ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2020 р. Справа№ 910/1157/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Кропивної Л.В.

Пашкіної С.А.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2020 у справі № 910/1157/20 (суддя - Спичак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Форум»

про стягнення 50816,69 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Форум» про стягнення грошових коштів у розмірі 50816,69 грн, з яких 41670,70 грн основного боргу за період з 01.06.2018 року по 31.07.2019 року, 1251,36 грн інфляційних втрат, 602,76 грн 3% річних, 5208,33 грн пені та 2083,54 грн штрафу, посилаючись при цьому на неналежне виконання відповідачем умов договору № 02816/4-09 від 22.07.2003 про надання послуг з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі в частині своєчасної оплати наданих послуг.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.03.2020 у справі № 910/1157/20 (суддя - Спичак О.М.) у позові відмовлено повністю. Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема, з недоведеності позивачем обставин справи стосовно перебування бойлеру, яким здійснювався підігрів води, стягнення заборгованості за яку є предметом спору у даній справі, на балансі ОСББ «Форум». Одночасно судом враховані надані відповідачем до матеріалів справи договір №10100 від 25.10.2018 року, укладений між ОСББ «Форум» (споживач) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Київтеплоенерго» (виконавець), про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до групи житлових приміщень суб`єкта господарювання, предметом якого є надання виконавцем споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також лист № 190 від 19.02.2020 року Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Київтеплоенерго», згідно з яким останнє має окремі договори з мешканцями будинку за адресою: м. Київ, вул.Єреванська, 30. Таким чином, оскільки з 25.10.2018 року відповідач отримує послуги гарячого водопостачання від Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Київтеплоенерго», то у складі тарифу на гарячу воду сплачує останньому вартість холодної води, яка була використана для підігріву, що свідчить про відсутність у відповідача обов`язку додатково оплачувати воду, яка йде на підігрів, ще й на рахунок позивача, адже послуги з гарячого водопостачання останнім на користь ОСББ «Форум» не надаються.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови у стягненні з ОСББ «Форум» 6716,97 грн основного боргу за період з червня по жовтень 2018 року, 486,17 грн інфляційних втрат, 165,99 грн 3% річних, 576,04 грн пені та 335,85 грн штрафу, ПрАТ «АК «Київводоканал» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та прийняти нове рішення про задоволення вказаних вимог.

У поданій скарзі апелянт зазначає, що підставою для відмови у позові повністю стало укладення 25.10.2018 року між Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Київтеплоенерго» та ОСББ «Форум» договору № 10100 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до групи житлових приміщень суб`єкта господарювання і договору № 0920020 про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності, а також перехід мешканців будинку на прямі договори з Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Київтеплоенерго». Однак, заборгованість, що утворилася за червень - жовтень 2018 року, тобто до моменту укладання вищевказаних договорів, має бути стягнута з ОСББ «Форум», оскільки індивідуальний тепловий пункт, де підігрівалася надана ПрАТ «Київводоканал» питна вода та в подальшому надходила до населення у вигляді гарячої води, за твердженням скаржника, перебував на балансі відповідача.

20.08.2020 матеріали справи разом з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1157/20, розгляд справи визначено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

16.09.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому ОСББ «Форум» просило оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення, зазначаючи, зокрема, про недоведеність тверджень позивача, що саме ОСББ «Форум» протягом оскаржуваного періоду було балансоутримувачем бойлеру, у якому здійснювався підігрів води для подачі у вигляді гарячої води до квартир будинку.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційну скаргу ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення суду першої інстанції подано лише в частині відмови у стягненні 6716,97 грн основного боргу за період з червня по жовтень 2018 року, а також 486,17 грн інфляційних втрат, 165,99 грн 3% річних, 576,04 грн пені та 335,85 грн штрафу, нарахованих на вказану суму, виходячи з положень вищенаведеної норми ГПК України, рішення господарського суду міста Києва у даній справі підлягає апеляційному перегляду лише в межах його оскаржуваної частини відповідно до вимог заявника апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 23.07.2003 між ПрАТ «АК «Київводоканал» (постачальник) та ОСББ «Форум» (абонент) було укладено договір № 02816/4-09 на послуги водопостачання та водовідведення (далі - договір), за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов`язався розраховуватися за вищезазначені послуги згідно умов договору та Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65.

За умовами п. 2.1 договору постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 «Вода питна» та приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично допустимих концентрацій шкідливих речовин.

Згідно з п. 2.2 договору абонент сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до цього договору.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що абонент в кінці кожного кварталу направляє до постачальника свого повноважного представника з письмовою інформацією щодо об`єму спожитих ним послуг з водопостачання (водовідведення) за останній місяць для проведення звірки розрахунків з постачальником та підписання відповідного акту.

Кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників з водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента. Кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника та інших способів визначення об`ємів стоків, що потрапляють у міську каналізацію у відповідності з п. 21.2 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України (п.п. 3.1, 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у п`ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

Пунктом 3.5 договору сторони погодили, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов`язаний у п`ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Цей договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. 7.1 договору).

За ст. 11 ЦК України цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов"язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов"язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов"язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов"язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов"язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Як правильно зазначено судом першої інстанції, правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальними Законами України "Про житлово-комунальні послуги", "Про питну воду та питне водопостачання" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» питне водопостачання - це діяльність, пов`язана з виробництвом, транспортуванням та/або постачанням питної води споживачам питної води, охороною джерел та/або систем питного водопостачання; централізоване питне водопостачання - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Суб`єктами відносин у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення є: органи державної влади, до сфери управління яких належать об`єкти питного водопостачання та водовідведення; органи місцевого самоврядування, до сфери управління яких належать об`єкти питного водопостачання та водовідведення; підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення; споживачі питної води та/або послуг з водовідведення (ст. 4 вказаного Закону).

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначається Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод (п. 1.1 Правил).

Згідно з п. 3.7 вказаних Правил розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

У силу п. 3.13 зазначених Правил суб`єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення. Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності.

Предметом оскарження ПрАТ «АК «Київводоканал» є рішення місцевого господарського суду у даній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання води, що іде на підігрів за кодом 9-50010 за період з червня по жовтень 2018 року, оскільки позивач вважає, що у вказаний період саме ОСББ «Форум» було балансоутримувачем індивідуального теплового пункту, де підігрівалася надана ПрАТ «Київводоканал» питна вода та в подальшому надходила до населення у вигляді гарячої води.

Відмовляючи у позові, господарський суд першої інстанції виходив того, що перебування бойлеру на балансі ОСББ «Форум» є недоведеним, що, у свою чергу, не свідчить про надання послуг з гарячого водопостачання саме відповідачу.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком місцевого господарського суду, виходячи з такого.

Відповідно до ст.ст. 1, 14, 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Статтею 275 Господарського кодексу України закріплено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Відповідно до п.п. 2, 6 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Послуги з централізованого постачання гарячої води повинні відповідати вимогам щодо якості і тиску води, температури гарячої води, а також розрахунковим нормам витрати води у точці розбору.

Отже, чинне законодавство України не розділяє послугу з постачання споживачам гарячої води (гарячого водопостачання) на окремі частини з постачання окремо теплової енергії та окремо холодної води, а встановлює, що енерговиробник та/або енергопостачальник виробляє та постачає гарячу воду (яку законодавець також називає енергією). Постачання холодної води для приготування гарячої є окремою послугою, що повинна, в якості сировини, надаватись підприємству, яке має можливість та безпосередньо виробляє гарячу воду.

Саме гаряча вода є товаром, продуктом енерговиробника та/або енергопостачальника, яку отримує споживач, при цьому саме енерговиробник та/або енергопостачальник споживає холодну воду для вироблення гарячої води.

Таким чином, виходячи з наведеного, а також беручи до уваги п. 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вартість спожитої води, яка іде на підігрів, має оплачувати балансоутримувач теплового пункту.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 04.05.2018 у справі № 910/23521/16, від 23.11.2018 у справі № 910/17776/17, від 12.02.2019 у справі № 910/3286/18.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В силу ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналогічні положення закріплені також і нормами ГПК України, зокрема, ст. 13 названого Кодексу, за приписами якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 14 ГПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає, зокрема, свої вимоги щодо предмета спору та обставини, якими ці вимоги обґрунтовані з одночасним зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Частиною 2 ст. 164 ГПК України закріплений обов`язок позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У силу ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Принцип допустимості доказів, закріплений ст. 77 ГПК України, полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 названого Кодексу).

Згідно з ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписами ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

У разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо (ч. 3 ст. 164 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

У силу ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, з аналізу наведених процесуальних норм слідує, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах принципу змагальності, який не лише наділяє сторін відповідними правами, але і покладає на них тягар доказування, тобто обов`язок довести ті обставини, на які сторона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Водночас суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу, а лише, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав та обов`язків, передбачених наведеними нормами ГПК України.

З огляду на викладене, встановивши, що усупереч обов`язку з доказування, позивачем не доведено факту перебування бойлеру, яким здійснювався підігрів води, стягнення заборгованості за яку заявлене у даній справі, протягом червня - жовтня 2018 року на балансі саме ОСББ «Форум», місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення боргу з відповідача.

Необхідність доведення позивачем вказаної обставини узгоджується і з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 10.04.2019 у справі № 910/20990/16.

При цьому колегією суддів враховано, що позивач у разі наявності труднощів самостійно надати той чи інший доказ у справі відповідно до ст. ст. 81, 164 ГПК України міг скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Однак, ПрАТ «АК «Київводоканал» цього зроблено не було.

Твердження апелянта про те, що відповідач не заперечує факт перебування бойлера на балансі ОСББ «Форум», оскільки у запереченнях на відповідь на відзив від 20.03.2020 року вказує, що «в будинку лише один бойлер, у якому підігрівається вода», колегією суддів відхиляється, адже наведене свідчить про визнання стороною у справі самого лише факту наявності бойлера у будинку, однак не факту перебування його протягом червня - жовтня 2018 року на балансі ОСББ «Форум», як того вимагає ч. 1 ст. 75 ГПК України.

Більше того, зміст поданого відповідачем до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу також не свідчить про визнання ОСББ «Форум» вказаної обставини справи.

Крім цього, місцевим господарським судом обґрунтовано враховано й те, що зі змісту наданих позивачем актів за оскаржуваний період вбачається, що показники знімалися з лічильника № , код абонента 9-50010, тоді як згідно з додатком № 2 до договору № 02816/4-090 від 22.07.2003 відповідачу, як абоненту, було присвоєно код 9-10 та вказано заводські номери лічильників № 04525 і № 9250331-01. Доказів внесення сторонами змін до вказаного додатку матеріали справи не містять. Натомість, лічильник з № зазначений у дислокації будинків, встановлених засобів обліку теплової енергії та засобів обліку холодної води, що йде на підігрів, яка є додатком до іншого договору № 0920020 від 25.10.2018, та згідно якої вказаний лічильник вимірює обсяг постачання до квартир 1-144 у будинку 30 по вул. Єреванська у м. Києві, а отже не обліковує спожиті саме ОСББ «Форум» обсяги.

Таким чином, дослідивши вказані обставини справи, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у стягненні основної заборгованості за червень - жовтень 2018 року.

Також, оскільки позовні вимоги про стягнення з ОСББ «Форум» на користь ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафу є похідними від вимог про стягнення основного боргу за червень - жовтень 2018 року, судом попередньої інстанції правомірно відмовлено в позові і в цій частині.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеллянта, викладені у поданій скарзі в межах заявлених вимог, свого підтвердження не знайшли, а тому не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається судом на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2020 у справі № 910/1157/20 - без змін.

2. Справу повернути до господапрського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Л.В. Кропивна

С.А. Пашкіна