СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2020 р. Справа № Б-23/75-02 (922/2680/18)

Колегія суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Шутенко І.А.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю:

позивача адвокат Кухтик В.М., довіреність №1-2016 від 27.12.2019 року, свідоцтво ДН №4813 від 26.04.2017 року;

відповідача адвокат Дерев`янко Д.В., довіреність №33-07/43 від 20.11.2019 року, свідоцтво №1778 від 29.08.2012 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" адвоката Дерев`янко Д.В. (вх. №1996Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 року у справі №Б-23/75-02 (922/2680/18), ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Усатий В.О.), повний текст якого складено 02.07.2020 року

за позовом Акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ

до відповідача Приватного акціонерного товариства Харківська ТЕЦ-5, с. Подвірки

про стягнення коштів в межах справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства Харківська ТЕЦ-5

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Приватного акціонерного товариства Харківська ТЕЦ-5 заборгованість щодо оплати наданих у 2018 році послуг згідно договору про транспортування природного газу № 371 від 11.12.2017 року у розмірі 26 767 127,42 грн.; 3% річних від простроченої суми у розмірі 172892,42 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.12.2002 року порушено провадження у справі № Б-23/75-02 про банкрутство ДП "Харківська ТЕЦ -5".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.06.2004 року замінено сторону у справі про банкрутство № Б-23/75-02, а саме боржника - Державне підприємство "Харківська ТЕЦ -5" на Відкрите акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ - 5".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.01.2011 року у справі №Б-23/75-02 змінено найменування боржника з Відкритого акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.10.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі № 922/2680/18 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.11.2018 року матеріали справи № 922/2680/18 передано за підсудністю до господарського суду Харківської області для розгляду в межах провадження у справі № Б-23/75-02 (н.р. Б-7346/2-19) про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5".

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 року апеляційну скаргу АТ "Укртрансгаз" залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Харківської області від 22.11.2018 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 11.03.2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Укртрансгаз" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 року та ухвалу господарського суду Харківської області від 22.11.2018 року.

Ухвалою суду від 27.02.2020 року прийнято справу № 922/2680/18 до розгляду в межах справи № Б-23/75-02 про банкрутство Акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.06.2020 року у справі №Б-23/75-02 (922/2680/18) позовні вимоги АТ "Укртрансгаз" задоволено частково; стягнуто з ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь АТ "Укртрансгаз" інфляційні втрати в розмірі 444 280,85 грн.; 314 269,84 грн. 3% річних; 196 495,28 грн. судового збору; провадження у справі в частині стягнення основного боргу 12 341 134,69 грн. закрито.

Представник Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" - адвокат Дерев`янко Д.В. з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 року у справі в частині часткового задоволення позову про стягнення 3% річних в розмірі 314 269,84 грн. та інфляційних втрат в розмірі 444280,85 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 314 269,84 грн. та інфляційних втрат у розмірі 444280,85 грн.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує таке.

Справу про банкрутство ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" порушено до набрання чинності змін, внесених Законом України від 22.12.2011 року №4212-VI та постанову про визнання боржника банкрутом на час звернення позивача з позовом у справі не прийнято, тому застосуванню підлягає попередня редакція Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів введений ухвалою господарського суду Харківської області від 16.12.2002 року не передбачав його дію тільки щодо конкурсної заборгованості.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.04.2011 року у справі роз`яснено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, який був введений ухвалою господарського суду Харківської області від 16.12.2002 року заборонено нараховувати неустойку (штраф, пеня), заборонено застосовувати інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів) та заборонено стягнення на підставі виконавчих документів, як за тими вимогами (виконавчими документами), які виникли (були видані) до моменту введення мораторію так і за тими вимогами (виконавчими документами), які виникли (були видані) після введення мораторію за винятком вимог, передбачених в ч. 6 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За наявності чинної ухвали господарського суду Харківської області від 16.12.2002 року, якою введено мораторій та ухвали господарського суду Харківської області від 28.04.2011 року, якою було роз`яснено відповідну ухвалу, нарахування позивачем пені та інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань відповідачу в період дії мораторію є неправомірним.

Посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 року у справі №922/1852/19.

Застосування до відповідача такого виду відповідальності за порушення грошового зобов`язання як нарахування інфляційних втрат та 3% річних, є необґрунтованим, оскільки відповідно до вказаних вище ухвал господарського суду Харківської області заборонено застосовувати до відповідача протягом дії мораторію нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач скористався правом, передбаченим п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України та подав суду відповідну заяву про уточнення позовних вимог, якою був зменшений розмір позовних вимог в частині стягнення основного боргу з 26 767 127,42 грн. до 12 341 134,69 грн. та збільшений розмір позовних вимог в частині стягнення 3% річних з 172 892,42 грн. до 314 269,84 грн.; позовна заява не містила вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 444 280,85 грн.; письмових заяв про зміну предмета позову, поданої відповідно до положень ч. 3 ст. 46 ГПК України та оформленої відповідно до ч. 4 ст. 46 ГПК України, матеріали справи не містять.

Щодо повноважень апелянта діяти від імені Приватного акціонерного товариства Харківська ТЕЦ-5, апелянтом до апеляційної скарги додано в копіях: довіреність від 20.11.2019 року на представництво адвоката Дерев`янко Д.В. діяти від імені Приватного акціонерного товариства Харківська ТЕЦ-5; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 20.08.2012 року №1778.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239, від 22.04.2020 року №291, від 11.05.2020 року №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500, від 22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760, від 13.10.2020 року №956 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якими дію карантину продовжено до 31.12.2020 року.

Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом №9рс-186/20 від 16.03.2020 року до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Для запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 за № 04-а встановлено особливий режим роботи суду в умовах карантину; наказами голови суду від 26.03.2020 року № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а, від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.08.2020 року, суддею доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.08.2020 року апеляційну представника Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" - адвоката Дерев`янко Д.В. на рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 року у справі залишено без руху; останнього зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

26.08.2020 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків (вх.№7955), в якій останній просив поновити строк на подання апеляційної скарги, оскільки повний текст оскаржуваного рішення апелянт отримав лише 08.07.2020 року, яку долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.08.2020 року клопотання представника Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" адвоката Дерев`янко Д.В. про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" адвоката Дерев`янко Д.В. (вх. №1996Х/1-18) на рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 року у справі; позивачу встановлено строк до 14.09.2020 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" адвоката Дерев`янко Д.В. до розгляду на "21" вересня 2020 року, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; до розгляду апеляційної скарги дію рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 року у справі зупинено.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 року, з урахуванням ухвали від 21.09.2020 року, оголошено перерву у розгляді справи до 21.10.2020 року, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

23.09.2020 року на адресу суду від представника Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" адвоката Дерев`янко Д.В. надійшла заява (вх.№9054) про його участь в судовому засіданні, призначеному на 21.10.2020 року об 11:00 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", яку долучено до матеріалів справи.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.09.2020 року, у зв`язку з відпусткою судді Слободіна М.М., на підставі п.2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду від 26.11.2010 року №30 з наступними змінами, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.09.2020 року, з урахуванням ухвали від 12.10.2020 року задоволено заяву представника Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" адвоката Дерев`янко Д.В. про його участь в судовому засіданні, призначеному на 21.10.2020 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів представника, який подав вказану заяву; судове засідання у справі, призначене на 21.10.2020 року ухвалено провести за участі представника Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" адвоката Дерев`янко Д.В. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

У судовому засіданні 21.10.2020 року представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні 21.10.2020 року проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судове засідання 21.10.2020 року проводилось за допомогою програмно-апаратного комплексу Оберіг, без режиму відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", у зв`язку з присутністю в судовому засідання представника відповідача Дерев`янка Д.В., який є заявником клопотання (від 23.09.2020 року вх.№9054).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача та позивача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

11.12.2017 року між АТ "Укртрансгаз" та ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 371, за умовами якого АТ "Укртрансгаз" надає ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" послуги з транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" сплачує замовнику встановлену у договорі вартість таких послуг (п.2.1. договору).

У п. 17.1 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з 01.01.2018 року на строк включно до 31.12.2018 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

На виконання умов договору, АТ "Укртрансгаз" надано ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" послуги з транспортування природного газу, крім іншого, у квітні - травні 2018 року на загальну суму 31 589 518,56 грн., однак, неналежне виконання ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" взятих на себе за договором зобов`язань стало причиною утворення боргу.

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив стягнути з відповідача основний борг 12 341 134,69 грн., інфляційні втрати 444 280,85 грн. та 3% річних 314 269,84 грн.

22.06.2020 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено строк (термін) виконання зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню за настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У пункті 8.1 договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також договором.

Разом з тим, згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що відповідачем не належно виконувались умови договору щодо своєчасного розрахунку, отже відповідач є боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятору ЛІГА.ЗАКОН, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд вірно встановив, що періоди нарахування відповідають обставинам справи, розрахунок арифметично вірний та відповідає умовам договору та положенням чинного законодавства.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 314 269,84 грн. та інфляційних втрат у розмірі 444 280,85 грн. є обґрунтованими, доведеними та правомірно задовольнив позов в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення основного боргу (з урахуванням заяви про уточнення вимог), за матеріалами справи, після звернення позивача з позовом у справі, відповідачем сплачено заявлену до стягнення суму основного боргу за договором.

А тому, оскільки заявлена до стягнення сума боргу у розмірі 12 341 134,69 грн. відповідачем сплачена після звернення позивача до місцевого господарського суду з позовом, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що предмет спору в цій частині між сторонами відсутній, а провадження у справі в частині вимог про стягнення 12 341 134,69 грн. боргу відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України підлягає закриттю.

Аргументи апелянта на те, що вид відповідальності у вигляді нарахування 3% річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання є санкцією, яка відповідно до ухвал господарського суду Харківської області від 16.12.2002 року та від 28.04.2011 року є забороненою до застосування щодо відповідача протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, не приймаються, з огляду на таке.

Частиною 4 ст. 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі Закон про банкрутство) встановлено загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом дії мораторію, а наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегією суддів враховано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 року у справі № 922/1852/19, де, зокрема, зазначено, що ч. 4 ст.12 Закону про банкрутство встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів; зміст цієї заборони не пов`язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним; заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на не нараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржнику, щодо якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Аналогічний висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 922/2781/18.

Разом з тим, судом касаційної інстанції у постанові від 04.03.2020 року у справі №922/1852/19, на яку посилається апелянт, де окрім іншого, зазначено на те, що суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що позивачем не враховано п. 7 "Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунків індексів споживчих цін", затверджених наказом Державної статистики України від 01.07.2013 року № 190, згідно яких у публікаціях та офіційних повідомленнях дані щодо індексів споживчих цін наводяться з одним десятковим знаком після коми. Проаналізувавши зміст постанови Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі № 904/10242/17, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що у вказаному рішенні відсутній висновок щодо застосування п. 7 "Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунків індексів споживчих цін", затверджених наказом Державної статистики України від 01.07.2013 року № 190 при визначенні індексу споживчих цін з одним десятковим знаком після коми для розрахунку суми інфляційних втрат.

Втім, у даній справі апелянтом не оскаржується розрахунок інфляційних втрат, а порушується питання щодо безпідставності такого нарахування взагалі.

Також, не приймаються аргументи апелянта на те, що господарським судом першої інстанції підлягала поверненню заява позивача про уточнення позовних вимог на підставі ч. 5 ст. 46 ГПК України, якою був зменшений розмір позовних вимог в частині стягнення основного боргу з 26 767 127,42 грн. до 12 341 134,69 грн. та збільшений розмір позовних вимог в частині стягнення 3% річних з 172 892,42 грн. до 314 269,84 грн., оскільки на його думку, позовна заява не містила вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 444 280,85 грн., а письмової заяви про зміну предмета позову, поданої відповідно до положень ч. 3 ст. 46 ГПК України та оформленої відповідно до ч. 4 ст. 46 ГПК України, матеріали справи не містять, виходячи з такого.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 46 ГПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

За матеріалами справи, у листопаді 2018 року позивач подав до господарського суду Харківської області уточнення позовних вимог (вх.№32621), в яких просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за надані послуги з транспортування природного газу у травні 2018 року у розмірі 12 341 134,69 грн., 3% річних у розмірі 314 269,84 грн. та інфляційних втрат за неналежне виконання умов укладеного між сторонами договору у розмірі 444 280,85 грн., які господарським судом першої інстанції долучено до матеріалів справи.

Отже, позивач, у встановлений строк до закінчення підготовчого засідання, скористався своїм правом та звернувся до господарського суду першої інстанції з уточненнями позовних вимог, що відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 46 та ч. 3 ст. 46 ГПК України та спростовує аргументи апелянта на те, що письмових заяв про зміну предмета позову, поданої відповідно до положень ч. 3 ст. 46 ГПК України та оформленої відповідно до ч. 4 ст. 46 ГПК України, матеріали справи не містять.

Отже, висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" адвоката Дерев`янко Д.В. (вх. №1996Х/1-18) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 року у справі №Б-23/75-02 (922/2680/18) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.10.2020 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя І.А. Шутенко