СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2020 р. Справа №922/1494/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Ільїн О.В. , суддя Терещенко О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» (вх.№2157Х/1 від 26.08.2020) на рішення Господарського суду Харківської області від 30.07.2020 у справі №922/1494/20 (м. Харків, суддя Байбак О.І),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейсвард», м. Київ,

до Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів», смт. Новопокровка, Чугуївський р-н, Харківська обл,

про стягнення 145122,63 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грейсвард», м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів», смт. Новопокровка, Чугуївський р.-н, Харківська обл. (далі за текстом - відповідач) 145122,63 грн., з яких: 140000,00 грн. основного боргу; 1532,63 грн. втрат від інфляції; 3590,00 грн. 3% річних.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором на транспортно-експедиційне обслуговування №79-ТЕО від 27.08.2018 щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за надані позивачем послуги.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 30.07.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейсвард» 140000,00 грн. основного боргу; 1532,63 грн. втрат від інфляції; 3586,08 грн. 3% річних; 2176,94 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Відповідач з вказаним рішенням не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 30.07.2020; відмовити у позові про стягнення коштів та надати час сторонам на позасудове врегулювання даного спору у повному обсязі; судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування своєї позиції по справі відповідач вказує на наступне:

- позивач зазначав, що початковою датою для здійснення розрахунків є саме підписання останнього акту прийму-передачі, хоча жодним чином не визначив чим передбачена така вимога;

- судом не було взято до уваги, що Додаток якимось чином змінює умови Договору в частині порядку оплати, тому така оплата повинна бути здійснена саме відповідно до Договору. Тобто, Додатком повинно бути передбачено вартість та сума Договору, а Договором передбачається порядок розрахунку;

- розділом 4 Договору не встановлено, і будь-якими іншими доказами позивачем не доведено, що у відповідача виник обов`язок по сплаті саме у певні строки, у розумінні ст. 251 ЦК України, як в певний проміжок часу після факту відвантаження;

- суд помилково стверджує, що початком виконання зобов`язання є підписання останнього акту прийому-передачі, а саме з 01.07.2019, оскільки на момент подачі даного позову інтереси позивача не були порушені, бо строк виконання зобов`язання щодо оплати товару у відповідача не настав, то сума заявлена позивачем до стягнення не є простроченою, а тому не підлягає стягненню.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів». Ухвалено розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено іншим учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали. Відзив має бути оформлено у відповідності до вимог ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, якою, зокрема, передбачено, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. У випадку надіслання відзиву засобами поштового зв`язку, в цей же день направити його на офіційну адресу електронної пошти суду () з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи. Повідомлено учасників справи про можливість подати будь-які документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала про відкриття провадження у справі згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення була отримана представниками учасників провадження у справі 01.09.2020, що підтверджується наявними в матеріалах справи зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень (т. 1, а. с. 146-147).

Згідно статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Тобто, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Суд повідомляє, що клопотань від учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом) до суду не надійшло.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейсвард» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№8343 від 07.09.2020), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Зокрема, позивач зазначає, що акт прийому-передачі підтверджує не тільки факт надання послуг, але й підписання його замовником підтверджує факт прийняття цих послуг в повному обсязі; з моменту підписання останнього акту надання послуг №745 від 01.07.2019 та в зв`язку з порушенням відповідачем умов основного договору щодо проведення розрахунків за надані послуги, позивач 13.02.2020 звертався до відповідача з претензією №130220/1 про погашення боргу в 15-денний термін з моменту отримання претензії, дата претензія була отримана відповідачем 28.02.2020 та залишена без задоволення.

Від відповідача надійшли заперечення щодо відзиву на апеляційну скаргу (вх.№8618 від 14.09.2020), в яких зазначає, що договором не передбачено початок виконання зобов`язання щодо сплати грошових коштів саме датою підписання акту прийому-передачі, що помилково стверджується позивачем.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.08.2018 між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 79-ТЕО (далі за текстом - Договір; т.1, а. с. 13-14), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання зі здійснення транспортно-експедиційного обслуговування вантажу (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору за дорученням замовника виконавець зобов`язався зокрема розробити та реалізувати оптимальну транспортну схему з перевезення вантажу на підставі заявок, що надаються електронною поштою або іншими засобами зв`язку; п. 2.2 Договору організувати замовлення та подачу транспортних засобів до місця відвантаження.

Пунктом 2.8. Договору передбачено, що за підсумками роботи за календарний місяць, станом на 1 число, виконавець надає замовнику акт виконаних робіт.

За змістом п. 3.4 Договору замовник здійснює оплату вартості послуг у повному обсязі згідно додатку.

Згідно з п.п. 4.1-4.2 Договору вартість експедирування та сума договору обумовлюється у Додатку, відносно кожної товарної позиції та місця відправки. Додаток є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що оплата послуг проводиться наступним чином:

50% - попередня оплата послуг;

50% - оплата за фактом відвантаження.

Відповідно до п. 5.1. Договору сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за даним Договором.

У відповідності до п. 9.1 Договору останній вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 30.06.2019, а в частині розрахунків до повного виконання зобов`язань між виконавцем та замовником. В разі, якщо жодна зі сторін письмово не попередить іншу в місячний строк до дати закінчення дії договору про своє бажання розірвати договір, він вважається автоматично подовженим на такий же наступний строк (на один рік).

Пунктом 9.2 Договору встановлено, що всі зміни до даного Договору оформлюються письмово за погодженням сторін Додатковою угодою, що є невід`ємною частиною Договору.

Крім того, сторонами укладені Додатки до Договору № 79-ТЕО від 27.08.2018, а саме: Додаток № 1 від 27.08.2018 (т.1, а. с. 15), Додаток № 2 від 09.09.2018 (т.1, а. с. 16), Додаток № 3 від 27.09.2018 (т.1, а. с. 17), Додаток № 4 від 21.11.2018 (т.1, а. с. 18), Додаток № 5 від 24.04.2019 (т.1, а. с. 19), Додаток № 6 від 20.05.2019 (т.1, а. с. 20) та Додаток № 7 від 14.06.2019 (т.1, а. с. 21).

У вказаних Додатках сторони погоджували порядок надання виконавцем послуг за договором, в тому числі узгоджували вартість комплексної ставки за 1 тону (за 1 вагон) вантажу, станції відправлення та призначення вантажу, одержувача вантажу, вантаж, період відвантаження, інші необхідні відомості. Також, були встановлені строки проведення розрахунків за Додатками. Так згідно з Додатками №1-5 виконавець надає замовнику рахунок згідно фактично наданих послуг, а замовник в строк не пізніше 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання рахунку оплачує даний рахунок на розрахунковий рахунок виконавця. Додатками №6,7 встановлено, що виконавець надає замовнику рахунок на всю обумовлену даним додатком кількість вантажу. Не менше 50% вартості послуг замовник оплачує виконавцю не пізніше дати першої подачі вагонів під завантаження. Остаточні розрахунки сторони проводять в строк 5 (п`яти) банківських днів з дати фактичного надання послуг.

Як зазначає позивач, він, як виконавець, на виконання умов договору та Додатків № 1-7 до нього надав відповідачу послуги, про що сторони підписали акти надання послуг № 564 від 02.09.2018 (т.1, а. с. 22), № 568 від 03.09.2018 (т.1, а. с. 23), № 573 від 05.09.2018 (т.1, а. с. 24), № 609 від 21.09.2018 (т.1, а. с. 25), № 596 від 13.09.2018 (т.1, а. с. 26), № 608 від 21.09.2018 (т.1, а. с. 27), № 597 від 14.09.2018 (т.1, а. с. 28), № 624 від 28.09.2019 (т.1, а. с. 29), № 742 від 26.11.2018 (т.1, а. с. 30), № 584 від 08.05.2019 (т.1, а. с. 31), № 627 від 31.05.2019 (т.1, а. с. 32), № 728 від 27.06.2019 (т.1, а. с. 33) та № 745 від 01.07.2019 (т.1, а. с. 34) на загальну суму 4726844,97 грн.

Однак, відповідач у повному обсязі не розрахувався з позивачем за надані останнім послуги з транспортно-експедиційного обслуговування. Згідно з залученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень (т.1, а. с. 35-59), відповідач здійснив оплату послуг на суму 4586844,97 грн.

Решту заборгованості у розмірі 140000,00 грн. відповідач не сплатив. Факт наявності заборгованості останнім не заперечується.

Як зазначає позивач, несплаченою залишилася заборгованість за надані послуги за актом №745 від 01.07.2019 (загальна сума акту складає 190000,02 грн.).

В матеріалах справи міститься претензія ТОВ «Грейнсвард» №130220/1 від 13.02.2020 (т.1, а. с. 63), в якій міститься вимога оплати суми боргу у розмірі 140000,00 грн. в строк 15 робочих днів з дати отримання даної претензії. Однак, вказані вимоги не були виконані відповідачем.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач просив суд стягнути з відповідача існуючий борг в сумі 140000 грн., а також нараховані в зв`язку з простроченням його сплати 1532,63 грн. втрат від інфляції та 3590,00 грн. 3% річних за період прострочення з 01.07.2019 по 08.05.2020.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково. Стягнув з Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейсвард» 140000,00 грн. основного боргу; 1532,63 грн. втрат від інфляції; 3586,08 грн. 3% річних; 2176,94 грн. судового збору. В решті позову відмовив з підстав того, що відповідач не надав суду доказів повної оплати існуючої заборгованості; безпідставними є посилання відповідача на те, що п. 4.3. Договору передбачено тільки вартість та порядок здійснення розрахунків, але не строки їх виконання, оскільки строк оплати послуг узгоджено в Додатках до Договору; так само безпідставним є посилання відповідача на те, що Додаток №7 та акти надання послуг з боку відповідача підписані не уповноваженою особою, оскільки підприємство відповідача фактично прийнявши надані акти та частково сплативши їх вчинило дії які свідчать про схвалення вчинених правочинів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 929 Цивільного Кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Взаємовідносини між сторонами регулюються, зокрема, Законом України «Про транспортно-еспедиторську діяльність» від 01.07.2004 №1955-IV. Згідно частини другої статті 12 вказаного Закону клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Відповідно до ст. 931 Цивільного Кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Статтею 9 вищезазначеного Закону встановлюється, що факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення. Факт надання послуг відповідачем не заперечується та підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг.

Згідно з ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У Додатку № 7 до Договору, за яким, як зазначає позивач, у відповідача існує заборгованість, вказано, що остаточні розрахунки сторони проводять в строк 5 (п`яти) банківських днів з дати фактичного надання послуг.

Посилання апелянта на те, що судом не було взято до уваги те, що Додаток якимось чином змінює умови Договору в частині порядку оплати, тому така оплата повинна бути здійснена саме відповідно до Договору є безпідставними з огляду на наступне. Пунктом 9.2 Договору встановлено, що всі зміни до даного Договору оформлюються письмово за погодженням сторін Додатковою угодою, що є невід`ємною частиною Договору. Таким чином, порядок розрахунків визначений Додатком №7, що є невід`ємною частиною Договору та становить 5 (п`ять) банківських днів з дати фактичного надання послуг.

Факт наявності у відповідача заборгованості за надані позивачем послуги з транспортно-експедиційного обслуговування вантажу за договором № 79-ТЕО від 27.08.2018 в сумі 140000,00 грн. підтверджується належними доказами, що наявні в матеріалах справи, а саме: Додатками до Договору №1-7, Актами надання послуг за Договором, платіжними дорученнями. Відповідачем на спростування вказаної обставини не надано належних та допустимих доказів.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати є таким, що настав, а заборгованість в розмірі 140000,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача.

Згідно з ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань щодо сплати заборгованості за отримані послуги підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовується. Зазначене надає позивачу право на нарахування інфляційних та 3% річних за таке прострочення в порядку, визначеному ст. 625 Цивільного Кодексу України.

Згідно з позовними вимогами, позивача розрахував річні за період з 01.07.2019 по 08.05.2020 та інфляційні за липень 2019 - квітень 2020.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції що розрахунок здійснено з певними арифметичними помилками та неточностями. Також позивачем невірно визначено дату, з якого слід розпочинати нарахування інфляційних та 3% річних.

В силу положень ст. 252-253 ЦК України, та п. 4.3. договору відповідач вважається таким, що прострочив не сплативши послуги в день підписання акту надання послуг. В даному випадку, оскільки акт №745 підписано 01.07.2019, відповідач вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань з 02.07.2019.

Отже, позов слід задовольнити в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3586,08 грн. річних та 1532,63 грн. інфляційних.

Щодо послання відповідача на те, що додаток № 7 та акти надання послуг № 728 від 27.06.2019 та №745 від 01.07.2019 з боку підприємства відповідача підписані не уповноваженою особою, а тому нібито не є належними доказами існування обставин, на які посилається позивач в позовній заяві, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відсутні докази підтвердження повноважень на підписання зазначених документів від імені підприємства заступником ген. Директора зі збуту Алі І .В.

Проте, згідно зі ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Підприємство відповідача фактично прийнявши надані позивачем акти про надання послуг за Договором зі ст. Есхар півд. до ст. Херсон Од. та частково сплативши їх (зокрема за платіжним дорученням від 05.07.2019) вчинило дії які свідчать про схвалення вчинених правочинів щодо підписання Додатку № 7 до договору та актів надання послуг № 728 від 27.06.2019 та №745 від 01.07.2019.

Також варто зазначити, що підтвердження повноважень на отримання товару тільки фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства уповноважити конкретну фізичну особу отримати для підприємства певний перелік і кількість цінностей. Сам же факт руху цих цінностей (тобто господарську операцію) довіреність або інший документ на підтвердження повноважень - не фіксують.

Стаття 275 ГПК України встановлює, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст.276 ГПК України).

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, п.1, ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду області від 30.07.2020 у справі №922/1494/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.В. Ільїн

Суддя О.І. Терещенко