у відповідача автоматичного обов`язку проводити сплату орендної плати на рівні, що дорівнюватиме розміру земельного податку, адже збільшення такого податку може бути лише приводом для перегляду розміру орендної плати у бік збільшення, що має відбуватися шляхом узгодження сторонами такого розміру у спосіб внесення змін до договору. Та узгоджений сторонами розмір орендної плати у належний спосіб може як дорівнювати розміру земельного податку так і бути більшим за нього.

З огляду на це достатніх підстав для примусового стягнення з відповідача на користь позивача донарахованої ним суми орендної плати, з урахуванням нової грошової оцінки та нової орендної ставки, вбачається судом безпідставним.

Як вбачається, позивач протягом тривалого часу, наявним у нього правом на ініціювання перегляду розміру орендної плати, не скористався, а тому розглядуваний позов, є скоріше способом виправлення позивачем за рахунок відповідача свого власного безпідставного зволікання ніж способом захисту порушеного права та/чи охоронюваного законом інтересу, адже такого порушення з боку позивача вчинено не було.

Частиною 2 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Виходячи зі змісту ст. 632, 651 Цивільного кодексу України та ст. 30 Закону України «Про оренду землі», за загальним правилом зміна умов договору, в тому числі в частині розміру орендної плати, здійснюється за взаємною згодою сторін. За відсутності такої згоди такий договір може бути змінений за рішенням суду лише у випадках, встановлених умовами договору або в силу закону.

Зважаючи на те, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а її зміна є підставою для перегляду розміру орендної плати і рішення про зміну нормативної грошової оцінки є обов`язковим, а також враховуючи передбачену сторонами у договорі можливість збільшення розміру орендної плати у разі збільшення земельного податку, суд вважає, що позивач набув лише право ініціювати внесення відповідних змін до договору, але не право вимоги до відповідача про сплату орендної плати у розмірі, що є значно більшим, за той що сторонами визначено у договорі за рахунок збільшення нормативно грошової оцінки землі.

Отже, як вбачається, позивач відповідні зміни перед відповідачем не ініціював, із відповідним позовом до суду не звертався, а тому здійснення позивачем розрахунку розміру орендної плати на підставі нової грошової оцінки землі та за новою ставкою, за умови діючого та не зміненого договору оренди не ґрунтується на засадах законності та справедливості, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої ним сум недоотриманої плати за землю за 2018, 2019 роки у загальному розмірі 408856,26 гривень є такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивач обґрунтовує свої вимоги, окрім іншого, рішеннями Здорівської сільської ради від 17.06.2016 яким було затверджено нову грошову оцінку землі та рішеннями від 12.07.2017 та від 22.06.2018, якими були визначені нові ставки податку на землю на 2018 та 2019 рік відповідно (замість 1,5% як визначено договором, визначено 2% від нормативно-грошової оцінки). В тексті рішень від 12.07.2017 та від 22.06.2018 було зазначено, що вони мали бути оприлюднені на офіційних стендах, розміщених в приміщенні Здорівської сільської ради, на інформаційних стендах в засобах масової інформації та на інформаційному веб-сайті Здорівської сільської ради.

Поряд із цим, за змістом ст. 22 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», в редакції чинній станом на час прийняття відповідних рішень, рішення органів місцевого самоврядування, інші нормативно-правові акти публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

За визначенням наведеним у статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання. До регуляторних органів зокрема належать органи місцевого самоврядування.

Положення про встановлення ставок плати за землю на території Здорівської сільської ради, затверджені рішеннями від 12.07.2017 та від 22.06.2018, що розробляється та затверджується органом місцевого самоврядування та врегульовує господарські відносини, що виникають між органом місцевого самоврядування та суб`єктом господарювання, є саме регуляторним актом.

Відповідно до ч. 12 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Отже наведеними нормами законодавства врегульовано, що регуляторні акти мають бути оприлюднені в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, але матеріали справи не містять доказів, що позивач у відповідності до вимог законодавства дотримався вказаного порядку, а тому підстав стверджувати про обізнаність відповідача як про зміну нормативно грошової оцінки землі так і про визначення нової ставки плати за землю та його обов`язок здійснювати розрахунок орендних платежів з урахуванням такої нової грошової оцінки та орендної ставки, вбачається судом безпідставним, адже в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачу було у належним спосіб взагалі доведено про відповідні зміни оцінки та ставки та чи, що він мав бути обізнаний про відповідні зміни.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 408856,26 гривень заборгованості з орендної плати є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, суд відносить на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Здорівської сільської ради Васильківського району Київської області відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення».

Повний текст рішення складено та підписано 20.10.2020.

Суддя Р.М. Колесник