РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.10.2020Справа № 910/8209/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Оушен Лінк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сані Україна»

про стягнення 266 411, 96 грн,

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Оушен Лінк» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сані Україна» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 266 411, 96 грн, з яких: 196 603, 09 грн сума основного боргу, 24 538, 05 грн - пеня, 39 320, 62 грн- штраф, 2 757, 31 грн інфляційні втрати та 3 192, 89 грн 3% річних.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 526, 611, 612, 625 ЦК України, обґрунтовані неналежним виконання відповідачем своїх обов`язків за договором про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення у контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів №0255-Т/18 від 07.12.2018, в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

06.07.2020 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/8209/20, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

10.08.2020 від представника позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи, а саме виписки з банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 23.10.2019 по 03.08.2020 та копії платіжних доручень на виконання вимог ухвали суду.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Станом на дату розгляду справи конверт з ухвалою суду від 09.07.2020 повернуто не було, при цьому, як підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» http://ukrposhta.ua/ua/vidslidkuvati-forma-poshuku про відстеження рекомендованого поштового відправлення за №109, поштове відправлення було вручене позивачу 16.07.2020, про що свідчить відповідна відмітка: «відправлення вручено: особисто»

Отже, відповідач повідомлявся про відкриття провадження в справі № 910/8209/20 належним чином.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними в ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Судом, також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У зв`язку з перебуванням судді Карабань Я.А. у період з 08.09.2020 по 16.10.2020 включно на лікарняному, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу з лікарняного - 19.10.2020.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.12.2018 між позивачем (експедитор) та відповідачем (клієнт) був укладений договір №0255-Т/18 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення у контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів (далі - договір) згідно умов п. п 1.1., 1.2. якого, експедитор зобов`язується за відповідну плату та за рахунок клієнта надати транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів у великотоннажних контейнерах морським, автомобільним, залізничним транспортом, а також, додаткові послуги, необхідні для організації доставки вантажу. Транспортно-експедиторські послуги за цим договором надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи інших держав, внутрішніх перевезеннях територією України.

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2. договору, організація виконання експедитором визначених договором послуг здійснюється на підставі заявки, яка оформлюється та узгоджується сторонами. Заявка є додатком та невід`ємною частиною договору. В заявці визначається характеристика вантажу, його особливості, вага і кількість вантажу (контейнерів), маршрут, вид транспорту, вартість послуг (ставка) з врахуванням плати експедитору, перелік послуг що замовляються, найменування вантажовідправника та вантажоодержувача та інші необхідні умови.

Сторони визначають юридичну силу заявки, узгодженої сторонами за допомогою засобів факсимільного зв`язку або електронної пошти (сканована копія) до отримання сторонами оригіналів (п. 2.5. договору).

Експедитор має право на відшкодування додаткових документально підтверджених витрат, що виникли при виконанні цього договору, якщо такі витрати понесені в інтересах клієнта (п. 3.2.4. договору).

Пунктом 3.3.10. договору, клієнт вчасно оплачує послуги та додаткові витрати за понаднормовий простій контейнерів в порту і кінцевому місці призначення (демередж, детеншн, зберігання) за тарифами судноплавної лінії і порту призначення та додаткові заходи контролю (зважування, рентген, огляд) за тарифами відповідного терміналу, на підставі рахунків експедитора, навіть якщо такий простій та/або додаткові заходи контролю сталися не з вини клієнта. Податок на додану вартість за такі послуги нараховуються згідно чинного законодавства.

Згідно з п. 3.3.16. договору, після надання експедитором послуг, передбачених цим договором, приймає та підписує акт надання послуг. Якщо в межах 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання акту наданих послуг клієнт не повернув підписаний акт та не надіслав зауваження до нього, послуги вважаються прийнятими клієнтом без зауважень.

Згідно п. 4.1. договору, ціна послуг (ставка) погоджується сторонами в заявці.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що вартість договору складає сукупність платежів зі сплати належної плати експедитору та витрат понесених експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання цього договору. Розмір плати експедитору без ПДВ розраховується як різниця між сумою без ПДВ, що перерахована клієнтом за комплекс транспортно-експедиторських послуг та вартістю без ПДВ послуг третіх осіб, залучених експедитором до виконання умов договору. розмір плати експедитора з ПДВ розраховується додаванням суми ПДВ до суми плати експедитору без ПДВ.

Оплата робіт та послуг здійснюється клієнтом протягом 3 (трьох) банківських днів з часу пред`явлення рахунку на умовах передплати, якщо в заявці або інших додатках до договору на конкретну партію вантажу не узгоджені інші терміни, порядок і умови розрахунків. Рахунки, що пред`являються експедитором за цим договором можуть направлятись засобами електронної пошти, факсимільним зв`язком, за допомогою поштових служб або вручаються особисто представнику клієнта (п. 4.3. договору).

Відповідно до п. 4.4. договору, остаточні розрахунки сторонами здійснюються з врахуванням фактичних витрат експедитора. У разі якщо витрати експедитора перевищили узгоджену сторонами суму, клієнт компенсує понесені експедитором додаткові витрати, що підтверджені документально.

Розрахунки за договором здійснюються відповідно до чинного законодавства України в національній валюті України - гривні в безготівковій формі шляхом переказу відповідних грошових коштів на рахунок експедитора. У випадку, коли вартість послуг встановлена в іноземній валюті, розрахунки здійснюються в національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на день оформлення рахунку, з врахуванням ПДВ (п. 4.5. договору).

У пункті 4.7. договору сторони визначили, що всі додаткові витрати (демередж, детеншн, зберігання, митний огляд, оформлення додаткових документів тощо), які виникли у експедитора в процесі транспортування вантажу, підлягають сплаті клієнтом протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту їх припинення.

Згідно з п. 5.10. договору, клієнт несе відповідальність за несвоєчасну оплату експедитору вартості комплексу транспортно-експедиторських послуг у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення, за весь термін тривання порушення. Якщо термін прострочення перевищує 30 календарних днів, клієнт додатково сплачує штраф у розмірі 20 % від вартості наданих послуг. У разі існування боргу за рахунками експедитора більше 30 днів, експедитор має право припинити видачу наступних вантажів клієнту.

Клієнт несе відповідальність за витрати та збитки експедитора, що виникли у ході виконання цього договору, незалежно від наявності вини клієнта, якщо інше прямо не передбачено цим договором (п. 5.17. договору).

Пунктом 7.5. договору сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання клієнта за цим договором припиняється через три роки з дня, коли зобов`язання мало бути виконано на підставі ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 8.1. договору, будь-які документи (включаючи замовлення, повідомлення, ін.), які згідно з положеннями цього договору, відправляються будь-якою із сторін по факсу чи електронній пошті іншій стороні, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути представлені до судових інстанцій в якості належних доказів та не можуть заперечуватись жодною зі сторін.

У пункті 9.1. договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе обов`язків. Договір автоматично продовжуються на кожний наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін за один місяць до закінчення дії договору не надішле письмове повідомлення другій стороні про його розірвання.

23.10.2019 відповідач подав заявку № 2 про надання транспортно-експедиторських послуг на отримання та вивезення з території ОМТП-Київ - Покровськ 31 контейнер.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору, ним було надано транспортно-експедиторські послуги відповідачу щодо організації перевезення пиломатеріалів у 31 контейнері: FCIU3100678, UACU4052421, TCLU2270019, UACU4118998, TEMU1845754, HLXU3178913, GVCU2068434, BSIU2156047, TCLU3087131, GLDU5610774, TCKU1396026, TCLU2841231, DFSU1215352, GATU1313971, GLDU9500224, UACU3423868, UACU4034460, TGHU0897570, HLXU3481745, TGHU1491190, XLXU3335334, FBIU0095679, UACU4008814, FBIU0100137, HLXU3124985, TEMU1856506, BSIU2799110, CPSU1725864, HLBU1032060, TEMU1600221, HLBU1042561 із порту Далянь, Китай до порту Одеса, Україна.

Позивач вказує, що експедиторські послуги за заявкою №2 відповідачем сплачені в повному обсязі, відповідно до платіжних доручень №44 від 26.12.2018 на суму 47 049, 18 грн та № 50 від 29.10.2019 на суму 1 781 880, 00 грн.

Проте, під час надання таких послуг, позивачем було понесено дадаткові витрати, які мають бути компенсовані відповідачем відповідно до умов договору.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач на підставі довіреності уповноважив позивача на виконання й організацію виконання послуг в Одеському порту, пов`язаних з портовою експедицією, перевезенням та перевантаженням вантажів, які слідують у контейнерах по лінійному коносаменту HLCUDL в контейнерах: №№ FCIU3100678, UACU4052421, TCLU2270019, UACU4118998, TEMU1845754, HLXU3178913, GVCU2068434, BSIU2156047, TCLU3087131, GLDU5610774, TCKU1396026, TCLU2841231, DFSU1215352, GATU1313971, GLDU9500224, UACU3423868, UACU4034460, TGHU0897570, HLXU3481745, TGHU1491190, XLXU3335334, FBIU0095679, UACU4008814, FBIU0100137, HLXU3124985, TEMU1856506, BSIU2799110, CPSU1725864, HLBU1032060, TEMU1600221, HLBU1042561.

Відповідно до рахунку на оплату №325444 від 08.11.2019 по договору №0255/Т/18 від 07.12.2018, виставленого позивачем відповідачу за надання послуг по додатковим витратам нараховано 196 603, 09 грн з урахуванням ПДВ, а саме: за організацію послуг із зберігання в порту в розмірі 12 367, 88 грн, за послуги з організації зважування контейнерів- 269, 70 грн, за ремонт контейнерного обладнання - 5000, 05 грн, за додаткове використання транспортного засобу - 178 965, 46 грн.

17.04.2020 позивач звертався з претензію за №75 до відповідача, з вимогою про сплату протягом 10 робочих днів з дня отримання претензії 196 603, 09 грн додаткових витрат.

Однак, зазначений лист залишено відповідачем без відповіді.

Враховуючи викладене вище, позивач звернувся до суду і просить стягнути суму грошових коштів у розмірі 266 411, 96 грн, з яких: 196 603, 09 грн сума основного боргу, 24 538, 05 грн - пеня, 39 320, 62 грн- штраф, 2 757, 31 грн інфляційні втрати та 3 192, 89 грн 3% річних.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 929 Цивільного кодексу України, яка узгоджується із положеннями статті 316 Господарського кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Статтею 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

На підтвердження понесених позивачем додаткових витрат надано належним чином завірені копії наступних документів: рахунок на оплату, виставлений ТОВ «ЮГАС ЛТД» №СФ-1428 від 06.11.2019 на суму 5000, 00 грн, акт надання послуг № 1428 від 06.11.2019, рахунки, виставлені Дочірнім підприємством «Контейнерний Термінал Одеса компанії «ЕЙЧ ЕЙЧ ЕЛ ЕЛ Інтернешнл ГмбХ» № 36609 від 31.10.2019 на суму 77 175, 86 грн, №36469 від 31.10.2019 на суму 3 206, 53 грн, №36953 від 06.11.2019 на суму 31 033, 79 грн, акти надання послуг б/н від 31.10.2019 та від 06.11.2019, рахунки на оплату, виставлені ТОВ «Є ОБРАТКА» №293 від 07.11.2019, № 291 від 07.11.2019, №294 від 08.11.2019 та акти надання послуг №293 від 07.11.2019, №291 від 07.11.2019, № 294 від 08.11.2019 та платіжні доручення про сплату зазначених рахунків № 73159 від 22.11.2019, 73257 від 26.11.2019, № 73112 від 21.11.2019, № 73111 від 21.11.2019, № 72395 від 07.11.2019, № 73517 від 29.11.2019, № 73628 від 02.12.2019, № 73626 від 02.12.2019, №73688 від 03.12.2019, № 73689 від 03.12.2019.

Статтею 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" передбачено обов`язок клієнта у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Як встановлено судом вище, позивач належним чином підтвердив понесені витрати в розмірі 196 603, 09 грн.

За встановлених судом обставин, підписавши заявку про надання транспортно -експедиторських послуг №2 від 23.10.2019, яка є додатком до договору №0255-Т/18 від 07.12.2018, позивач прийняв умови виконання перевезення на викладених в договорі та заявці умовах.

У відповідності до п. 3.2.4 договору, експедитор має право на відшкодування додаткових документально підтверджених витрат, що виникли при виконанні цього договору, якщо такі витрати понесені в інтересах клієнта.

Клієнт, у відповідності до п. 3.3.10 договору та умов заявки зобов`язаний вчасно оплачувати послуги та додаткові витрати за понаднормовий простій контейнерів в порту і кінцевому місці призначення (демередж, детеншн, зберігання) за тарифами судноплавної лінії і порту призначення та додаткові заходи контролю (зважування, рентген, огляд) за тарифами відповідного терміналу, на підставі рахунків експедитора, навіть якщо такий простій та/або додаткові заходи контролю сталися не з вини клієнта. Податок на додану вартість за такі послуги нараховуються згідно чинного законодавства.

У пункті 4.7. договору, визначено, що всі додаткові витрати, у т.ч. зберігання, які виникли у експедитора в процесі транспортування, підлягають сплаті клієнтом протягом 3 (трьох) банківських днів дати пред`явлення експедитора відповідного рахунку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як передбачено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що позивачем на замовлення відповідача надано останньому транспортно-експедиторські послуги з перевезення, а відповідач своєчасно не оплатив такі послуги.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи, що сума заборгованості за надані послуги в сумі 196 603, 09 грн станом на день прийняття рішення відповідачем не сплачена, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, факт надання/отримання послуг документально підтверджено та сторонами не заперечується, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості в розмірі 196 603, 09 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, у зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повної та своєчасної сплати за договором про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення в контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів, позивачем нараховано до стягнення 24 538, 05 грн пені за загальний період з 14.11.2019 по 29.05.2020 та 39 320, 62 грн штрафу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Сторони в пункті 5.10. договору погодили, що клієнт несе відповідальність за несвоєчасну оплату експедитору вартості комплексу транспортно-експедиторських послуг у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення, за весь термін тривання порушення. Якщо термін прострочення перевищує 30 календарних днів, клієнт додатково сплачує штраф у розмірі 20 % від вартості наданих послуг. У разі існування боргу за рахунками експедитора більше 30 днів, експедитор має право припинити видачу наступних вантажів клієнту.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Разом з тим, пунктом 7.5. договору сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання клієнта за цим договором припиняється через три роки з дня, коли зобов`язання мало бути виконано на підставі ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем у розмірі 24 538, 05 грн за загальний період з 14.11.2019 по 29.05.2020, судом встановлено, що він є арифметично невірним. Так за розрахунком суду, сума пені за визначений позивачем період становить 24 538, 26 грн.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 237 ГПК України, відповідно до якої, суд не може вийти за межі позовних вимог, позовна вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в розмірі визначеному позивачем - 24 538, 05 грн.

Також, вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу, що передбачений пунктом 5.10. договору за прострочення строків оплати товару понад 30 календарних днів у розмірі 20% від несвоєчасно оплаченої суми, нарахований позивачем у розмірі 39 320, 62 грн (196 603, 09 грн * 20 %) підлягає задоволенню.

Крім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 192, 89 грн 3% річних за загальний період з 14.11.2019 по 29.05.2020 та 2 757, 31 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Перевіривши розрахунок 3% річних, судом визнано його обґрунтованим та арифметично вірним, тому вимога позивача про стягнення 3 192, 89 грн 3% річних підлягає задоволенню.

Щодо заявленої вимоги позивачем стягнути з відповідача 2 757, 31 грн інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Розрахунок втрат від інфляції здійснено позивачем за загальний період з 14.11.2019 по 29.05.2020.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що він є арифметично невірним.

У зв`язку з чим, судом здійснено власний розрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого інфляційна складова боргу становить 3 355, 39 грн, що є більшою сумою ніж заявлено позивачем - 2 757, 31 грн.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 237 ГПК України, відповідно до якої, суд не може вийти за межі позовних вимог, вимога позивача про стягнення 2 757, 31 грн інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 196 603, 09 грн основної заборгованості, 24 538, 05 грн пені, 39 320, 62 грн штраф, 3 192, 89 грн 3 % річних та 2 757, 31 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 129, 232-234, 240, 250-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сані Україна» (03062, місто Київ, вулиця Кулібіна, будинок 4/2, офіс 7, ідентифікаційний код 42089933) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Оушен Лінк» (65005, місто Одеса, вулиця Середня, будинок 83-А, ідентифікаційний код 36554180) 196 603 (сто дев`яносто шість тисяч шістсот три) грн 09 коп. основного боргу, 24 538 (двадцять чотири тисячі п`ятсот тридцять вісім) грн 05 коп. пені, 39 320 (тридцять дев`ять тисяч триста двадцять) грн 62 коп. штрафу, 2 757 (дві тисячі сімсот п`ятдесят сім) грн 31 коп. інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 3 192 (три тисячі сто дев`яносто дві) грн 89 коп. та судовий збір у розмірі 3 996 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто шість) грн 18 коп.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань