ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2020 р. Справа№ 910/2023/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

при секретарі Островерха В.Л.

за участю представників зазначених в протоколі від 20.10.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Деріс Груп»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 (повний текст складено 01.06.2020)

у справі № 910/2023/20 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Деріс Груп»

про стягнення 120 302,24 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Деріс-Груп» (далі - відповідач) про стягнення 45 967,04 грн пені, 74 335,20 грн штрафу та 3 078,92 грн судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач в порушення умов Договору про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) №т-41/ поставив товар з порушенням строку поставки, що підтверджується видатковими накладними №186 від 20.09.2019, №187 від 23.09.2019, №186 від 04.10.2019, №217 від 08.10.2019, №121 від 26.07.2019, №120 від 12.08.2019, та актами прийняття продукції (товарів) від 14.08.2019, від 29.07.2019, від 08.10.2019, від 07.10.2019, від 20.09.2019, від 23.09.2019, а тому позивач нарахував відповідачу 45 967,04 грн пені та 74 335,20 грн штрафу згідно п. 7.4. Договору.

В процесі розгляду справи відповідач у відзиві на позов просив зменшити розмір штрафних санкцій відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі №910/2023/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Деріс Груп» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 45 967,04 пені, 74 335,20 грн штрафу та 2 102,00 грн судового збору.

Приймаючи вказане рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про правомірне нарахування та стягнення пені і штрафу, враховуючи прострочення відповідачем поставки товару.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Деріс Груп» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі №910/2023/20 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення у відповідній частині про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи, наведені в апеляційній скарзі, відповідач посилається на те, що при розгляді питання про можливість зменшення розміру неустойки судом першої інстанції не було враховано наступні обставини: неспівмірність (розмір неустойки значно перевищує розмір встановлений ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України за відсутності збитків); усі зобов`язання за договором були виконанні відповідачем; в матеріалах справи відсутні будь-які відомості з приводу того, що позивач зазнав збитків внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Деріс Груп» у справі №910/2023/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2020 задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва 01.06.2020 у справі № 910/2023/20 та поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Деріс Груп» зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Деріс Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі №910/2023/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 20.10.2020. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі №910/2023/20. Надано учасникам справи право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання до 30.09.2020.

На адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу від Акціонерного товариства «Укртрансгаз», відзив надіслано 30.09.2020 засобами поштового зв`язку, отже, вважається таким, що поданий у встановлений судом строк. Позивач просить апеляційний господарський суд відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що сума заявлених позивачем до стягнення з відповідача неустойки (пені) не є надмірно великими, оскільки загальна сума договірних зобов`язань - 2 407 244,95 грн, а сума стягненої неустойки (пені) становить - 45 967,04 грн, що складає менше 2 % від основного зобов`язання.

Крім того, позивач посилається на те, що він здійснює (здійснювало) суспільно-важливу і стратегічну функцію по своєчасному й безперебійному забезпеченню суб`єктів господарювання та соціальної сфери України природним газом, шляхом його зберігання та транспортування магістральними трубопроводами. АТ «Укртрансгаз» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83 є підприємством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, відповідач є складовою нафтогазової галузі - «галузі економіки України, яка разом з іншими галузями забезпечує пошук, розвідку та розробки родовищ нафти і газу, транспортування, переробку, зберігання і реалізацію нафти, газу та продуктів їх переробки» (ст. 1 Закону України «Про нафту і газ»). Невиконання (неналежне виконання) взятих на себе договірних зобов`язань відповідачем поставило позивача у вкрай невигідне становище, порушуючи умови договору, своєчасне та повне виконання якого мало та має вагоме значення для АТ «Укртрансгаз» як підприємства газотранспортної системи України, яке має стратегічне значення для держави Україна, що призводить до значних збитків та провокує суттєві ризики сталої роботи газосховищ України та обмеження можливостей інвестування у їх розвиток.

Також позивач зазначив, що відповідач не зазначив жодної обставини, яка була б підтверджена наявними в матеріалах справи доказами та слугувала підставою для зменшення розміру неустойки.

Відповідач своїх представників в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про отримання на поштовому повідомленні. (а.с. 135).

Представник позивача в судовому засіданні 20.10.2020 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

03.07.2019 між Акціонерним товариством «Укртрансгаз» (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Деріс Груп» (далі - постачальник) укладено Договір про закупівлю товарів (матеріально - технічних ресурсів) № т-41/ (далі - Договір), за умовам якого Постачальник зобов`язується у визначений договором строк передати у власність Покупця «Турбіни та мотори (фільтроелементи до ГПА)» ЄЗС ДК 021:2015 (42110000-3) зазначені в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору (додаток 1), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар. (а.с. 5-11).

Згідно з п. 3.1. Договору ціна договору становить 2 407 244, 95 грн, у тому числі ПДВ.

Додатковою угодою №1 від 06.06.2019 до Договору сторони виклали п. 3.1. у наступній редакції: «загальна сума Договору становить 2 405 826,00 грн, у тому числі ПДВ - 400 971,00 грн.». (а.с. 16).

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що Постачальник зобов`язується передати товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до Специфікації.

Договір набирає чинності з дати його підписання і діє в частині поставки товарів до 30.09.2019, а в частині розрахунків - до повного виконання (п. 12.1. Договору).

Відповідно до специфікації (додаток № 1 до договору) строк поставки товару становить 90 календарних днів з дати укладання договору, а саме 11.08.2019. (а.с. 17).

На виконання умов Договору відповідач поставив позивачу згідно видаткової накладної № 186 від 20.09.2019, фільтроелемент ФЕП - 1005/275х395F9 (120 шт.), на суму 376 560, 00 грн, поставка здійснена з простроченням в 40 днів; згідно видаткової накладної № 187 від 23.09.2019, фільтроелемент ФЕП - 1005/275х395F9 (381 шт.), на суму 1 195 578, 00 грн, поставка здійснена з простроченням в 43 дні; згідно видаткової накладної № 186 від 04.10.2019, фільтроелемент ФяГ - G3 595x595x30-SWP (133 шт.), на 116 827, 00 грн., поставка здійснена з простроченням в 54 дні; згідно видаткової накладної № 217 від 08.10.2019, фільтроелемент ФяГ - G3 595x595x30-SWМ (12 шт.), на суму 10 540,80 грн, поставка здійснена з простроченням в 58 днів; згідно видаткової накладної № 120 від 12.08.2019, фільтроелемент ФяГ - G1 1000x605x156-SWМ 48 шт.), на суму 44 064, 00 грн, поставка здійснена з простроченням в 58 днів. (а.с. 19-23).

Згідно з видатковою накладною №121 від 26.07.2019 поставлено фільтроелемент ФяГ П4 595х595х700-6 (511 шт.), на суму 662 259,00 грн, поставка здійснена у строки передбачені договором. (а.с. 18).

Товар прийнято відповідно до актів прийняття продукції від 14.08.2019, від 29.07.2019, від 08.10.2019, від 07.10.2019, від 20.09.2019 та від 23.09.2019. (а.с. 24-35).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. (ст. 663 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Умовами Договору сторони погодили, що за порушення строків поставки товарів або недопоставку товарів Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості Товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Товару понад тридцяти днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків вартості Товарів, поставку яких прострочено. (п. 7.4. Договору).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

При цьому, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. Вказану правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №910/4164/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 07.06.2019 у справі №910/23911/16.

Перевіривши правильність нарахування пені та штрафу місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимоги та відсутність підстав для зменшення розміру неустойки з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків кредитора, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19.

Відповідач, в порушення вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними та допустимими доказами не навів та не довів обставин, з якими Закон пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі №910/2023/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Деріс Груп» задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Деріс Груп».

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Деріс Груп» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі № 910/2023/20 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Деріс Груп».

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі № 910/2023/20.

4. Матеріали справи № 910/2023/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.10.2020.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова