ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2659/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрфармінг", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросет", с. Шебелинка Балаклійського району Харківської області
про стягнення 81 845,25 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрфармінг" (позивач) звернулось до Господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросет" (відповідач) заборгованість за договором купівлі-продажу №ХАР-653/ЗЧ від 22.01.2020 в сумі 81845,25 грн, яка складається з: 56 856,00 грн. - сума основного бору; 5 257,23 грн - проценти за користування чужими коштами; 2 184,55 грн - пеня; 17 056,80 грн - штраф; 490,67 грн - 3 % річних. Витрати зі сплати судового збору в сумі 2 102,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн. позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлення відповідачу 15-денний термін для подання відзиву на позовну заяву із нормативно-правовим та документальним обґрунтуванням своєї правової позиції.

Згідно зі ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, ухвалу про відкриття провадження у справі від 25.08.2020 отримав 01.09.2020.

Відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи те, що відповідач відзив на позовну заяву у строк встановлений судом не подав, суд вирішує справу в порядку ч. 9 ст. 165 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

16.09.2020 позивачем подано до суду клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 56 856,00 грн у зв`язку з тим, що відповідачем після подання позову до суду 31.08.2020 сплачено на поточний рахунок зазначену суму основного боргу, а тому предмет спору в цій частині відсутній.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

22 січня 2020 року між ТОВ "Укрфармінг" (продавець) та ТОВ "Агросет" (покупець) укладено договір купівлі-продажу № ХАР-653/ЗЧ, відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупця обладнання, запасні частини, витратні матеріали та аксесуари (надалі - товар) окремими партіями, за найменуванням, у кількості, комплектності, асортименті та по ціні продавця, які вказуються в видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити повну ціну кожної окремої партії товару в порядку, визначеному цим Договором (надалі - Договір).

Відповідно до пункту 2.1. Договору ціна одиниці товару та повна ціна кожної окремої партії товару визначаються сторонами в видаткових накладних на партію товару.

Як зазначає позивач, він в повному обсязі та належним чином виконав взяті на себе договірні зобов`язання, передавши у власність покупця окремою партією товар за видатковою накладною № УФ-000001464 від 07.04.2020 на підставі довіреності №48 від 07.04.2020 на отримання відповідальною особою покупця матеріальних цінностей, на загальну суму 56 856,00 грн.

Згідно з п. 2.2.5 Договору покупець протягом 30 календарних днів з моменту фактичного отримання кожної окремої партії товару за рахунок ліміту відпуску товару на умовах відстрочення платежу, зобов`язався перераховувати на поточний рахунок продавця грошові кошти або вносити готівку до каси продавця в оплату повної ціни кожної окремої партії товару.

Проте, відповідач в порушення строку, встановленого п. 2.2.5 Договору, оплату товару не здійснив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 56856,00 грн, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

В процесі розгляду справи відповідач 31.08.2020 сплатив на рахунок позивача зазначену суму основного боргу, що підтверджується випискою банку (а.с. 32). В зв`язку з чим 16.09.2020 позивачем подано до суду клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 56 856,00 грн за відсутністю предмету спору в цій частині.

Суд, розглянувши клопотання позивача про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 56 856,00 грн, зазначає наступне.

Закриття провадження у справі є формою закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Перелік підстав закриття провадження у справі визначений у статті 231 ГПК України, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 2 частини першої статті 231 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору, в тому числі сплати відповідачем суми боргу, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. При цьому, у випадку закриття провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Отже, вирішуючи питання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору, суд повинен на підставі поданих сторонами доказів встановити, що заявлена до стягнення сума боргу дійсно сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі.

Позивач подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору та на підтвердження погашення відповідачем заявленої до стягнення суми основного боргу надав копію виписки банку від 31.08.2020 про сплату відповідачем 56 856,00 грн.

Суд, розглянувши клопотання позивача та докази на його підтвердження, дійшов висновку, що із поданого позивачем доказу та здійсненої відповідачем оплати вбачається, що він стосується безпосередньо предмета спору у даній справі та є достатньою підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, тому відповідне клопотання позивача підлягає задоволенню.

При цьому, суд розглядає позовні вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання умов Договору.

Пунктом 2.4 Договору встановлено, що у разі несплати покупцем повної ціни кожної окремої партії товару в розмірі та в строк, передбачений п. 2.2.5 цього Договору, на користь продавця підлягають нарахуванню та сплаті покупцем проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 25% річних від вартості простроченої частини ціни кожної окремої партії товару, починаючи від дня передачі партії товару до дня його фактичної оплати.

Відповідно до п. 6.1 Договору за порушення строку оплати повної ціни кожної окремої партії товару, передбаченого п. 2.2.5 цього Договору, покупець сплачує на користь продавця окрім відшкодування повної ціни кожної окремої партії товару, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно з п. 6.2 Договору за прострочення покупцем понад 30 днів оплати повної ціни кожної окремої партії товару за цим договором, на користь продавця додатково стягується штраф у розмірі 30% від простроченої частини повної ціни партії товару.

Як стверджує позивач, оскільки станом на момент подання позову оплату отриманого у власність товару відповідач не здійснив, вимоги позивача про стягнення 5 257,23 грн процентів за користування чужими коштами, 2 184,55 грн пені, 17 056,80 грн штрафу та 490,67 грн - 3 % річних, є правомірними.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, суд виходить із наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України). Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Частиною третьою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, за змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

Частиною першою статті 530 ЦК України також встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлений факт порушення відповідачем строку оплати товару, визначеного п. 2.2.5 Договору.

Згідно з приписами частини другої статті 193 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України (частина перша статті 199 ГК України).

Відповідно також до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У п. 2.4 Договору сторони передбачили, що у разі несплати покупцем повної ціни кожної окремої партії товару в розмірі та в строк, передбачений п. 2.2.5 цього Договору, на користь продавця підлягають нарахуванню та сплаті покупцем проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 25% річних від вартості простроченої частини ціни кожної окремої партії товару, починаючи від дня передачі партії товару до дня його фактичної оплати.

Відповідно до п. 6.1 Договору за порушення строку оплати повної ціни кожної окремої партії товару, передбаченого п. 2.2.5 цього Договору, покупець сплачує на користь продавця окрім відшкодування повної ціни кожної окремої партії товару, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Нарахування пені за цим Договором здійснюється до дня остаточного зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця або внесення готівки до каси продавця в розмірі подвійної ціни кожної окремої партії товару.

Згідно з п. 6.2 Договору за прострочення покупцем понад 30 днів оплати повної ціни кожної окремої партії товару за цим договором, на користь продавця додатково стягується штраф у розмірі 30% від простроченої частини повної ціни партії товару.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем наведено наступний розрахунок штрафних санкцій: пеня з періодом нарахування 07.05.2020 - 19.08.2020 від суми Договору (105 днів прострочки) в сумі 2184,55 грн; штраф у сумі 17 056,80 грн; 25% річних (з 07.04.2020 по 19.08.2020) в сумі 5 257,23 грн та 3 % річних (з 07.05.2020 по 19.08.2020) в сумі 490,67 грн.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування і стягнення на свою користь з відповідача 3% річних та 25% річних господарський суд враховує, що за положеннями частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 2.4 Договору сторони передбачили, що на користь продавця підлягають нарахуванню та сплаті покупцем проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 25% річних від вартості простроченої частини ціни кожної окремої партії товару, починаючи від дня передачі партії товару до дня його фактичної оплати.

Оскільки у Договорі встановлений розмір процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 25% річних від вартості простроченої частини ціни кожної окремої партії товару, то стягнення додатково 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України є неправомірним. В зазначеній нормі 3 % річних підлягають стягненню, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. А тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 490,67 грн задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 25% річних за користування чужими коштами в сумі 5 257,23 грн, суд зазначає, що позивачем при їх розрахунку невірно визначений початок періоду їх нарахування - 07.04.2020 замість 07.05.2020, оскільки саме з цієї дати у відповідача виникло прострочення оплати товару у відповідності до п. 2.2.5 Договору. У зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 4 077,79 грн.

Перевіривши період та правомірність нарахування позивачем 2 184,55 грн пені, суд зазначає, що такі нарахування не повністю узгоджуються с нормами чинного законодавства та є арифметично невірними.

Згідно розрахунку пені, здійсненого судом, враховуючи подвійну облікову ставку НБУ, що діяла на момент прострочення, до стягнення підлягає пеня в розмірі 2181,03 грн, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Нарахування позивачем 17 056,80 грн штрафу за прострочення оплати товару у відповідності до п. 6.2 Договору узгоджується з нормами чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 ст. 129 ГПК України судовий збір суд покладає на сторони пропорційно розміру позовних вимог.

Щодо заявлених до стягнення судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн, суд зазначає наступне.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі статтею 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

За приписами ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд також враховує правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №372/1010/16-ц, де зазначено наступне.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених витрат у сумі 20 000,00 грн. адвокат позивача надав: копію договору про надання правової допомоги № 18/08 від 18.08.2020, укладеного між позивачем та адвокатом Гаврильченком Юрієм Олексійовичем, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХВ №002252, ордер серії ХВ №1816 від 18.08.2020, детальний опис виконаних та наданих адвокатом послуг при наданні правової допомоги від 16.09.2020, копію додаткової угоди від 16.09.2020 до договору про надання правової допомоги № 18/08 від 18.08.2020, копію акту надання послуг від 16.09.2020.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Доказів сплати гонорару у заявленому розмірі 20 000,00 грн, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), позивачем не надано.

Суд, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, дійшов висновку про призначення судового засідання для подання позивачем доказів щодо розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За приписами ч. 6 ст. 130 ГПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині рішення вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, а саме надання доказів позивачем щодо оплати понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 130, пунктом 2 частини 1 ст. 231, ст. ст. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросет" (, адреса місцезнаходження: Харківська область, Балаклійський район, село Шебелинка, вул. Центральна, буд. 57) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрфармінг" (, адреса місцезнаходження: Харків, вул. Матросова, 1-А) проценти за користування чужими коштами в сумі 4 077,79 грн., пеню в сумі 2 181,03 грн., штраф в сумі 17 056,80 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2059,02 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

5. В частині стягнення основного боргу в сумі 56 856,00 грн. - закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

6. Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на "02" листопада 2020 року о 10-00 годині.

7. Засідання суду відбудеться в приміщенні господарського суду Харківської області за адресою: 61022, місто Харків, майдан Свободи, 5, 8 під`їзд, 3-й поверх, зал № 332.

8. Надати строк позивачу 10 днів з дня винесення рішення по справі для надання доказів про проведення оплати понесених ним витрат на професійну правничу допомогу (докази оплати надати до суду до початку судового засідання) відповідно до п. 5 ч. 6. ст.238 ГПК України

9. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

10. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "23" жовтня 2020 р.

Суддя Л.В. Шарко