ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2020 року Справа № 922/4302/19

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Орєшкіної Е.В., Чус О.В.

секретар судового засідання Грачов А.С.

за участю представників сторін

від позивача: Цибульник Т.В., довіреність №224 від 25.02.2020, представник;

від позивача: Гирман В.В., довіреність №173 від 12.03.2020, адвокат;

від відповідача: представник не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Економ Плюс» та Фізичної особи-підприємця Герасимова Ігоря Вікторовича на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.06.2020 у справі №922/4302/19 (суддя Федорова О.В., повне рішення складено 30.06.2020)

за позовом Фізичної особи-підприємця Герасимова Ігоря Вікторовича, м. Харків

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Економ Плюс», м. Запоріжжя

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад позовних вимог та рішення суду.

У січні 2020 року Фізична особа-підприємець Герасимов Ігор Вікторович (надалі позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Економ Плюс» (надалі відповідач) та просив стягнути заборгованість 132133,26 грн, інфляційні 25 196,39 грн та 3% річних 8060,31 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором суборенди №9 від 01.12.2015 року щодо оплати комунальних та експлуатаційних послуг.

Господарським судом Харківської області справу булу передано за територіальною юрисдикцією до Господарського суду Запорізької області.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що позивач нічим не підтвердив надані ним акти виконаних робіт і цифри, які виставлені у зазначених додатках до позовної заяви, не надано доказів надсилання відповідачу рахунків на оплату, позивач не є постачальником послуг та його вимоги ґрунтуються на припущеннях.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.06.2020 у справі №922/4302/19 (суддя Федорова О.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Економ Плюс» на користь Фізичної особи-підприємця Герасимова Ігоря Вікторовича 82106,58 грн заборгованості та 1231,60 грн витрат на оплату судового збору.

В частині стягнення заборгованості в сумі 50026,68 грн, 400,21 грн інфляційних втрат та 879,92 грн - 3% річних у задоволенні позову відмовлено.

Позовні вимоги в частині стягнення 7180,39 грн - 3% річних та 24796,18 грн інфляційних втрат залишені без розгляду.

Рішення суду мотивоване тим, що в частині стягнення боргу 82106,58 грн вимоги є доведеними належними доказами, доказів оплати відповідачем не надано, тому в цій частині суд задовольнив вимоги. Щодо заборгованості за лютий 2017 року в сумі 50026,68 грн суд встановив, що відповідач вказані послуги не прийняв (акт про їх надання не підписав), а позивач не довів самого факту надання цих послуг, їх обсягу та вартості. Залишаючи позов без розгляду в частині стягнення 7180,39 грн - 3% річних та 24796,18 грн інфляційних втрат суд вказав на невиконання позивачем вимог суду щодо надання обгрунтованого розрахунку вказаних сум із підтвердженням його відповідними доказами.

1. Доводи та вимоги апеляційних скарг та відзивів.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Позивач, в якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність судового рішення, просив його скасувати частково в частині відмови у стягненні заборгованості в сумі 50026,68 грн, 400,21 грн - інфляційних втрат та 879,92 грн - 3% річних. Прийняти в цій частині нове рішення про задоволення вимог.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- суд прийшов до безпідставного висновку щодо необгрунтованості розрахунку комунальних послуг за лютий 2017 року з посиланням на неправомірну доплату податку на землю за січень 2017 року та посиланням, що в суборенду були передані не всі орендовані приміщення, які орендував позивач, в такому випадку суд би міг зменшити стягувану суму на суму доплати 6 949,48 грн, а не відмовляти в стягненні всієї суми платежів за цей місяць;

- суд не врахував, що майже такий розмір платежів за комунальні послуги був і в січні 2017 року, проти якого відповідач не заперечував. Законність нарахування плати за комунальні послуги підтверджується умовами договору та додаткової угоди від 28.02.2017, яким суд не надав належної правової оцінки;

- за умовами договору та додаткових угод відповідач взяв на себе зобов`язання оплачувати повністю земельний податок та комунальні платежі та повинен належно виконувати свої зобов`язання;

- відповідач не повернув надіслані йому позивачем акти виконаних робіт, а також не виконав ухвали суду щодо надання підписаних актів, а суд не застосував до відповідача заходів процесуального примусу;

- суд не врахував зловживання відповідачем своїми правами та ухвалив необгрунтоване рішення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.08.2020 (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Орєшкіної Е.В., Чус О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Герасимова Ігоря Вікторовича на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.06.2020 у справі №922/4302/19. Розгляд справи №922/4302/19 призначений в судовому засіданні на 28.09.2020.

Відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, просив скасувати судове рішення в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення боргу 82 106,58 грн та судового збору, стягнути з позивача на його користь витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги 3722,00 грн.

В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що:

- суд першої інстанції не розглянув надані ним платіжні доручення щодо оплат за договором суборенди;

- в матеріалах справи відсутні докази надсилання рахунків на оплату на адресу відповідача;

- судом встановлено, що суборендар займав приміщення не повністю, тому потрібно проводити перерахунок за усіма виставленими рахунками, а виставлення рахунків на всю вартість суперечить принципу справедливості та розумності.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.08.2020 (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Орєшкіної Е.В., Чус О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Економ Плюс» на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.06.2020 у справі №922/4302/19 та об`єднано його в одне провадження з апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Герасимова Ігоря Вікторовича на зазначене рішення.

04.08.2020 від Відповідача до суду надійшло клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, обгрунтоване необхідністю встановити наявність/відсутність заборгованості відповідача.

Також, як від позивача, так і від відповідача до суду надійшли неодноразові клопотання про зобов`язання іншу сторону надіслати на їх адресу копії апеляційної скарги іншої сторони та відзивів на неї.

Розглянувши матеріали апеляційних скарг суд встановив, що відповідно до положень ст. 259 ГПК України до них додані належні докази надсилання копій іншій стороні. З огляду на це, у суду відсутні підстави для задоволення таких клопотань. В разі не отримання поштової кореспонденції жодна сторона не позбавлена права ознайомитися з матеріалами справи та зробити для себе всі необхідні копії в порядку, визначеному ст. 42 ГПК України. Втім, зважаючи на карантинні обмеження та те, що сторони знаходяться в інших містах, судом було направлено на електронні адреси позивача та відповідача, зазначені ними в клопотаннях, копії апеляційних скарг.

У судовому засіданні 28.09.2020 повноважний представник Відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та заперечив проти вимог опонента, в судове засідання 19.10.2020 не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявна розписка.

Позивач у судове засідання 28.09.2020 не з`явивсяё в судовому засіданні 19.10.2020 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечив проти апеляційної скарги відповідача.

Від сторін не надійшло відзивів на апеляційні скарги.

3. Обставини справи, встановлені судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення присутніх представників учасників справи, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Фізичною особою-підприємцем Герасимовим Ігорем Вікторовичем (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія "Економ Плюс" (суборендар) укладено договір суборенди №9 від 01.12.2015 (надалі - договір суборенди) на наступних умовах:

- орендар зобов`язується передати у зворотне, строкове, платне володіння та користування нерухоме майно у належному справному стані - нежитлове приміщення (надалі «Об`єкт оренди»), а суборендар зобов`язується прийняти дане майно та сплачувати орендарю орендну плату (п. 1.1 договору суборенди);

- об`єкт оренди становить нежитлове приміщення 1-го поверху №1-4, 6-13, 35, 36 та пів 14 в житловому будинку літ. А-5. Майно належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Тігріс» - орендодавцеві на підставі договору №3700-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого Ємельяновою І.Г., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 06.07.2006, реєстр №1203, зареєстрованого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 14.07.2006, реєстр №13136061, номер запису 6173 в книзі 1. Орендар користується нежитловим приміщенням на підставі договору оренди №5 від 01.12.2015. Адреса: Харківська область, м. Харків, вул. Шекспіра, буд. 7. Загальна площа об`єкту оренди: 286,7 м.кв. (п. 1.2 договору суборенди);

- разом із правом користування об`єктом оренди суборендар отримує право користування земельною ділянкою орендаря, на якій розташовано об`єкт оренди, також право на користування тією частиною земельної ділянки, яка необхідна суборендарю для проходу, проїзду через територію орендаря, прокладання та експлуатації лінії електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання тощо (п. 1.3 договору суборенди);

- суборендар зобов`язаний своєчасно, в повному обсязі, на умовах і в порядку, визначеному даним договором, здійснювати оплату орендної плати і відшкодовує витрати за надання постачальниками комунальних послуг за утримання об`єкту оренди (пп. 5.2.2 п. 5.2 договору суборенди в редакції додаткової угоди від 01.12.2015);

- суборендар відшкодовує (компенсує) орендарю за цінами постачальників таких послуг експлуатаційні витрати за фактично використані або спожиті ним електричну енергію, теплову енергію, інші комунальні витрати, такі як:

- оплату послуг з постачання електричної енергії в приміщення об`єкту оренди згідно показами приладу обліку електричної енергії;

- оплату послуг з постачання теплової енергії в приміщення об`єкту оренди;

- оплату послуг з водопостачання та водовідведення в приміщення об`єкту оренди - згідно з показами приладу обліку води;

- оплату за послуги з експлуатації житлових будинків, споруд і прибудинкових територій об`єкта оренди (КП «Жилкомсервіс»);

- оплату за послуги з технічного обслуговування, поточного ремонту та усунення аварійних ситуацій внутрішньобудинкових електромереж та обладнання об`єкту оренди (КП «Жилкомсервіс»);

- оплату послуг телефонного зв`язку і послуг мережі Інтернет в приміщенні об`єкта оренди (ВАТ «Укртелеком»);

- заміну та держповірку приладів обліку.

Суборендар зобов`язується щомісяця здійснювати 100% передоплату за постачання електричної та теплової енергії авансом, не пізніше 1-го числа поточного місяця на наступний місяць з моменту отримання рахунків від орендаря (рахунок діє 3 банківських дні).

Відшкодування суборендарем інших послуг здійснюється за цінами (тарифами організацій), які надають такі послуги, не пізніше 15-го числа поточного місяця на підставі рахунку орендаря.

Сторони погодили, що орендар, одночасно з наданням суборендарю рахунків на оплату витрат за спожиті комунальні послуги, надає суборендарю також розрахунок фактичних витрат на комунальні послуги та копії підтверджуючих цей розрахунок документів за попередній місяць (п. 3.9 договору суборенди в редакції додаткової угоди від 01.12.2015);

- договір укладено строком до 31.10.2018 включно (п. 8.1 договору).

Факт передачі об`єкта оренди відповідачу підтверджується за актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.12.2015, що не оспорюється сторонами.

Додатковою угодою від 28.02.2017 сторони погодили достроково розірвати договір суборенди 28.02.2017 та вважати об`єкт оренди переданим орендарю відповідно до акту прийому-передачі від 28.02.2017, який було підписано сторонами.

Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тігріс» було укладено договір оренди нежитлових приміщень №5 від 01.12.2015 строком дії до 31.10.2018 (п. 9.1 договору оренди), відповідно до якого позивачу в тимчасове оплатне користування (оренду) було передано нежитлові приміщення підвальної частини №І-ХІV, ХХІІІ, ХХІV-ХХХVІ, 1-го поверху №1-4, 6-14, 35 в житловому будинку літ. А-5 загальною площею 298,7 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Шекспіра, буд. №7.

У п. 5.1.5 договору оренди було передбачено, що суборенда орендованого приміщення в частині чи в повному обсязі допускається тільки за письмової згоди орендодавця.

Таку згоду було надано листом вих. №27 від 01.12.2015 щодо укладення договору суборенди нежитлових приміщень загальною площею 286,7 кв.м по вул. Шекспіра, буд. 7 у м. Харкові строком до 31.10.2018.

Майно повернуто позивачем з оренди Товариству з обмеженою відповідальністю «Тігріс» 28.02.2017 за актом прийому-передачі нежитлового приміщення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що перебування приміщень у суборенді відповідача в період з грудня 2015 року по 28 лютого 2017 року підтвержено щомісячними актами виконаних робіт.

Окрім сплати орендної плати, за умовами п. 1.4 договору суборенди в редакції додаткової угоди від 01.12.2015 суборендар відшкодовує (компенсує) орендарю витрати за надання постачальниками комунальних послуг відповідно до умов цього договору. Відшкодування плати за землю (земельного податку або орендної плати землі) здійснюється суборендарем на підставі рахунку, виставленого орендарем. Суборендар не має права самостійно укладати прямі договори з підприємствами-постачальниками комунальних послуг.

За період з грудня 2015 року по січень 2017 року сторонами було складено та підписано акти виконаних робіт щодо комунальних послуг на загальну суму 617246,20 грн. Вказані акти були підписані зі сторони відповідача без зауважень.

На підтвердження вартості цих послуг позивачем також надані рахунки окремо щодо кожної послуги.

Окрім того, позивач склав акт щодо відшкодування витрат за комунальні та експлуатаційні послуги за лютий 2017 року на загальну суму 50026,68 грн.

На підтвердження цієї суми долучив до справи такі рахунки: №9 від 24.02.2017 на суму 6949,48 грн (доплата земельного податку), №10 від 24.02.2017 на суму 10304,06 грн (земельний податок), №11 від 24.02.2017 на суму 1088,68 грн (утримання прибудинкової території), №12 від 27.02.2017 на суму 1250,00 грн (заміна електролічильника), №14 від 24.02.2017 на суму 10,84 грн (технічне обслуговування електромереж), №15 від 24.02.2017 на суму 449,47 грн (заміна трифазного електролічильника), №17 від 24.02.2017 на суму 2246,10 грн (обстеження мереж системи теплопостачання), №18 від 24.02.2017 на суму 415,20 грн (заміна водомірного вузла холодної води), №20 від 10.03.2017 на суму 131,05 грн (водоспоживання), №21 від 10.03.2017 на суму 11395,66 грн (за теплову енергію), №22 від 10.03.2017 на суму 15591,67 грн (електроенергія), №23 від 10.03.2017 на суму 194,47 грн (послуги зв`язку).

Позивач надіслав відповідачу заяву вих. №19 від 04.04.2019 про оплату комунальних послуг згідно акту виконаних робіт №4 від 28.02.2017 (отримана відповідачем 10.04.2019). Разом із цим листом позивач надіслав відповідачу рахунки-фактури, датовані лютим та березнем 2017 року, а також акт виконаних робіт №4 від 28.02.2017 та акти звірки за період з 01.12.2015 по 28.02.2017.

Відповідач вказаний акт не підписав, під час розгляду справи надання послуг на спірну суму не визнавав.

Судом також встановлено, що в період з 15.12.2015 по 27.01.2017 відповідач здійснив оплату комунальних послуг на користь позивача в загальній сумі 535139,62 грн, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача за цей період.

Відповідно до пояснень позивача та наданого ним одностороннього акту звіряння розрахунків залишились неоплаченими рахунки за січень 2016 року - на суму 6908,96 грн, за лютий 2016 року - на суму 1467,97 грн, за березень 2016 року - на суму 8694,88 грн, за червень 2016 року - на суму 445,73 грн, за листопад 2016 року - на суму 8520,09 грн, за грудень 2016 року - на суму 56819,79 грн, за січень 2017 року - на суму 41082,73 грн, за лютий 2017 року - на суму 50026,68 грн. Всього на суму 132133,26 грн.

Стягнення вказаного боргу, а також інфляційних втрат - 25 196,39 грн та 8060,31 грн - 3% річних відповідно до положень ст. 625 ЦК України і є предметом цього спору.

4. Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

З аналізу спірних правовідносин, що склалися між сторонами, суд доходить висновку, про наявність правовідносин з найму будівлі або іншої капітальної споруди.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Сторони не позбавлені права укладати змішані договори, зокрема визначення у договорі оренди відшкодування комунальних та експлуатаційних витрат щодо орендованого майна не суперечить правовій природі орендних відносин та положенням чинного законодавства.

За приписами ст. ст. 796, 797 Цивільного кодексу України одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець.

Якщо наймодавець не є власником земельної ділянки, вважається, що власник земельної ділянки погоджується на надання наймачеві права користування земельною ділянкою, якщо інше не встановлено договором наймодавця з власником земельної ділянки.

Плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, нежитлові приміщення перебували в суборенді відповідача в період з грудня 2015 року по 28 лютого 2017 року. За період з грудня 2015 року по січень 2017 року включно сторони погодили розмір компенсації за отримані відповідачем комунальні та експлуатаційні послуги, про що підписали без заперечень щомісячні акти виконаних робіт на загальну суму 617246,20 грн.

Відповідач частково сплатив за ці послуги в загальній сумі 535139,62 грн. Заборгованість за цей період склала 82 106,58 грн, що вірно визначено судом першої інстанції, та строк її оплати відповідно до положень п. 3.9. договору є таким, що настав відповідно 15-го числа кожного місяця, наступного за місяцем надання послуг.

Відповідач не надав доказів на спростування цієї заборгованості, не навів свого обгрунтованого контррозрахунку. В апеляційній скарзі посилається лише на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги надані ним на стадії судового розгляду платіжні доручення. Втім, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не обгрунтував неможливість подання цих доказів на стадії підготовчого провадження, не навів обставин, які спростовуються цими доказами, не вказав, як і на стадії апеляційного провадження, які саме оплати не були враховані позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач врахував всі оплати, здійснені відповідачем у відшкодування комунальних та експлуатаційних витрат, тому доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині є безпідставними.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції щодо залишення без розгляду вимог про стягнення 7180,39 грн - 3% річних та 24796,18 грн інфляційних втрат не оскаржується жодним із апелянтів, тому не переглядається апеляційним судом в цій частині.

Позивач оскаржує рішення суду в частині відмови в стягненні боргу за лютий 2017 року 50026,68 грн та нарахувань на цю суму: 3% річних - 879,92 грн, інфляційних втрат 400,21 грн. Доводами апеляційної скарги є те, що суд безпідставно не прийняв надані ним докази на підтвердження комунальних та експлуатаційних витрат, та міг зменшити їх на суму донарахованого податку на землю при наявності сумнівів. Сума витрат за лютий 2017 року майже відповідає сумі за січень 2017, яку визнав відповідач.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 76, 77 ГПК).

Відтак, посилання апелянта на визнання факту та вартості послуг за січень 2017 року не може бути підставою для визнання судом такого факту та вартості за лютий 2017 року, які відповідач не визнав, акт про такі послуги не підписав, оплату не здійснював.

В такому випадку позивач повинен підтвердити надання цих послуг в порядку, передбаченому договором та положеннями чинного законодавства.

Умовами договору сторони не визначили площу земельної ділянки, яка передається для обслуговування орендованого відповідачем приміщення, та за яку він повинен відшкодовувати земельний податок та плату за утримання території.

Отже, суд першої інстанції вірно визначив, що до відшкодування позивач заявив у спірному місяці вказані витрати в повному обсязі згідно площі 816,1 м.кв., а відповідач займав тільки площу 286,7 м.кв. Погодження відповідача щодо оплати повної вартості за спірний місяць матеріали справи не містять, як і не містять доказів збільшення земельного податку в декілька разів порівняно з минулими періодами саме за земельну ділянку пропорційно орендованому нерухомому майну.

Відповідно до умов договору оплата послуг з постачання електричної енергії, послуг з постачання теплової енергії, послуг з водопостачання та водовідведення в приміщення об`єкту оренди здійснюється згідно з показами відповідних приладів обліку.

Документів щодо зняття показів приладів обліку за спірний місяц, як-то сумісних актів з відповідачем чи постачальником послуг, матеріали справи не містять. З наданих позивачем доказів не вбачається, за якими лічильниками здійснювався облік електричної енергії та води для відповідача, тому неможливо визначити обсяги споживання електроенергії та води саме відповідачем.

З документів, що надані на підтвердження послуг теплопостачання, також не вбачається, за якою адресою та за яку площу здійснено нарахування КП «Харківські теплові мережі», оскільки як встановлено судом вище, відповідач орендував не всі площі, що є у власності ТОВ «Тігріс», та зокрема, що були передані в оренду позивачу, а акт виконаних робіт по відпуску теплової енергії за лютий 2017 року від 28.02.2017 на суму 11395,66 грн та рахунок на оплату були надані саме ТОВ «Тігріс», в наданих документах не вказана ані адреса, ані площа опалюваного приміщення.

Як вбачається із рахунку-акту №2.2017.033940 за телекомунікаційні послуги за лютий 2017 року згідно з договором №057006007, він виписаний Харківською філією ПАТ «Укртелеком» для оплати ТОВ «Тігріс» послуг зв`язку на суму 667,43 грн, з яких рекомендований аванс на лютий 2017 року - 194,47 грн, Втім вказаний рахунок не містить номеру телефону, який надавався саме суборендарю відповідно до умов договору, а наявне посилання на інший номер.

Також позивач включає до спірного рахунку вартість заміни електролічильника 1250 грн, заміну трифазного електролічильника прямого вмикання (для юридичного сектору, за заявою споживача) 449,47 грн, обстеження мереж системи теплопостачання з видачі технічних умов на влаштування єдиної індивідуальної системи централізованого опалення - 2246,10 грн, встановлення водомірного вузла холодної води в магазині - 415,20 грн.

Щодо послуги з обстеження мереж системи теплопостачання з видачі технічних умов на влаштування єдиної індивідуальної системи централізованого опалення суд зазначає, що умовами договору не передбаченаа оплата суборендарем такої послуги. Щодо інших послуг із заміни приладів обліку позивачем не доведено необхідність та невідворотність здійснення вказаних замін саме в лютому 2017 року, звернення суборендаря із заявами про необхідність таких замін, відтак суд вважає безпідставним включення до рахунку на оплату комунальних послуг вартості вище названих послуг, отриманих орендодавцем. Також слід зазначити, що надані позивачем докази не підтверджують факту заміни та надання вище названих послуг саме в орендованому відповідачем приміщенні.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про недоведеність надання позивачем в лютому 2017 року комунальних послуг в заявленому розмірі та вартості, та правомірно відмовив в позові в цій частині. Оскільки, стягнення інфляційних та річних є похідними від суми боргу, то вказані вимоги також правомірно відхилені судом.

Щодо інших доводів апеляційної скарги позивача, то апеляційний суд зазначає, що суд не вправі вимагати від учасника справи підписати акт наданих послуг, проти якого останній заперечує. Сторони вільні в наданні суду доказів та доведенні суду їх переконливості. В разі ненадання суду відповідних доказів суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на положення ст. 99 ГПК України апеляційний суд відхиляє клопотання відповідача про призначення у справі судової економічної експертизи, оскільки предмет доказування у справі не потребує спеціальних знань, відповідач не був позбавлений права самостійно замовити таку експертизу на стадії розгляду справи в суді першої інстанції та надати її суду в якості доказу.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, рішення Господарського суду Запорізької області від 23.06.2020 у справі №922/4302/19, як прийняте з додержанням норм матеріального і процесуального права, підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційних скарг покладаються відповідно на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Економ Плюс» та Фізичної особи-підприємця Герасимова Ігоря Вікторовича на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.06.2020 у справі №922/4302/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 23.06.2020 у справі №922/4302/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційних скарг покласти відповідно на апелянтів - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Економ Плюс» та Фізичну особу-підприємця Герасимова Ігоря Вікторовича.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадках, визначених ст. 287 ГПК України.

Повна постанова складена 21 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя О.В. Чус