УХВАЛА

м. Київ

13.10.2020Справа № 910/11271/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Анастасової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Керівника Калинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмільницької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вей Макс Київ" про стягнення 1979121,23 грн

Представники учасників справи:

від прокуратури: Колодчина Р.В.;

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Хмільницької міської ради звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вей Макс Київ» (далі - відповідач) про стягнення 1979121,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач користується земельною ділянкою за кадастровим номером :00:008:0357 без правовстановлюючих документів, а відтак з відповідача підлягають стягненню безпідставно збережені кошти орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою в розмірі 1979121,23 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/11271/20, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

В судове засідання 13.10.2020 з`явився прокурор, представники позивача та відповідача не з`явилися, хоча про час, місце та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових повідомлень з відмітками про вручення.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наявність встановлених нормами Господарського процесуального кодексу України обставин, які є достатніми підставами для залишення позову без розгляду з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом прокурором вказано на потребу захисту інтересів держави, яка надала органам місцевого самоврядування право розпорядження землями територіальних громад в порядку та спосіб, передбачені Земельним кодексом України, оскільки Хмільницька міська рада не звернулася до суду у зв`язку з обмеженим фінансуванням місцевого бюджету на сплату судового збору. В свою чергу факт неподання до суду Хмільницькою міською радою позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вей Макс Київ» безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою свідчить про неналежне здійснення таким органом владних повноважень.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява N 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 N 1604(2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Зокрема, відповідно до абзаців 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Абзацами 1 - 3 частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» унормовано, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

При цьому, частинами 3, 4, 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

З аналізу вищевказаних норм Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» та Господарського процесуального кодексу України, вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

При цьому розширений підхід до визначення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й виокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви до розгляду недостатньо.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.

Позаяк, у даній справі судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Хмільницькою міською радою, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади.

Так, звертаючись до суду з позовом, прокурор має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

У даній справі прокурор звернувся саме за процедурою, передбаченою частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", вказуючи на те, що захист законних інтересів держави Хмільницька міська рада не здійснює належним чином, хоча до її компетенції належать повноваження захисту інтересів держави відносно стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. На підтвердження своїх доводів прокурор надав лист Калинівської місцевої прокуратури від 22.07.2020 №34/4-788вих-20 адресований Хмільницькому міському голові, в якому прокурор повідомив міську раду про те, що місцева прокуратура має намір звернутися до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Хмільницької міської ради про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати.

Втім, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що Хмільницька міська рада не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду із відповідним позовом до відповідача.

Навпаки, обставини справи свідчать про вжиття позивачем необхідних заходів з метою дотримання вимог земельного законодавства відповідачем. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Так, до матеріалів справи прокурором додані листи, з доказами відправки, зі змісту яких вбачається неодноразове звернення Хмільницької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вей Макс Київ» щодо використання земельної ділянки без правовстановлючих документів (листи №1692/01-19 від 30.08.2019, №2149/01-19 від 01.11.2019, №183/01-19 від 28.01.2020).

При цьому як вбачається зі змісту листа №386//01-19 від 04.03.2020 позивач повідомив відповідача про необхідність сплатити протягом одного місяця нарахованої суми збитків відповідно до затвердженого акту та зауважено, що в разі не виконання вимог міська рада буде діяти в судовому порядку.

Відтак наявність листів міської ради до відповідача свідчить про вжиття відповідних заходів реагування стосовно порушення відповідачем приписів земельного законодавства.

Тоді як вжиття міською радою заходів щодо усунення порушення чинного законодавства - використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, у тому числі здійснення претензійної роботи, не може свідчити про здійснення позивачем захисту інтересів держави неналежним чином.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.08.2020 у справі №914/535/19, від 20.08.2020 у справі №910/12705/18, від 26.08.2020 у справі №916/1813/18, від 27.08.2020 у справі №910/10621/18 та інших.

До того ж заступник керівника Калинівської місцевої прокуратури надіслав повідомлення від 22.07.2020 №34/4-788вих-20 Хмільницькому міському голові про звернення прокурора з відповідним позовом 29.07.2020 і позов до суду направлений 29.07.2020, що свідчить про не дотримання прокурором процедури, передбаченої частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №911/933/19, від 03.09.2020 у справі №904/5575/18 та інших.

Доказів звернення прокурора до Хмільницької міської ради до подання позову для надання позивачу можливості відреагувати на стверджуване прокурором порушення інтересів держави в розумні строку матеріали справи не містять.

Ураховуючи викладене, в тому числі наведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку про недотримання прокурором обов`язкової процедури, передбаченої частиною четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та не підтвердження підстав представництва, визначених статтею 23 вказаного Закону.

При цьому суд не приймає до уваги посилання прокурора на лист Хмільницької міської ради №817/01-20 від 15.05.2020 адресований місцевій прокуратурі, оскільки з його змісту не вбачається, що позивач не має можливості самостійно здійснювати захист своїх інтересів, в тому числі з підстав відсутності у місцевого органу необхідного розміру коштів для сплати судового збору. Будь-яких доказів наявності обставин (в тому числі відсутність коштів на сплату судового збору), які б перешкоджали зверненню до суду самостійно позивачем прокурор суду не надав.

Відтак, з огляду на фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про недоведеність прокуратурою невиконання або неналежного виконання позивачем своїх функцій щодо захисту майнових інтересів міської ради і що вона як самостійна юридична особа з повним обсягом процесуальної дієздатності не може чи не бажає здійснювати захист інтересів територіальної громади та звертатися до суду з відповідним позовом, як і доказів дотримання процедури встановленої статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» як передумови звернення до суду прокурором.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно з частиною 2 статті 226 Господарського процесуального кодексу України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Відтак, сплачений прокуратурою судовий збір за розгляд даного позову може бути провернутий прокуратурі за її відповідним клопотанням на підставі статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 226, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Керівника Калинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмільницької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вей Макс Київ" про стягнення 1979121,23 грн залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили 13.10.2020 та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 19.10.2020.

Суддя Т.В. Васильченко