РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.10.2020Справа № 910/6240/20

За позовом Приватного підприємства "Лемар Агро" (м. Стрий)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" (м. Київ)

про стягнення 1.138.542,86 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Гулін Ю.О.

Від відповідача: Глова Н.Ю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Лемар Агро" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" про стягнення 1.138.542,86 грн, з яких: 948.881,21 грн основного боргу, 156.135,11 грн пені, 16.130,98 грн інфляційних втрат, 17.395,56 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов Договору поставки № 28/18 від 02.05.18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.20. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 18.06.20.

16.06.20. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

Позивач на відповідач в судове засідання 18.06.20. не з`явились, подали клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.20. відкладено підготовче засідання на 23.07.20.

09.07.20. позивачем подано відповідь на відзив.

23.07.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 03.09.20.

Позивач та відповідач в судове засідання 03.09.20. не з`явились, відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.20. продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання у справі на 22.09.20.

22.09.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 08.10.20.

В судовому засіданні 08.10.20. позивачем підтримано свої позовні вимоги, відповідач проти позову заперечував.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 06.10.20. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

02.05.18. між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Покупець) було укладено Договір поставки № 2/18 (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1, п. 1.3) Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти і оплатити товар у кількості, по найменуваннях і цінах, зазначених у додатках до Договору. Кількість та асортимент товару, кожної конкретної партії погоджується та визначається сторонами у рахунках та видаткових накладних.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 8.1 з моменту підписання і діє до 31.12.18., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Якщо жодна зі сторін по закінченню дії Договору немає претензій до іншої сторони, то Договір пролонгується на один календарний рік. Даний строк пролонгації Договору не є вичерпним (п. 8.2 Договору).

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у третьої особи та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Датою поставки вважається дата підписання видаткової накладної, що засвідчує факт прийняття Товару Покупцем від Постачальника. При передачі Товару Постачальник зобов`язаний передати: видаткову накладну; податкову накладну; товарно-транспорті накладні на товар; сертифікат якості на товар (п. 2.2 Договору).

У відповідності до наявних в матеріалах справи видаткових накладних та товарно-транспортних накладних, скріплених печатками та підписами сторін, складених на виконання зобов`язань за Договором, позивачем було поставлено відповідачу Товар на загальну суму 9.279.457,21 грн.

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо передачі Товару відповідачу докази, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Жодних заперечень з приводу отримання Товару відповідачем в порядку пункту 4.6 Договору, суду сторонами надано не було.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Покупця за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Постачальником прийнятих за Договором зобов`язань з передання Товару на суму 9.279.457,21 грн.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені до матеріалів справи видаткові та товарно-транспортні накладні є належними доказами передачі Товару відповідачу, а отже виконання позивачем своїх зобов`язань з передання Товару на суму 9.279.457,21 грн в межах Договору здійснено належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.3 Договору сторони погодили, що оплата за кожну партію товару здійснюється протягом 21 банківського дня з моменту одержання в повному обсязі відповідної партії Товару.

Враховуючи означений пункт та пункт 2.2 Договору, на противагу твердженням відповідача, обов`язок відповідача оплатити поставлений товар виникає зі спливом 21 банківського дня з моменту підписання видаткових накладних, з огляду на що строк оплати є таким, що настав.

При цьому, відповідач наголошує, що саме до позовної заяви позивачем не надано податкових накладних, сертифікатів якості та рахунків, однак не заперечує, що означені документи були передані позивачем відповідачу. В свою чергу, неподання до матеріалів справи податкових накладних, сертифікатів якості та рахунків не нівелює висновків суду щодо належного виконання позивачем своїх обов`язків з поставки товару та настання строку оплати такого поставленого товару.

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

У відповідності до наявних в матеріалах справи доказів відповідач сплатив позивачу за Товар 8.380.576,00 грн.

Вказане не заперечено позивачем, однак останнім в позовній заяві вказано про сплату 8.330.576,00 грн, та в подальшому підтверджено доводи відповідача про сплату в травні 2020 року ще 50.000,00 грн до звернення позивача з даним позовом до суду. При цьому, заява про зменшення розміру позовних вимог позивачем не подавалась.

Отже, неоплаченим залишився Товар на суму 898.881,21 грн (за накладними: від 22.05.19. на суму поставки 744456,00 грн (оплачена частково), від 14.06.19. на суму поставки 262.861,50 грн (не оплачена повністю), від 27.06.19. на суму поставки 305.641,20 грн (не оплачена повністю)).

Оскільки грошові кошти від відповідача позивачу не надійшли, то вказане зумовило звернення Приватного підприємства "Лемар Агро" з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За матеріалами справи судом встановлено, що борг відповідача перед позивачем за представленими до матеріалів справи документами становить 898.881,21 грн, з огляду на що вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд відмовляє в позові в частині стягнення 50.000,00 грн основного боргу.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Також позивачем пред`явлено до стягнення 156.135,11 грн пені, 16.130,98 грн інфляційних втрат, 17.395,56 грн 3% річних.

Згідно з п. 6.4 Договору за порушення строків оплати поставленого товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день затримки.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При здійсненні перерахунку судом враховано визначені позивачем періоди для нарахування, враховано, що по накладній на суму 744.456,00 грн прострочення настало з 21.06.19., по накладній на суму 268.861,50 грн з 16.07.19. та для нарахування пені з врахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України тривало до 16.01.20., по накладній на суму 305.641,20 прострочення настало з 29.07.19. та для нарахування пені з врахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України тривало до 29.01.20.

Отже, за перерахунком суду встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 149.140,74 грн пені, 15.061,63 грн 3% річних, 16.130,98 грн інфляційних втрат. Пеню в сумі 6.994,37 грн, 3% річних в сумі 2.333,93 грн нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" (01001, м. Київ, вул. Костьольна,4, кв. 3; ідентифікаційний код 40969842) на користь Приватного підприємства "Лемар Агро" (82400, Львівська обл., м. Стрий, вул. Залізняка, б. 9, кв. 1; ідентифікаційний код 36418926) 898.881 (вісімсот дев`яносто вісім тисяч вісімсот вісімдесят одну) грн 21 коп. основного боргу, 149.140 (сто сорок дев`ять тисяч сто сорок) грн 74 коп. пені, 15.061 (п`ятнадцять тисяч шістдесят одну) грн 63 коп. 3% річних, 16.130 (шістнадцять тисяч сто тридцять) грн 98 коп. інфляційних втрат, 16.188 (шістнадцять тисяч сто вісімдесят вісім) грн 22 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 19.10.20.

Суддя Т.М. Ващенко