ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2020 р. Справа № 911/1017/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Дідиченко М.А.

Андрієнка В.В.

представники сторін не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Київської області від 26.06.2020 р. (повний текст складено 26.06.2020 р.)

у справі № 911/1017/20 (суддя - Подоляк Ю.В.)

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Капітанівка"

про стягнення 3 402,74 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК" "Нафтогаз України") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Капітанівка" (далі - ОСББ "Капітанівка") про стягнення 3 402,74 грн., з яких: 412,97 грн. інфляційних втрат, 206,04 грн. 3 % річних та 2 783,73 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що оплату за отриманий природний газ за договором постачання № 1319/16-ТЕ-17 від 21.12.2015 р. відповідач здійснював несвоєчасно, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору, що і є підставою для нарахованих пені, інфляційних втрат, 3 % річних за період прострочення з 16.02.2016 р. по 29.06.2016 р., за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості.

Рішенням господарського суду Київської області від 26.06.2020 р. у справі № 911/1017/20 відмовлено у задоволенні позову.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість з оплати природного газу за договором постачання № 1319/16-ТЕ-17 від 21.12.2015 р. погашена відповідачем до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", тому в силу вказаного Закону позивач позбавлений права на стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат, 3 % річних за порушення грошового зобов`язання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Умотивовуючи доводи апеляційної скарги, позивач вказував, що можливість автоматичного списання заборгованості боржника зі сплати штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3 % річних в порядку Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" відбувається лише у разі внесення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Відсутність у матеріалах справи доказів про включення відповідача до наведеного реєстру підприємств, позбавляє можливості застосування при вирішенні спору норми частини 3 статті 7 вказаного Закону.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2020 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Дідиченко М.А., Андрієнко В.В., поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення; відкрито апеляційне провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 21.12.2015 р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (змінено найменування на АТ "НАК "Нафтогаз України") (постачальник) та ОСББ "Капітанівка" (споживач) укладено договір № 1319/16-ТЕ-17 постачання природного газу (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити його, на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.4 договору).

За умовами пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з пунктом 10.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Розділом 12 договору передбачено, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє в частині реалізації газу до 31.03.2016 р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору постачальник з січня по березень 2016 року передав, а споживач отримав природний газ на загальну суму 42 726,57 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 р. на суму 16 790,67 грн., від 29.02.2016 р. на суму 12 704,59 грн., від 31.03.2016 р. на суму 13 231,31 грн., які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Відповідачем здійснено розрахунок за отриманий природний газ на суму 42 726,57 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача з 17.03.2016 р. по 30.06.2016 р.

Предметом спору у даній справі є право позивача на застосування до боржника встановленої договором та законом відповідальності за прострочення у виконанні грошового зобов`язання.

За приписами частин 1, 2 статті 714 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Нормами статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вбачається з матеріалів справи, постачальником виконано обов`язок з поставки природного газу споживачу на загальну суму 42 726,57 грн., що підтверджується актами приймання-передачі від 31.01.2016 р., від 29.02.2016 р., від 31.03.2016 р., які підписані сторонами та скріплені їх печатками без зауважень.

Таким чином, враховуючи умови договору відповідач зобов`язаний був здійснити розрахунок за отриманий природний газ по актам приймання-передачі природного газу до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Проте, розрахунок відповідачем здійснено з порушенням встановленого пунктом 6.1 договору строку, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами пункту 8.2 договору у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Нормами ч. 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач здійснював оплату природного газу несвоєчасно, у зв`язку із чим позивач просив стягнути з відповідача 412,97 грн. інфляційних втрат, 206,04 грн. 3 % річних та 2 783,73 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язання з оплати отриманого природного газу за січень-березень 2016 р. за договором № 1319/16-ТЕ-17 від 21.12.2015 р., нарахованих на прострочену суму за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо, з урахуванням дат виникнення заборгованості за загальний період з 16.02.2016 р. по 29.06.2016 р.

Утім, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

30.11.2016 р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статтей 1, 2 вказаного Закону, процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Дія Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Поряд з цим частиною 3 статті 7 Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Даною нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому, зі змісту ст. ст. 4, 5, 6 Закону вбачається, що до реєстру включаються вимоги саме за заборгованістю, у той час як ч. 3 ст. 7 вказаного Закону визначає, що на заборгованість за природний газ, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

За таких обставин справи для застосування ч. 3 ст. 7 Закону включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, не вимагається.

Відповідні висновки щодо застосування ч. 3 ст. 7 вказаного Закону, викладені Верховним Судом у постановах № 904/10745/16 від 29.01.2018 р., № 927/1152/16 від 07.02.2018 р., № 911/1719/13 від 13.02.2018 р., № 908/3211/16 від 14.02.2018 р., № 922/4355/14 від 22.02.2018 р., № 911/3914/14 від 28.02.2018 р., № 15/5005/153/2012 від 11.04.2018 р., № 904/2960/18 від 26.02.2019 р.

Нормами частини 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, позивач в силу прямої вказівки Закону, позбавлений права на стягнення нарахованої пені, інфляційних втрат та 3 % річних, якщо станом на 30.11.2016 р. (день набрання чинності Закону) відсутня заборгованість теплопостачальної організації за основним грошовим зобов`язанням.

Оскільки заборгованість за спожитий природний газ була у повному обсязі погашена відповідачем у червні 2016 року (до набрання чинності Закону), що підтверджується банківською випискою та не заперечується позивачем, правові підстави для стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних - відсутні.

Доводи апелянта правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Київської області від 26.06.2020 р. у справі № 911/1017/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 26.06.2020 р. у справі № 911/1017/20 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/1017/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.10.2020 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Дідиченко

В.В.Андрієнко