ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2020 р. Справа№ 927/166/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Остапенка О.М.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Чернігівської області

від 01.04.2020 (суддя Фесюра М.В.)

у справі № 927/166/20

за заявою боржника ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 )

про неплатоспроможність фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

03 березня 2020 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява про відкриття справи про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , яка мотивована наявністю кредиторської заборгованості в загальному розмірі 1180534,34 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області 05.03.20 заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено строк - десять днів з дня вручення ухвали суду на усунення недоліків заяви шляхом подання до суду доказів внесення на депозитний рахунок Господарського суду Чернігівської області 31530,00 грн авансування боржником винагороди арбітражному керуючому.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 01.04.2020 заяву (№б/н від 25.02.20) ОСОБА_1 про відкриття справи щодо неплатоспроможності фізичної особи разом з доданими до неї документами повернуто без розгляду, у зв`язку з не усуненням недоліків заяви.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, боржник звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу від 01.04.2020, справу передати до Господарського суду Чернігівської області для продовження розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 927/166/20, розгляд справи призначено на 13.10.2020.

Боржник в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений 05.09.2020, тобто належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 090 та інформація з веб-сайту оператора поштового зв`язку.

Згідно з ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Враховуючи, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів ухвалила розглянути справу за наявними матеріалами справи та за відсутності представника боржника.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.02.2020 фізична особа ОСОБА_1 звернувся в господарський суд із заявою про відкриття справи про неплатоспроможність, обґрунтовуючи її наявністю кредиторської заборгованісті в сумі понад 1180 тис. грн та неможливістю її погасити не інакше як через застосування процедур, передбачених КУзПБ.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05.03.2020 заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможніть фізичної особи залишено без руху; встановлено строк - десять днів з дня вручення ухвали суду на усунення недоліків заяви шляхом подання до суду доказів внесення на депозитний рахунок Господарського суду Чернігівської області 31530,00 грн авансування боржником винагороди арбітражному керуючому.

Усуваючи недоліки заяви, боржник 25.03.2020 надіслав клопотання про усунення недоліків заяви фізичної особи ОСОБА_1 про визнання його неплатоспроможним (відкриття провадження у справі про банкрутство), яке зареєстровано в Господарському суді Чернігівської області 27.03.2020 за № 5564.

У клопотанні боржник зазначив про неможливість сплатити авансування винагороди арбітражному керуючому, пославшись на відсутність грошових коштів, що в свою чергу не може бути перешкодою для доступу до судових процедур банкрутства. У зв`язку з чим, боржник просив розглянути питання про можливість стягнення винагороди арбітражного керуючого з кредиторів, вважати недоліки заяви про відкриття справи про неплатоспроможність усунутими та відкрити провадження у справі.

Суд першої інстанції встановивши, що докази внесення на депозитний рахунок Господарського суду Чернігівської області 31530,00 грн авансування боржником винагороди арбітражному керуючому не надано, дійшов висновку про те, що недоліки заяви боржником не усунуто. При цьому, місцевий господарський суд, дослідивши подане боржником клопотання про усунення недоліків (від 24.03.20 б/н), встановив, що боржник фактично повідомляє про відсутність грошових коштів для внесення на депозитний рахунок суду 31530,00 грн авансування винагороди арбітражному керуючому, посилаючись на скрутне матеріальне становище.

У зв`язку зі спливом строку на усунення недоліків, місцевий господарський суд також встановив невиконання боржником вимог ухвали суду від 05.03.2020, що стало підставою для повернення без розгляду заяви про неплатоспроможність на підставі ч. 6 ст. 174 ГПК України.

Частиною 4 статті 11 ГПК України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

За статтею 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Частиною 1 статті 174 ГПК України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Відповідно до ч. 6 ст. 174 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Статтею 113 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Вимоги щодо заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність містяться, зокрема, у статтях 115, 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 116 КУзПБ до заяви про відкриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи мають бути надані докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 КУзПБ господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Частиною 1 статті 38 КУзПБ встановлено, що господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви про відкриття провадження у справі або закінчення строку на усунення недоліків заяви повертає її та додані до неї документи без розгляду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі "De Geouffre de la Pradelle v. France" від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі "Bellet v. France" від 04 грудня 1995 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі "Дія 97 проти України" від 21 жовтня 2010 року).

Враховуючи, що подаючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, особа вправі очікувати задоволення судом такого клопотання, що очевидно надає їй підстави не сплачувати судовий збір, тому одночасна відмова у задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору та визнання неподаною і повернення апеляційної скарги, чи іншого процесуального звернення, є невиправданим, оскільки у разі відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд може продовжити строк заявнику для сплати судового збору. Реалізацією особою процесуального права на подання клопотання про звільнення від сплати судового збору не може оцінюватись судом як невиконання вимог ухвали суду про сплату судового збору та мати наслідком повернення апеляційної скарги, оскільки це за процедурою порушує право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 503/1904/16-ц.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що реалізація особою процесуального права на подання клопотання про звільнення від авансування винагороди арбітражному керуючому та покладення відповідних витрат на кредиторів не може оцінюватись судом як невиконання вимог ухвали про усунення недоліків та мати наслідком повернення поданої заяви про неплатоспроможність, оскільки це за процедурою порушує право на справедливий суд, яке гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Втім, клопотання боржника про усунення недоліків фактично залишене судом першої інстанції без розгляду, без наведення будь-яких доводів та обґрунтувань, з формальним посиланням на те, що боржник підтверджує відсутність у нього грошових коштів.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції зобов`язаний був розглянути по суті викладені у клопотанні питання, зокрема, про можливість стягнення винагороди арбітражного керуючого з кредиторів, із прийняттям відповідного судового рішення про його відхилення чи задоволення. При цьому, в разі відмови у задоволенні клопотання боржника суд повинен був діяти відповідно до вимог статті 119 ГПК України та продовжити строк на усунення недоліків, а не одразу повертати заяву боржнику, оскільки останнього було позбавлено можливості усунути зазначені недоліки з урахуванням прийнятого відповідного процесуального рішення за клопотанням про можливість стягнення винагороди арбітражного керуючого з кредиторів.

Таким чином, колегія суддів зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме статей 169, 170, 174 ГПК України, оскільки боржник хоч і не виконав вимог ухвали Господарського суду Чернігівської області від 05.03.2020 та не надав докази сплати на депозитний рахунок суду авансування винагороди арбітражному керуючому в сумі 31530,00 грн, втім подав клопотання про усунення недоліків та просив розглянути питання щодо можливості стягнення такої винагороди з кредиторів.

В той же час, відповідно до п. 4 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 КУзПБ, арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду.

Частиною 2 ст. 30 КУзПБ передбачено, що сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі. Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Згідно з Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць з 01.01.2020 встановлено у розмірі 2102,00 грн.

Таким чином, авансування винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі п`яти прожиткових мінімумів для працездатних осіб за три місяці виконання повноважень становить 31530,00 грн.

Як вбачається з матеріалів заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, боржником не додано доказів, які підтверджують здійснення ним авансування винагороди керуючому реструктуризацією у встановленому порядку та розмірі.

Разом з тим, в основу апеляційної скарги покладені доводи про відсутність грошових коштів на сплату авансового внеску одноразово, та можливість здійснення витрат на оплату послуг арбітражного керуючого після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність за рахунок кредиторів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язок боржника авансувати вищенаведену винагороду арбітражного керуючого до звернення з відповідною заявою до суду встановлений Кодексом України з процедур банкрутства і подання доказів авансування є обов`язковою умовою, встановленою ст. 116 КУзПБ. При цьому, ані даний Кодекс, ані інші діючі норми законодавства, не містять умов та не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні заяви та вирішенні судом питання про її прийняття до розгляду.

Будь-яких положень, умов та підстав, за яких суд може відстрочити, розстрочити або звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому чинним законодавством України не передбачено.

Також, ст. 116 КУзПБ не містить альтернативного положення про можливість розподілити між кредиторами зобов`язання сплатити кошти за відшкодування витрат арбітражного керуючого (винагороду), пов`язаних з виконанням повноважень у справі, а також створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

При цьому, підстави для застосування судом аналогії закону в даному конкретному випадку відсутні у зв`язку з однозначним врегулюванням даного питання про обов`язок боржника-фізичної особи здійснити авансування винагороди арбітражного керуючого в момент звернення із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Позаяк, суд у відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на наведене, у суду відсутні підстави для звільнення боржника здійснити авансування винагороди арбітражного керуючого, з покладенням такого обов`язку на кредиторів на стадії прийняття до розгляду заяви про неплатоспроможність.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що ОСОБА_1 до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не додав докази, які підтверджують здійснення ним авансування винагороди керуючому реструктуризацією у встановленому порядку та розмірі, що є обов`язковою передумовою для звернення фізичної особи з такою заявою до суду, що не відповідає вимогам ст.116 КУзПБ, вказані недоліки заяви боржник не усунув шляхом подання відповідних доказів, відсутні підстави для задоволення клопотання боржника про покладення такого обов`язку на кредиторів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, хоч і припустився порушення норм процесуального права, проте дійшов вірного висновку про повернення заяви без розгляду на підставі ч. 6 ст. 174 ГПК України, ч. 1 ст. 38 КУзПБ.

Враховуючи, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права не призвели до прийняття помилкової ухвали, а боржник протягом тривалого строку не має наміру та не виконує вимоги ухвали Господарського суду Чернігівської області від 05.03.2020 у встановлений законодавством спосіб - не здійснює авансування винагороди арбітражного керуючого, доводи апеляційної скарги зводяться до формальних підстав та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, колегія суддів доходить висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін оскарженої ухвали.

Судові витрати за розгляд справи апеляційним судом належить покласти на скаржника відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, п. 4 ст. 280, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 06.04.2020 у справі № 927/166/20 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.10.2020.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.М. Остапенко

Н.Ф. Калатай