ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. ОдесаСправа № 915/2420/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

при секретарі Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

від позивача: Мельник О.М.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція

на рішення господарського суду Миколаївської області від 02.07.2020, суддя в І інстанції Давченко Т.М., повний текст якого складено 06.07.2020 в м. Миколаєві

у справі № 915/2420/19

за позовом: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція

до відповідача: Комунального підприємства ГРААЛЬ Костянтинівської селищної ради,

про стягнення 1 870 427 грн. 40 коп.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція (далі ДП «НАЕК «Енергоатом», Компанія) звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до Комунального підприємства ГРААЛЬ Костянтинівської селищної ради (далі Підприємство) про стягнення 1 512 862,71грн. основного боргу, 134 227,43 грн. 7% штрафу, 159 663,28 грн. пені, 32 645,79 грн. втрат від інфляції, 13 817,15 грн. 3% річних та 17 211,04 грн. 5% штрафу, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем договору № 06-05/ПУ-39985 від 01.11.2017 на водопостачання.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що Підприємством було порушено умови договору, а саме несвоєчасно та не в повному обсязі здійснено оплату за відпущену Компанією питну воду на господарські потреби у період з липня 2018 по вересень 2019р.р. включно.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 02.07.2020, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14.07.2020, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з комунального підприємства ГРААЛЬ на користь державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція грошові кошти у загальній сумі 1 637 101 грн. 09 коп., із яких: 1512862 грн. 71 коп. основний борг; 13 817 грн. 15 коп. 3 % річних; 32 645 грн. 79 коп. інфляційні втрати; 33 556 грн. 86 коп. ? 7 % штраф; 4302 грн. 76 коп. ? 5 % штраф; 39915 грн. 82 коп. ? пеня, а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 28056 грн. 41 коп. У задоволені решти вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими. Водночас, враховуючи клопотання Підприємства про зменшення розміру стягуваної пені та штрафу, суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК України та частини першої статті 233 ГК України зменшив розмір пені та штрафу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зменшення розміру пені та штрафу, Компанія звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування всіх фактичних обставин справи, невідповідність викладених у рішенні висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду попередньої інстанції частково та змінити рішення, а саме задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що ухвалюючи рішення про зменшення стягнення штрафних санкцій господарський суд Миколаївської області неправильно застосував норми матеріального права, а саме: ст. ст. 629, 624, 625 ЦК України. На думку позивача, господарський суд надмірно зменшив суму неустойки, оскільки не прийняв до уваги недобросовісне ставлення відповідача до обов`язку виконання зобов`язань в частині оплати за водопостачання, тому що із самого початку укладення договору відповідач недобросовісно виконував його умови, оскільки на дату звернення до суду із позовною заявою, сума основного боргу складала 1 512 862, 71 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу Підприємство заперечує проти її задоволення посилаючись на те, що із змісту звіту КП "ГРААЛЬ" про фінансові результати за 9 місяців 2019 року вбачається, що фінансовий стан відповідача є несприятливим, а кредиторська заборгованість перевищує дебіторську заборгованість, а також майже вдвічі перевищує прибуток за звітний період. Судом першої інстанції прийнято до уваги, що відповідач не ухиляється від сплати основної заборгованості та частково здійснив її погашення, що відповідач є підприємством комунальної форми власності. основним видом діяльності якого є задоволення потреб населення, підприємств, установ організацій в наданні послуг водопостачання та водовідведення, тобто є об`єктом, який надає послуги населенню, об`єктам соціальної інфраструктури населеного пункту, що в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків, внаслідок порушення відповідачем договірних зобов`язань за договором. Здійснивши з урахуванням викладених обставин оцінку ступеня вини відповідача у простроченні виконання зобов`язань за договором та причин неналежного виконання зобов`язань, ураховуючи інтереси обох сторін, суд першої інстанції вірно визначив за можливе зменшити розмір стягуваної пені та штрафу на 75%. За таких обставин відповідач вважає, що судом першої інстанції було прийнято справедливе, обґрунтоване та законне рішення.

Про день, час і місце розгляду справи сторони в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте відповідач не скористався наданим законом правом на участь свого представника в засіданні суду. Оскільки матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, а частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01.11.2017 року між ДП НАЕК «Енергоатом» (постачальник) та Підприємством (абонент) було укладено договір № 06-05ПУ-39985 на водопостачання, за умовами п. 1.1 якого постачальник взяв на себе зобов`язання відпускати абоненту питну воду (водопостачання) на господарські потреби, згідно з Державними санітарними нормами та правилами Гігієнічні вимоги до коди питної, призначені для споживання людиною (ДСанПін 2.2.4-171-10), а абонент ? оплачувати за використану питну воду в кількості та розмірах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору, при виконанні умов договору Сторони зобов`язуються керуватися Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водо відведеш і я в населених пунктах України, затвердженими Наказом Міністерства з питань ЖКГ України від 27.06.2008 № 190.

Відповідно до п.п. 2.1.1-2.1.3, 2.1.6 договору, постачальник зобов`язаний, зокрема, забезпечити абонента питною водою згідно ДСанПін 2.2.4-171-10, у кількості 235568,16 м3/рік, що є лімітом споживання води та підтверджується розрахунком-заявкою (додаток №2 до договору); підтримувати в точці приєднання абонента до водопровідної мережі розрахунковий напір не нижче передбаченого п. 2.26 CНіП 2.04.02-84; регулярно контролювати стан водолічильників абонента, правильність зняття абонентом показників водолічильників, надання ним даних про обсяг споживання води, а також раціональне використання води абонентом; щомісячно, в передостанній робочий день звітного місяця, разом з абонентом складати акт про обсяг питної води, відпущеної абоненту за показниками приладів обліку. встановлених па межі експлуатаційної відповідальності сторін.

За умовами п.п. 2.2.5, 2.2.8 договору, абонент зобов`язаний, зокрема, щомісячно, в передостанній робочий день звітного місяця, разом з постачальником складати акт про обсяг використаної питної води за показниками приладів обліку. встановлених па межі експлуатаційної відповідальності сторін; проводити оплату за відпущену постачальником питну воду в строки і порядку передбачені цим договором.

Згідно з п.п. 3.1-3.2 договору об`єм споживання води за звітний період, встановлений з 1 по 31 (30) чиєю поточного місяця, визначається за показниками водолічильників, встановлених належним чином, а при їх відсутності чи при поривах, які виникли па мережах абонента до водолічильника ? по повному перерізу труби ввода.

Розрахунки за водопостачання здійснюються по встановленим тарифам, діючим на період дії договору.

Порядок встановлення і застосовування тарифів регулюється уповноваженими органами відповідно з вимогами чинного законодавства. При зміні тарифів розрахунки проводяться за новими тарифами з дня їх введення. Постачальник письмово повідомляє абонента про зміну тарифів. Повідомлення є невід`ємною частиною договору.

Тарифи на послуги водопостачання на момент укладання договору складає 3,44 гри. за 1 м3 (без урахування ПДВ 20%).

Орієнтовно вартість послуг по договору складає 972425,36 грн. з ПДВ.

Пунктом 3.3 договору визначено, що оплату за фактично отримані послуги абонент проводить щомісячно на підставі пред`явлених постачальником рахунків на оплату протягом 14 календарних днів від дати одержання рахунку. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Постачальник направляє абоненту рахунки цінним листом з повідомленням про вручення. Грошові кошти перераховуються абонентом по платіжним реквізитам, вказаним у рахунку, пред`явленому постачальником до оплати.

При ненадходженні на поточний рахунок постачальника грошових коштів до 20 числа місяця, слідуючого за місяцем, в якому надавалися послуги, постачальник має право попередити абонента про припинення постачання йому води до повного погашення заборгованості, після чого постачання води буде відновлено тільки за письмовою згодою сторін.

Відповідно до п.п. 6.1-6.2 договору, він вступає в силу з дати підписання його обома сторонами, скріплення підписів печатками та діє по 31.10.2018 включно в частині постачання питної води, а в частині розрахунків ? до повного розрахунку; постачальник відпускає абоненту питну воду з 01.11.2017; відповідно до п. 3 ст. 631 ЦК України, умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами, що виникли до його укладення. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору протягом одного місяця до закінчення терміну його дії, він вважається пролонгованим на наступний рік і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

На виконання умов договору позивачем протягом липня 2018 вересня 2019 року відпущено відповідачеві питну воду на загальну суму 2161639,16 грн., що не заперечується відповідачем та підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними представниками сторін актами використання питної води, а саме: за липень 2018 року ? в обсязі 26307 мЗ/міс; за серпень 2018 року ? в обсязі 24779 мЗ/міс; за вересень 2018 року ? в обсязі 14517 мЗ/міс; за жовтень 2018 року ? в обсязі 10295 мЗ/міс; за листопад 2018 року ? в обсязі 11240 м /міс; за грудень 2018 року ? в обсязі 9036 мЗ/міс; за січень 2019 року ? в обсязі 8288 мЗ/міс; за лютий 2019 року ?? в обсязі 8915 мЗ/міс; за березень 2019 року ? в обсязі 8926 мЗ/міс; за квітень 2019 року ? в обсязі 8807 мЗ/міс; за травень 2019 року ? в обсязі 25466 мЗ/міс; за червень 2019 року ? в обсязі 28979 мЗ/міс; за липень 2019 року ? в обсязі 30629 мЗ/міс; за серпень 2019 року ? в обсязі 22019 мЗ/міс; актом використання питної води за вересень 2019 року в обсязі 22110 мЗ/міс, складеного Компанією у порядку п. 4.2.3 договору (у зв`язку з виходом з ладу приладу обліку споживання питної води, про що абонент своєчасно повідомив постачальника);

На підставі зазначених вище актів позивачем виставлено та направлено відповідачеві відповідні рахунки на загальну суму 2161639 грн. 16 коп., а саме, рахунки: від 31.07.2018 № PC, 18-3008 на суму 218453 грн. 33 коп.; від 31.08.2018 № PC, 18-3210 на суму 205764 грн. 82 коп.; від 30.09.2018 № PC, 18-3395 на суму 120549 грн. 17 коп.; від 31.10.2018 № PC, 18-3547 на суму 85489 грн. 68 коп.; від 30.11.2018 № PC, 18-3755 на суму 93336 грн. 96 коп.; від 31.12.2018 № PC, 18-3988 на суму 75034 грн. 94 коп.; від 31.01.2019 № PC, 19-59 на суму 68823 грн. 55 коп.; від 28.02.2019 № PC, 19-409 на суму 74030 грн. 16 коп.; від 31.03.2019 № PC, 19-548 на суму 74121 грн. 50 коп.; від 30.04.2019 № PC, 19-865 на суму 73133 грн. 33 коп.; від 31.05.2019 № PC, 19-973 на суму 211469 грн. 66 коп.; від 30.06.2019 № PC, 19-4147 на суму 240641 грн. 62 коп.; від 31.07.2019 № PC, 19-4338 на суму 254343 грн. 22 коп.; від 31.08.2019 № PC, 19-4506 на суму 182845 грн. 78 коп.; від 30.09.2019 № PC, 19-4659 на суму 183601 грн. 44 коп.

Відповідач свій обов`язок щодо своєчасної оплати за відпущену питну воду виконав частково, а саме сплатив на користь позивача кошти у розмірі 648776,45 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками по рахунку позивача та актом звірки взаємних розрахунків станом на 05.11.2019, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печатками.

Тобто сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 1 512 862,71 грн., що відповідачем не заперечується. У зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання за спірним договором, позивачем нараховано до стягнення 134 227,43 грн. 7% штрафу, 159 663,28 грн. пені, 32 645,79 грн. втрат від інфляції, 13 817,15 грн. 3% річних та 17 211,04 грн. 5% штрафу, і саме ці вимоги були предметом розгляду суду першої інстанції.

Отже, спір у справі стосується стягнення 1 512 862,71грн. основного боргу, 134 227,43 грн. 7% штрафу, 159 663,28 грн. пені, 32 645,79 грн. втрат від інфляції, 13 817,15 грн. 3% річних та 17 211,04 грн. 5% штрафу, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем договору № 06-05/ПУ-39985 від 01.11.2017 на водопостачання.

Разом з тим, предметом апеляційного оскарження позивача стала правомірність відмови судом попередньої інстанції у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 100 670,57 грн. 7% штрафу, 119 747,46 грн. пені та 12 908,28 грн. 5 % штрафу.

Судове рішення місцевого суду в частині стягнення з відповідача суми основного боргу, втрат від інфляції та 3% річних жодною із сторін спору не оскаржується.

Колегія суддів враховує, що відповідно до статті 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Згідно із статтею 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 530, 610-612 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Судом установлено, що сума основного боргу відповідача перед позивачем за договором складає 1 512 862,71 грн. Тобто Компанією доведено порушення Підприємством умов спірного договору та наявність заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно із статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.5 договору, у випадку несвоєчасної оплати платіжних документів в зазначений термін абонент сплачує пеню у розмірі 0,1% від суми платежу за кожний день прострочення, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за період, за який сплачується пеня, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7%.

Крім того, відповідно до п. 3.4 договору, при проведенні розрахунків за послуги згідно з договором абонент зобов`язаний в платіжному дорученні в графі Призначення платежу зазначати: Оплата за послуги за (період) згідно договору №06-05/ПУ-39985 від 01.11.2017 у сумі, в тому числі ПДВ20%, рахунок №. Абонент несе відповідальність за дотримання вказаних вимог, за недотримання передбачається нарахування штрафних санкцій в розмірі 5% від суми, яка підлягає оплаті.

Судом встановлено, що Підприємством в порушення п. 3.4 договору не зазначено номери рахунків у частині платіжних доручень, а саме, доручень: від 31.10.2018 на суму 20000 грн.; від 06.11.2018 на суму 13000 грн.; від 26.11.2018 на суму 380 грн.; від 26.11.2018 на суму 20000 грн.; від 14.12.2018 на суму 11000 грн.; від 10.04.2019 на суму 8000 грн.; від 10.04.2019 на суму 8000 грн.; від 07.05.2019 на суму 8000 грн.; від 12.07.2019 на суму 29000 грн.; від 29.07.2019 на суму 24000 грн.; від 06.05.2019 на суму 8000 грн.; від 29.07.2019 на суму 4140 грн. 99 коп.; від 29.07.2019 на суму 24000 грн.; від 12.08.2019 на суму 42000 грн.; від 15.08.2019 на суму 39000 грн.; від 30.08.2019 на суму 9311 грн.15 коп.; від 30.08.2019 на суму 11988 грн.85 коп.; від 11.09.2019 на суму 25000 грн.; від 26.09.2019 на суму 35000 грн.; від 30.09.2019 на суму 4400 грн. Загальна сума, яка підлягала оплаті згідно указаних вище платіжних доручень, складає 344220 грн. 99 коп.

Суд, перевіривши надані Компанією розрахунки розміру нарахованих втрат від інфляції та 3% річних, дійшов висновку, що вони є арифметично правильними.

Що ж до позовних вимог у частині стягнення штрафу та пені, то судом установлено, що Підприємство на підставі статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України у клопотанні від 15.01.2020 просило суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

В обґрунтування зазначеного клопотання Підприємство посилалось на те, що воно знаходиться у скрутному фінансовому стані та не в змозі виконати свої зобов`язання за укладеним договором у зв`язку з тим, що на кошти, які перебувають у касах і банківських рахунках відповідача, накладений арешт.

Відповідач також вважав штрафні санкції, нараховані позивачем за несплату наданих послуг за договором надмірно великими, так як заборгованість за договором виникла не з вини відповідача, а внаслідок збігу певних не залежних від його волі обставин, а саме через невідповідність тарифів для населення та інших споживачів їх фактичній собівартості та відсутність відповідних дотацій для відповідача з боку органів місцевого самоврядування та держави. Відповідач є підприємством комунальної форми власності, основним видом діяльності якого є задоволення потреб населення, підприємств, установ, організацій в наданні послуг водопостачання, зокрема, відповідачем здійснюється постачання питної води населенню смт. Костянтинівка, зупинення об`єктів системи централізованого водопостачання спричинить санітарну, екологічну та техногенну катастрофу, порушить процес нарахувань та обліку платежів за послуги водовідведення, а також порушить права споживачів на отримання субсидій і створить загрозу заподіяння шкоди довкіллю.

На думку відповідача, належна до сплати сума штрафних санкцій є надмірно великою порівняно зі збитками кредитора на фоні фактичної відсутності вини відповідача у простроченні зобов`язання. Крім того, Підприємство вважає, що позивачем не надано доказів понесення збитків або погіршення матеріального стану внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань. Стягнення з Підприємства штрафних санкцій у повному обсязі є неспівмірним з можливими негативними наслідками від порушення зобов`язання.

Згідно із статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частинами другою, третьою статті 551 ЦК України передбачено, що у випадку якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Також колегія суддів враховує висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013, в якому зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Зменшуючи розмір штрафу та пені, які підлягають стягненню, суд взяв до уваги скрутний фінансовий стан Підприємства, що підтверджується фінансовим звітом суб`єкта малого підприємства, відповідно до якого Підприємство за 9 місяців 2019 року має чистий збиток, а кредиторська заборгованість перевищує дебіторську заборгованість, а також майже вдвічі перевищує прибуток за звітний період, що відповідач не ухиляється від сплати суми основної заборгованості та частково здійснив її погашення, є підприємством комунальної форми власності, основним видом діяльності якого є задоволення потреб населення, підприємств, установ організацій в наданні послуг водопостачання та водовідведення, тобто є об`єктом, який надає послуги населенню міста, об`єктам соціальної інфраструктури міста, в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків, внаслідок порушення відповідачем договірних зобов`язань.

Отже, судом враховано інтереси сторін, поведінку винної сторони та ступень виконання зобов`язання, а саме часткову оплату суми основного боргу, відсутність у матеріалах справи доказів спричинення збитків Компанії та компенсацію втрат від інфляції та стягнення річних.

Водночас колегія суддів відхиляє посилання Компанії на те, що господарський суд надмірно зменшив суму неустойки, оскільки не прийняв до уваги недобросовісне ставлення відповідача до обов`язку виконання зобов`язань і при зменшенні пені суд не дослідив негативні наслідки, спричинені позивачеві, оскільки відповідно до норм статей 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, між тим, під час вирішення даного спору, Компанією не надано доказів, які підтверджують ймовірність збитків або засвідчували б наявність збитків у Компанії, у зв`язку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобов`язань Підприємством.

З огляду на викладене суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість зменшити розміру штрафу та пені на 75% грн.

Таке зменшення розміру штрафу та пені слід вважати оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін. Крім того, неустойка - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції у справі, що розглядається, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України та відповідають сформованій судовій практиці судом касаційної інстанції щодо застосування норм права, зокрема, частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, чим спростовуються доводи апеляційної скарги в зазначеній частині.

Суд погоджується з доводами, наведеними у відзиві на апеляційну скаргу, як такими, що узгоджуються із встановленими судом обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права.

Натомість, звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не довів неправильне застосування судом попередньої інстанції норм права як необхідної передумови для скасування судового рішення, що оскаржується у цій справі.

Так, господарським судом прийнято рішення при дотриманні норм процесуального права з правильним застосуванням норм матеріального права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин. Незгода відповідача з рішенням господарського суду та бажання зміни рішення у справі на свою користь не свідчить про неправильне застосування судом вказаних відповідачем норм права.

Судом першої інстанції відповідно до вимог статті 86 ГПК України досліджено наявні в матеріалах справи докази, які були достатніми для прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі. Доводи апеляційної скарги вказаного не спростовують.

Апеляційний суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі апеляційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального права та не порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим зазначене рішення підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 42 084,61 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 02 липня 2020 у справі № 915/2420/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 20.10.2020р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Філінюк І.Г.