ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13 жовтня 2020 року Справа № 903/241/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ АГРО», м.Київ

до відповідача: Державного підприємства «Дослідне господарство «Перше Травня» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України», с.Копачівка, Волинська область

про стягнення 947 691 грн. 14 коп.

Головуючий суддя Шум М. С.

Секретар судового засідання: Вижовець М. О.

Представники сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: в.о директора Валентієв О. В.

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ АГРО» в позовній заяві від 01.04.2020 просить суд стягнути з Державного підприємства «Дослідне Господарство «Перше Травня» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» грошові кошти в сумі 947 691 грн. 14 коп. з яких: 620 290 грн. 80 коп. основної заборгованості, 44 054 грн. 90 коп. пені, 248 116 грн. 32 коп. штрафу, 33 988 грн. 54 коп. 20% річних, 1 240 грн. 58 коп. інфляційних, а також 14 215 грн. 38 коп. судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки № 20190111К від 11.09.2019 в частині оплати товару.

Ухвалою суду від 13.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, розгляд справи в підготовчому засіданні призначено на 05.05.2020, запропоновано відповідачу не пізніше ніж у 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду обґрунтований письмовий відзив на позовну заяву, позивачу у п`ятиденний строк з дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив.

У відзиві на позовну заяву від 29.04.2020 №771 відповідач зазначає, що отримав від позивача товар на суму 645 293 грн. 80 коп. з яких 25 000 грн. 00 коп. оплачено позивачу 20.09.2019. Письмова угода між сторонами спору не укладалася, товар надійшов відповідачеві за заявкою ТзОВ «СПЕКТРУМ-АГРО», яке мало інвестувати такий товар в господарство відповідача і відповідно мало розрахуватися за нього, проте цього не зробило. Відтак, борг за товар лягає на ДП ДГ «Перше травня», який буде погашений з нового врожаю, проценти, штрафні санкції відповідачем не визнаються.

13.08.2020 відповідач подав суду клопотання про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛАГРО» оригіналу договору поставки №20190111К від 11.09.2019, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛАГРО» та Державним підприємством «Дослідне господарство «Перше Травня» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України».

Ухвалою суду від 25.08.2020 повідомлено сторони про те, що підготовче засідання у справі №903/241/20 відкладено на 22.09.2020. Позивача зобов`язано до 22.09.2020 подати суду оригінал договору поставки №20190111К від 11.09.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛАГРО» та Державним підприємством «Дослідне господарство «Перше Травня» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України».

На виконання вимог ухвали суду від 25.08.2020 на адресу суду 15.09.2020 надійшли пояснення ТзОВ «ГЛОБАЛ-АГРО» від 10.09.2019 №57 в яких позивач повідомляє, що договір поставки №20190111К від 11.09.2019 укладено між сторонами шляхом електронного засобу зв`язку із одночасним направленням оригіналу договору на адресу відповідача для подальшого його підписання та повернення позивачу. Проте, відповідач підписаний оригінал договору не повернув та утримує два екземпляри договору. Втім, сторонами дотримано письмову форму договору, оскільки воля сторін виражена за допомогою обміну сканованою копією договору поставки №20190111К від 11.09.2019 за допомогою електронного засобу зв`язку. Поряд з цим, умови договору щодо строків оплати товару відображені у листі відповідача №104 від 29.11.2019. Посилання на укладений між сторонами договір міститься у листі відповідача від 22.01.2020 та у платіжному дорученні в якості підстави для здійснення часткової оплати за отриманий товар та в кожній видатковій накладній.

В клопотанні від 29.09.2020 позивач просить суд розгляд справи по суті проводити без участі свого представника, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнає частково в сумі основного боргу, в іншій частині позовні вимоги заперечує, оскільки підписаний між сторонами договір поставки №20190111К від 11.09.2019 відсутній.

Пункт 3 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд встановив фактичні обставини справи:

Згідно з видатковими накладними №905 від 23.09.2019, №908 від 23.09.2019, №909 від 23.09.2019, №910 від 24.09.2019 відповідач отримав від позивача товар на суму 645 260 грн. 80 коп. (а. с. 11-14).

Відповідач перерахував позивачу кошти у формі попередньої оплати за товар в розмірі 25 000 грн. 00 коп. 20.09.2020.

Сторони такі обставини справи підтверджують.

Позивач як на підставу виникнення між сторонами господарських зобов`язань посилається на договір поставки №20190111К від 11.09.2019, зазначає про відсутність у нього оригіналу договору, підписаного та скріпленого печатками обох сторін. Відповідач у відзиві та в судовому засіданні укладення договору оспорює.

Факт укладання зазначеного правочину ТзОВ «ГЛОБАЛ-АГРО» обґрунтовує тим, що договір поставки №20190111К від 11.09.2019 укладено між сторонами шляхом електронного засобу зв`язку із одночасним направленням оригіналу договору на адресу відповідача для подальшого його підписання та повернення позивачу. Відповідач підписаний оригінал договору не повернув та утримує два екземпляри договору. Втім, сторонами дотримано письмову форму договору, оскільки воля сторін виражена за допомогою обміну сканованою копією договору поставки №20190111К від 11.09.2019 за допомогою електронного засобу зв`язку. На підтвердження викладених обставин, до матеріалів справи долучено копію договору поставки №20190111К від 11.09.2019, яка, як зазначено позивачем, в сканованому вигляді надіслана на його електронну адресу відповідачем.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно із ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами. (ч. 1 ст. 208 ЦК України).

З огляду на те, що саме порушенням умов договору поставки №20190111К від 11.09.2019 позивач обґрунтовує правомірність заявлених вимог, а також зважаючи на заперечення відповідача з приводу підписання цього договору, суд витребовував від позивача оригінал договору, що підписаний обома сторонами (для огляду у судовому засіданні).

Позивач оригіналу договору №20190111К від 11.09.2019 не надав. Факт того, що договір між сторонами є укладеним позивач підтверджує сканованою копією договору з електронної пошти.

Проте, суд не може погодитися з твердженням позивача про те, що зобов`язання між сторонами виникли саме на підставі договору поставки №20190111К від 11.09.2019. У суду не має достовірного та допустимого доказу на підтвердження того, що відповідачем погоджено умови, які містяться в тексті долученого до матеріалів справи договору поставки, а відтак і доказів того, що відповідач взяв на себе зобов`язання, встановлені таким договором.

Посилання на договір поставки №20190111К від 11.09.2019 у листі відповідача від 22.01.2020 та в кожній видатковій накладній не є достовірними доказами того, що відповідач взяв на себе саме такі зобов`язання, що містяться в тексті долученого до матеріалів справи договору поставки. Відповідач такі зобов`язання оспорює.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №910/5226/17 належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Поряд з цим, надана позивачем копія договору не може вважатися також електронним документом (договором, що укладений в електронній формі), оскільки не містить будь-яких електронних даних, які слід було б вважати електронним цифровим підписом (з можливістю ідентифікувати підписантів договору) в розумінні наступних приписів законодавства.

Цивільним Кодексом України (ч. 1 ст. 207) передбачена можливість укладання правочину в електронній формі, зокрема правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Так, ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з приписами ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням електронних цифрових підписів, регулюються законом. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Доводи позивача стосовно того, що сторони дійшли спільної домовленості щодо умов договору та дотрималися письмової форми укладення договору шляхом обміну сканованою копією договору поставки, жодним чином не звільняють сторін від обов`язку мати паперові оригіналу вищезазначеного договору та усіх додаткових документів до нього, підписаних та скріплених печатками обох сторін.

Позивач, керуючись принципом добросовісності договірних відносин, повинен був забезпечити збереження оригіналу свого примірнику договору (з підписами та мокрими печатками обох сторін) ще до початку виконання сторонами його умов, оскільки (зважаючи на умови самого договору та приписи чинного законодавства) нічим іншим, окрім оригінального примірника договору, сторона не здатна довести факту укладення такого правочину та виникнення господарських зобов`язань на його підставі.

Згідно з частинами 2, 4 статті 91 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

В цій частині суд зауважує, що окремою підставою вважати надану позивачем копію договору не належним та не допустимим доказом в розумінні норм господарсько-процесуального права, є факт того, що завіряючи таку копію власним підписом з проставленням позначки «згідно з оригіналом» (на останній сторінці договору) позивач, в той же час, неодноразово стверджував, що ніколи не бачив та не отримував оригіналу такого договору, підписаного та скріпленого печаткою з боку відповідача, а відтак не міг перевірити відповідність наданих суду копій оригінальному примірнику.

Відповідач, в свою чергу, заперечуючи проти укладення договору, не заперечує факту поставки товару на суму 645 290 грн. 80 коп. та його часткової оплати в розмірі 25 000 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем виникли господарські зобов`язання на підставі видаткових накладних, які за своєю природою є договором поставки та регулюються відповідними нормами права.

Згідно із ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи викладене, отримання відповідачем товару згідно з видатковими накладними на загальну суму 645 290 грн. 80 коп., часткову передоплату отриманого товару в розмірі 25 000 грн. 00 коп., заборгованість Державного підприємства «Дослідне господарство «Перше Травня» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ-АГРО» за видатковими накладними №905 від 23.09.2019, №908 від 23.09.2019, №909 від 23.09.2019, №910 від 24.09.2019 становить 620 290 грн. 80 коп., відповідачем підтверджується та підлягає до стягнення.

Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, штраф, 20% річних та втрати від інфляції за неналежне виконання умов договору поставки №20190111К від 11.09.2019 з посиланням на відповідні пункти договору.

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що відповідач взяв на себе зобов`язання, передбачені в тексті долученого до матеріалів справи договору поставки шляхом його підписання, а господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі видаткових накладних, підстав для стягнення з відповідача передбачених договором господарських санкцій немає.

Поряд з цим, передбачені ст. 625 ЦК України втрати від інфляції, в розмірі 1 240 грн. 58 коп., що нараховані на суму боргу 620 290 грн. 80 коп. за січень 2020 року підставні та підлягають до стягнення в силу приписів норм закону.

В позові на суму 33 988 грн. 54 коп. 20% річних, 248 116 грн. 32 коп. штрафу та 44 054 грн. 90 коп. пені слід відмовити.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 9 322 грн. 99 коп. відповідно до ст. 49 ГПК України слід віднести на нього.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами належними та допустимими доказами, поданими у відповідності до приписів чинного процесуального законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Перше Травня» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» (вул. Першотравнева, 46, с.Копачівка, Рожищенський район Волинська область, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ АГРО» (вул. Академіка Вільямса, буд. 6Д, оф.43, м.Київ, )

- 620 290 грн. 80 коп. основного боргу, 1 240 грн. 58 коп. втрат від інфляції та 9 322 грн. 99 коп. судового збору, а всього 630 854 грн. 37 коп. (шістсот тридцять тисяч вісімсот пятдесят чотири грн. 37 коп.).

3. В позові на суму 326 159 грн. 76 коп. (в тому числі 33 988 грн. 54 коп. 20% річних, 248 116 грн. 32 коп. штрафу, 44 054 грн. 90 коп. пені) відмовити.

Повний текст рішення

складено 19.10.2020

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя М. С. Шум