РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.10.2020Справа № 910/11446/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до Громадської організації «Київський дитячий фонд»

про стягнення 95041,21 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Громадської організації «Київський дитячий фонд» про стягнення 95041,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем порушено умови Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №166-2 від 10.12.2019 в частині повної та своєчасної сплати обумовлених договором платежів, у зв`язку з чим, за відповідачем рахується заборгованість за період з 10.12.2019 по 31.07.2020 в розмірі 87400,32 грн, яку просить позивач стягнути.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення 984,08 грн 3% річних, 1245,58 грн інфляційних втрат та 5411,23 грн пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 21.08.2020, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 31.08.2020 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 10.09.2020. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 05.09.2020.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 10.08.2020 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01021, м. Київ, вул. Липська, буд. 16-А,

Окрім того, судом встановлено, що відповідно до відомостей з сайту АТ «Укрпошта» поштовий конверт №637 не був вручений під час доставки відповідачу.

В той самий час, суд повідомляє, що матеріали позовної заяви не містять жодної іншої адреси для листування з відповідачем.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Також господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 10.08.2020 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.12.2019 року між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець) та Громадською організацією «Київський дитячий фонд» (орендар, відповідач), а також Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (балансоутримувач, позивач) було укладено Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №166-2 (нова редакція договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 22 серпня 2016 року № 166-1), за умовами якого орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 03 жовтня 2019 року №37/172 передав, а орендар прийняв у оренду нерухоме майно (нежитлове приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Липська, буд. 16 літера А, для розміщення громадської організації.

Відповідно до п. 2.1. договору, об`єктом оренди є нежитлові приміщення, загальною площею 151,30 кв. м., у тому числі 2 поверх - 151,30 кв. м.

Згідно з п. 2.2. договору, вартість об`єкта оренди, згідно із затвердженим 23.05.2019 висновком про вартість майна станом на 31.01.2019 становить: за 1 кв. м. 34963,05 грн, всього: 5289910 грн.

Пунктом 2.3. даного правочину стан об`єкта на дату передачі його орендареві, визначається в акті приймання-передачі за узгодженим висновком підприємства-балансоутримувача і орендаря, що є невід`ємною частиною договору про передачу майна територіальній громаді міста Києва в оренду від 02 квітня 2012 року № 166.

Відповідно до п. 3.1 договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21 квітня 2015 року №415/1280 (із змінами, внесеними рішенням Київської міської ради від 08 лютого 2018 року №21/4085) в редакції Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 06.12.2018 №253/6304 та становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку жовтень 2019 року: 30,05 грн. за 1 кв. м. на площу 20,00 кв. м., 60,09 грн. за 1 кв. м. на площу 30,00 кв. м., 90,14 грн. за 1 кв. м. на площу 50,00 кв. м., 120,19грн за 1 кв. м. на площу 51,30 кв. м., що в цілому складає - 13076,41 грн.

Згідно з п. 3.2. договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб сайті Фонду державного майна України.

Пунктом 3.5. договору визначено, що додатково до орендної плати нараховується податок на додатну вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який оплачується орендарем разом з орендною платою.

Згідно з п. 4.3.2. договору, підприємство-балансоутримувач зобов`язане здійснювати контроль за виконанням орендарем умов цього договору і у разі виникнення заборгованості з орендної плати вжити заходів щодо погашення заборгованості, в тому числі проводити відповідну претензійно-позовну роботу.

Пунктом 5.2.2. договору визначено, що підприємство-балансоутримувач має право стягнути з орендаря заборгованість з орендної плати, та інші збитки, заподіяні ним невиконанням своїх зобов`язань за цим договором, шляхом звернення стягнення на його кошти та майно в порядку, визначеному законодавством України.

Відповідно до п. 9.2. договору визначено, що усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх сторонами.

Згідно з п. 9.1. договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 10.12.2019 до 08.12.2022.

З матеріалів справи вбачається, що 02.04.2012 року орендодавцем, орендарем та підприємством-балансоутримувачем було підписано акт приймання-передачі нерухомого майна, відповідно до якого відповідач прийняв в орендне користування згідно з Договором оренди від 02.04.2012 приміщення у нежилому будинку, що перебуває на балансі позивача, загальною площею 151,3 кв. м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Липська, буд. 16-А, даний акт було підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено відповідними печатками.

Судом встановлено, що відповідач всупереч умов вищезазначеного договору порушив взяті на себе зобов`язання, в частині сплати орендних платежів, внаслідок чого за останні утворилась заборгованість перед позивачем за період з 10.12.2019 по 31.07.2020 у розмірі 87400,32 грн, що підтверджується довідкою про нарахування і надходження орендної плати.

Частинами 1,2 ст. 509 Цивільного Кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного Кодексу України).

Статтею 526 Цивільного Кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного Кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного Кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором

У п. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" закріплено обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 1 ст. 612 Цивільного Кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського Кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У п. 3.6. та 3.7. договору сторони погодили, що орендна що орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства - балансоутримувача починаючи з дати підписання цього договору. Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця.

Відповідно до п. 4.2.2. договору, орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, які підтверджуються невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за спірним договором, та відсутність будь-яких доказів та заперечень зі сторони відповідача, які спростовують докази позивача чи підтверджують оплату відповідачем вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення 87400,32 грн підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Окрім того, суд зазначає, що стягнення 3% річних та інфляційних втрат передбачено умовами договору, зокрема п. 6.2.

На підставі вказаних норм, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 948,08 грн трьох відсотків річних та 1245,58 грн інфляційних втрат.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що дані розрахунки здійснено у відповідності до умов договору та вимог законодавства, у зв`язку з чим, суд зазначає що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача пені в сумі 5411,23 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п. 6.2. договору, за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати на користь підприємства-балансоутримувача орендар сплачує на користь підприємства-балансоутримувача пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених платежів з орендної плати за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Разом з тим, відповідно до ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми пені на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що даний розрахунок здійснено у відповідності до умов договору та вимог законодавства, у зв`язку з чим, суд зазначає що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин.

Разом з тим, відповідно до положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Громадської організації «Київський дитячий фонд» (01021, м. Київ, вул. Липська, буд. 16-А; ідентифікаційний код 05810212) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 51-А; ідентифікаційний код 03366500) 87400 (вісімдесят сім тисяч чотириста) грн 32 коп. заборгованості, 984 (дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 08 коп. трьох відсотків річних, 1245 (тисяча двісті сорок п`ять) грн 58 коп. інфляційних втрат та 5411 (п`ять тисяч чотириста одинадцять) грн 23 коп. пені, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 19.10.2020

Суддя Я.В. Маринченко