РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.10.2020Справа № 910/11685/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт»

до Комунального підприємства «Київпастранс»

про стягнення 94585,25 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення 94585,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконано зобов`язання за Договором №52.19-81 від 13.02.2019 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, у зв`язку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 80280 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 10486,99 грн пені, 1955,76 грн 3% річних та 1862,50 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2020 відкрито провадження у справі №910/11685/20 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у поданому до суду відзиві на позов підтвердив факт поставки товару на виконання умов за Договором №52.19-81 від 13.02.2019 на суму 80280 грн, що підтверджується видатковою накладною №17362 від 16.08.2019. Проте в поданому відзиві відповідач зазначив, що заперечує у задоволені позову в частині нарахованих інфляційних втрат, оскільки позивачем неправильно визначено строк виконання зобов`язання. Окрім того, відповідачем було надано власний розрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого останній просив зменшити суму інфляційних втрат на суму 819,95 грн.

У ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.02.2019 між Комунальним підприємством «Київпастранс» (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» (постачальник, позивач) укладено договір №52.19-81 відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю: «Лляні тканини» код 19230000-7 за ДК 021:2015 (тканини для пошиття одягу), далі - Товар, а покупець сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (Додаток №1), що додається до цього договору і є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 3.1. договору, сума цього договору визначається згідно з специфікацією, що є невід`ємно частиною цього договору і становить 230018,40 грн (разом з ПДВ).

Згідно з п. 3.3. договору, сума договору може бути змінена за взаємною згодою сторін, шляхом укладення відповідної додаткової угоди до цього договору, у випадках передбачених законом.

У п. 5.2., 5.3. договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах DDP згідно з ІНКОТЕРМС-2010 за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 37. Поставка товару здійснюється окремими партіями за окремою письмовою заявкою покупця із зазначенням необхідних найменувань та кількості товару в межах специфікації (Додаток №1) виходячи із їх виробничої необхідності.

Відповідно до п. 6.1.1., 6.1.2. договору, покупець зобов`язаний прийняти поставлений товар, який відповідає технічним і якісним характеристика. Своєчасно та в повному обсязі сплатити за поставлений товар, який відповідає технічним і якісним характеристикам.

Відповідно до п. 12.6. договору, зміни та доповнення до договору вносяться шляхом укладення відповідної додаткової угоди до цього договору, набувають чинності за умови їх підписання уповноваженими особами обох сторін та вважаються його невід`ємними частинами.

Згідно з п. 11.1. договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 включно, але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, які виникли під час дії цього договору.

Специфікацією від 13.02.2019 сторони погодили асортимент, кількість та ціну товару. Дана специфікація підписана представниками покупця та постачальника та скріплена відповідними печатками.

Суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що на виконання взятих на себе зобов`язань за вищезазначеним договором позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується видатковою накладною №17362 від 16.08.2019 на суму 80280 грн, яка підписана представниками сторін.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 6 ст.265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексу України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу положень ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

Факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань з оплати вартості поставленого товару, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в розмірі 80280 грн.

За таких обставин, враховуючи, що зазначену заборгованість відповідач визнає, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в розмірі 80280 грн.

Разом з тим, стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача трьох відсотків річних в сумі 1955,76 грн та інфляційних втрат в сумі 1862,50 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Згідно п.1 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (п. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до п. 7.1. договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат за визначені позивачем періоди, судом встановлено, що під час здійснення розрахунків позивачем неправильно визначено періоди нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Здійснивши власний розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат у відповідності до вимог закону та умов договору, судом встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, зокрема трьох відсотків річних у розмірі 1949,17 грн та інфляційних втрат у розмірі 479,83 грн.

Стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 10486,99 грн суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 7.3. договору сторони погодили, що за порушення термінів оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості поставленого в строк товару, за кожен день прострочення.

Разом з тим, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені судом встановлено, що під час здійснення розрахунку заявленої до стягнення суми пені позивачем неправильно визначено період нарахування суми пені.

Здійснивши власний розрахунок у відповідності до вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору судом визначено, що вимога позивача про стягнення пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 10422,36 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, Набережне шосе, буд. 2; ідентифікаційний код 31725604) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» (02081, місто Київ, вул. Сортувальна, буд. 2; ідентифікаційний код 32043747) 80280 (вісімдесят тисяч двісті вісімдесят) грн заборгованості, 1949 (одна тисяча дев`ятсот сорок дев`ять) грн 17 коп. 3% річних, 479 (чотириста сімдесят дев`ять) грн 83 коп. інфляційних втрат, 10422 (десять тисяч чотириста двадцять два) грн 36 коп. пені, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2069 (дві тисячі шістдесят дев`ять) грн 69 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 21.10.2020.

Суддя Я.В. Маринченко