ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2020 Справа № 917/1456/20

м. Полтава

Суддя Паламарчук В.В., при секретарі судового засідання Ніколаєнко С.М. розглянувши матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройселмі-ЛТД", вул. Скрябіна, 5, м. Суми, 40020

до Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод", вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, 36029

про стягнення 21835,21 грн.

Без участі представників сторін

ВСТАНОВИВ:

04.09.2020 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройселмі-ЛТД" до Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" про стягнення 21835,21 грн. заборгованості.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.09.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та визначено сторонам строки на вчинення процесуальних дій.

Також, вказаною ухвалою суду витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» (ідентифікаційний код 35646516, вул. Гродненська буд. 32, м. Київ, 02090) посвідчену копію товарно-транспортної накладної № 026005889 від 12.09.2017р. за підписом одержувача товару (далі - «ТТН»); відомості щодо дати отримання товару за ТТН; посвідчені копії документів, які підтверджують особу та повноваження представника вантажоодержувача, вказаного в ТТН, на отримання вантажу; відомості про фактичного вантажоодержувача за ТТН, в інтересах якого діяла уповноважена особа. Зобов`язано вищезазначені документи надати суду до 01.10.2020р.

Витребувано у Відповідача інформацію та посвідчені докази щодо підстав включення Відповідачем до складу податкового кредиту:

- податку на додану вартість у сумі 1 833,32 грн. за податковою накладною від 12.09.2017 р. № 7 (картон азбестовий КАОН-3 10мм), сума поставки товару 10 999,92 грн.;

- податку на додану вартість у сумі 484,05 грн. за податковою накладною від 12.09.2017 р. № 6 (Асбошнур ШАОН 20 мм, Россия), сума поставки товару 2 904,32 грн.;

- податку на додану вартість у сумі 167,25 грн. за податковою накладною від 29.09.2017 р. № 14 (Азбошнур ШАОН 5), сума поставки 1003,50 грн.

05.10.2020 р. відповідач надав суду відзив на позовну заяву в якому проти задоволення позовних вимог заперечує та просить суд закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з нього 13904,24 грн. у зв`язку з відсутністю боргу. Зокрема, відповідач посилається на те, що 19.06.2018 р. ним була здійснена оплата в сумі 4005,00 грн. і що сальдо на користь позивача становить 9899,24 грн., а не 13904,24 грн. Крім того, станом на 01.10.2020 р. відповідачем була здійснена оплата за товар, а саме картон

азбестовий КАОН-3, 10 мм, Азбошнур ШАОН) на суму 9899,24 грн. та надає у підтвердження платіжне доручення № 6518 від 30.09.2020 р. та контр розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат. Щодо позовних вимог в частині стягнення пені відповідач просить застосувати строки позовної давності (заява вхід. №11016 від 05.10.2020р.). Результати розгляду заяви про застосування строків позовної давності будуть наведені судом в мотивувальній частині рішення.

05.10.2020 р. позивач надав суду клопотання (вхід. №11007 від 05.10.2020 р.) в якому повідомляє, що 30.09.2020 р. відповідач провів частковий розрахунок за картон азбестовий КАОН -3 та азбошнур ШАОН в сумі 9899,24 грн.

В зв`язку з цим позивач просить позовні вимоги в частині стягнення 9899,24 грн. основного боргу залишити без розгляду.

Також відповідач у даному клопотанні зазначає, що 19.06.2018 р. відповідачем була здійснена оплата у сумі 4005,00 грн., але за товар згідно рахунку №СЧСС - 0173 від 15.06.2018 р. на суму 4005,00 за стрічку гальмівну ЛАТ-2 40Х50, азбошнур ШАОН 5, який не відноситься до складу заборгованості за даним позовом.

06.10.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» на виконання вимог ухвали суду від 09.09.2020 р. надало заяву, в якій зазначено, що останнє не має можливості надати запитувані судом документи у зв`язку із закінченням строків їх зберігання підприємством та підтвердив факт перевезення ним як перевізником вантажу за ТТН №026005889. Вантажовідправник - ТОВ «Стройселмі - ЛТД», вантажоотримувач: ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод».

Представник позивача надав клопотання про розгляд справи 08.10.2020 р. без участі його представника за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ст. 233 ГПК України рішення прийнято в нарадчій кімнаті.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

Позивач (далі - Продавець), згідно рахунків № СчСС-0224, № СчСС-0225 від 12 вересня 2017 р. та рахунку № СчСС-0233 від 25 вересня 2017 р., відвантажив на адресу Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» (далі за текстом - «Відповідач», «Покупець») наступний товар:

1. Азбошнур ШАОН, відповідно видаткової накладної №ОтСС-000153 від 12.09.2017р. на суму 2904,32 грн., в. т. ч. ПДВ 484,05 грн.;

відвантаження товару відбулось через транспортну службу доставки ТОВ «Транспортна компанія «САТ» за товарно-транспортною накладною № 026005889 від 12.09.2017р. (товар за підписом одержав представник Відповідача - Колосник Р. В. документ, що посвідчує особу: КО527008, тел. НОМЕР_1 );

2. Картон азбестовий КАОН-3 10 мм, відповідно до видаткової накладної № ОтСС-000154 від 12.09.2017р., на суму 10 999,92 грн., в т .ч. ПДВ 1 833,32 грн.;

Відвантаження товару відбулось через транспортну службу доставки Приватне підприємство «Нічний експрес» за товарно-транспортною накладною № 3415052.27188 від 12.09.2017 р.;

3. Азбошнур ШАОН 5, відповідно до видаткової накладної №ОтСС-000160 від 29.09.2017 р. на суму 1003,50 грн., в т. ч. ПДВ 167,25 грн.;

Відвантаження товару відбулось через транспортну службу доставки ТОВ «Транспортна компанія «САТ» за товарно-транспортною накладною від 29.09.2017 р.

Всього у вересні 2017 року Продавцем поставлено товару на загальну суму: 14 907,74 грн., в т.ч. ПДВ 2 484,62 грн.

За отриманий товар Покупець розрахувався частково, сплативши за азбошнур суму 1003,50 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку в АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 02.10.2017 р.

Листом від 28.02.2018 року № 25/01-010 Позивачем було направлено претензію Відповідачу із вимогою сплатити заборгованість за поставлений товар в сумі 13 904,24 гривень протягом семи днів від дати отримання листа.

Листом від 12.03.2018 р. № 12/16-003728 Відповідач підтвердив заборгованість за поставлений товар в сумі 10 999,92 грн. та гарантував погасити заборгованість «найближчим часом», посилаючись на скрутне фінансово-економічне становище.

Вимоги про погашення боргу на адресу Відповідача також надсилались листами від 05.02.2018 № 25/01, від 16.01.2019 р. № 45 та від 17.12.2019 р. № 39.

За даними позивача, на дату подачі до суду позовної заяви Відповідач не розрахувався за поставлений товар по видатковій накладній №ОтСС-000154 від 12.09.2017р. на суму 10 999,92 грн., в т .ч. ПДВ 1 833,32 грн. та по видатковій накладній №ОтСС-000153 від 12.09.2017р., на суму 2904,32 грн., в. т. ч. ПДВ 484,05 грн. Загальна сума основного боргу становить 13 904,24 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 21835,21 грн., з яких: 13 904,24 грн. заборгованість за поставлений товар за видатковими накладними № ОтСС-000153 від 12.09.2017 р. та № ОтСС-000154 від 12.09.2017 р., 1743,59 грн. - інфляційні втрати, 1034,25 грн. - 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та 5153,13 грн. - штрафних санкцій.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарського договору. За частиною першою цієї статті господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. (п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Стаття 656 ЦК України визначає, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Стаття 657 ЦК встановлює форми окремих видів договорів купівлі-продажу. Тобто, така форма може бути визначена за домовленістю сторін такого договору, як у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками, так і шляхом укладення господарських договорів у спрощений спосіб.

В даному випадку сторонами було укладено в спрощений спосіб договір поставки, оскільки продукція була поставлена позивачем і прийнята відповідачем, що зафіксовано у змісті накладних про вчинення сторонами відповідних дій.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 692 ЦК України на покупця покладено обов`язок оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В силу ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вказаною нормою передбачено, зокрема, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає з припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Дана позиція викладена в постанові Верховного суду від 28.02.2018 р. у справі № 910/9075/17, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання з постачання товару на загальну суму 13094,24 грн. що підтверджується видатковими накладними №ОтСС-000154 від 12.09.2017р. на суму 10 999,92 грн., в т .ч. ПДВ 1 833,32 грн. та №ОтСС-000153 від 12.09.2017р. на суму 2904,32 грн.

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань та приписів цивільного законодавства України за отриманий товар в повному обсязі не розрахувався, частково сплативши позивачу після звернення до суду з позовною заявою грошові кошти в розмірі 9899,24 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6518 від 30.09.2020 р.

В зв`язку з викладеним позивач просить позовні вимоги в частині стягнення 9899,24 грн. залишити без розгляду.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 231 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Враховуючи викладене, суд задовольняє клопотання позивача про залишення позовних вимог в частині стягнення 9899,24 грн. - основного боргу - без розгляду.

Відповідач проти стягнення 4005,00 грн. основної заборгованості заперечує, та зазначає, що остання сплачена ним 19.06.2018 р. та надає як доказ Акт звірки між сторонами за період з 01.09.2017 р.-30.06.2020 р.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.12.2019 року у справі № 916/1727/17, акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що наданий позивачем акт звіряння взаємних розрахунків не містить інформації щодо рахунку, видаткової накладної згідно яких здійснено платіж, даний акт не приймається судом як доказ у справі в підтвердження відсутності заборгованості за товар поставлений згідно видаткових накладних №ОтСС-000154 від 12.09.2017р. на суму 10 999,92 грн., в т .ч. ПДВ 1 833,32 грн. та №ОтСС-000153 від 12.09.2017р. на суму 2904,32 грн.

В той же час, позивач надає суду банківську виписку за 19.06.2018 р., в якій зазначено, що 19.06.2018р. відповідач здійснив платіж на користь позивача у сумі 4005,00 грн. з призначенням платежу «оплата за азбестові вироби згідно рахунку №0173 від 15.06.2018р» та надає рахунок № СчСч - 0173 від 15.06.2018 р., згідно якого товар, що поставляється це - стрічка гальмівна ЛАТ -2 40Х50 та азбошнур ШАОН 5 на суму 4005, 00 грн.

Судом встановлено, що згідно спірної накладної №ОтСС-000154 від 12.09.2017р. на суму 10 999,92 грн., в т .ч. ПДВ 1 833,32 грн. та №ОтСС-000153 від 12.09.2017р. на суму 2904,32 грн. поставлявся товар картон азбестовий КАОН -3 та азбошнур ШАОН 20 на що було виставлено рахунок №СчСС -0225 від 12.09.2017 р. та №СчСС -0224 від 12.09.2017 р.

Таким чином, позивачем надані докази які спростовують факт оплати заборгованості відповідачем згідно спірної накладної на суму 4005,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 4005,00 грн. заборгованості за отриманий товар за видатковою накладною №ОтСС-000154 від 12.09.2017р. на суму 10 999,92 грн., в т .ч. ПДВ 1 833,32 грн. та №ОтСС-000153 від 12.09.2017р. на суму 2904,32 грн. підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на вказану норму, позивачем приведено розрахунок інфляційних в розмірі 1743,59 грн. та 3% річних в розмірі 1034,25,00 грн. (розрахунок в матеріалах справи).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині є правомірними, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення суми пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за час прострочення з 12.03.2018 по 01.09.2020 в сумі 5153,13 грн. суд зазначає наступне.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10.12.2019 в справі № 904/4156/18, за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Судом встановлено, що сторонами не визначено підстави для нарахування пені, а також порядок нарахування та розмір пені.

Позивачем не обґрунтовано, яким саме законодавчим актом визначено обов`язок відповідача сплачувати пеню за прострочення виконання умов Договору.

Між тим, частина шоста статті 231 ГК України, на яку посилається позивач в обґрунтування розміру нарахованої пені, не встановлює розмір штрафної санкції за порушення грошового зобов`язання, а визначає певний спосіб її формування (у відсотковому відношенні, розмір відсотків визначається через облікову ставку Національного банку України), а відтак не може бути застосована у даному випадку як законна підстава для визначення розміру стягуваної пені.

В зв`язку з цим, вимога позивача про стягнення пені у розмірі 5153,13 грн. є необґрунтованою, а отже задоволенню не підлягає. Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, то заява відповідача про застосування до даних позовних вимог позовної давності судом відхиляється.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та розмір задоволених позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1195,56 грн. судового збору. При цьому суд зазначає, що оскільки, позивач при звернені з даною позовною заявою сплатив мінімальний судовий збір у розмірі 2102,00 грн., то щодо позовних вимог в частині яких позов залишено без розгляду, судовий збір судом не виокремлюється.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що втрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що

підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат па професійну правничу допомогу з метою розподілу судових втрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд зазначає, що під час подання позовної заяви до суду, Позивачем були вказані орієнтовні розрахунки затрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 гривень та було заявлено вимогу про їх стягнення з Відповідача.

Факт надання правової допомоги Позивачу ґрунтується на договорі про надання правової допомоги № 20/04 -02 від 21 квітня 2020 року, укладеним між Адвокатом Садіковим В.В., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія СМ № 000674 від 18 березня 2020 року та позивачем.

На підтвердження понесення заявлених витрат до матеріалів справи, позивачем надано копії договору про надання правової допомоги № 20/04 -02 від 21 квітня 2020 року, Акт виконаних робіт від 02.09.2020 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Садікова В.В., банківську виписку на підтвердження оплати наданих послуг позивачем у розмірі 6000, 00 грн.

За оцінкою господарського суду подані позивачем докази на підтвердження надання йому професійної правничої допомоги, розміру витрат на неї і здійснення позивачем витрат на оплату такої допомоги у сумі 6 000,00 грн. відповідають вимогам ст. 126 Господарського процесуального кодексу України не суперечать вимогам ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" і є достатніми.

Відповідач неспівмірності заявлених позивачем до розподілу витрат на професійну правничу допомогу не заперечував.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України при задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи, що позов задоволено частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3412,63 грн. витрат на правову допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 126, 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" (вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, 36029, ідентифікаційний код 00110792) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройселмі-ЛТД" (вул. Скрябіна, 5, м. Суми, 40020, ідентифікаційний код 22976248) 4005,00 грн. - основного боргу, 1034,25 грн. - 3% річних, 1743,59 грн. - інфляційних втрат, 1195,56 грн. - судового збору, 3412,63 грн. - витрат на правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення 9899,24 грн. основного боргу.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити в задоволенні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Паламарчук