СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2020 р. Справа № 1318з-20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання Полупан Ю.В.

за участю:

представника ТОВ «Таміра» - адвоката Білоцерковця Н.В. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ІФ №001388 від 28.09.2018, довіреність № 1604 від 16.10.2019)

представника ТОВ «Кораллус» - адвоката Кореняк Ю.С. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЛГ №00309 від 31.01.2020, ордер серія ЛГ №00309 від 31.01.2020)

представника ІП «Малахіт» - адвоката Скрипки А.М. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС №7188/10 від 07.12.2018, довіреність № б/н від 01.04.2020)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Таміра», м. Дніпро (вх. № 2317 Х/3) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 03.09.2020 у справі № 1318з-20 (суддя Ємельянова О.О.; ухвала складена та підписана 03.09.2020), постановлену за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кораллус» (61036, м. Харків, вул. Морозова, 13) про забезпечення позову до подання позовної заяви (вх. №1318 від 02.09.2020)

особа, яка може отримати статус учасника справи:

-Іноземне підприємство «Малахіт» (61044, м.Харків, пр. Московський, 257; код 34756572), -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кораллус» (далі - ТОВ «Кораллус») звернулось до Господарського суду Харківської області із заявою про забезпечення позову (вх. №1318 від 02.09.2020) до подання позовної заяви, в якій просить суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони Іноземному підприємству «Малахіт» (далі - ІП «Малахіт»), власнику майна, їх представникам та будь-яким іншим фізичним та юридичним особам, вчиняти будь-які дії щодо перешкоджання орендарям (суборендарям) у користуванні нежитловими приміщеннями, в тому числі, але не виключно, змінювати охорону, передавати приміщення від охорону, змінювати внутрішньооб`єктовий режим, обмежувати доступ до приміщень будівель, в тому числі приміщень загального користування, передавати приміщення будівель на відповідальне зберігання, та фактичну передачу нежитлових приміщень цокольного поверху № 1-6, 8-31, 35, 38-41, 44, 46, 47-54, 56-60, 1-го поверху № 1-12, 14-15, 26-30, 32-42, 46-51, 53-57, 63, 64, 66-68, 71-73, 78, 83-90, 99, 100, 102-130, 2-го поверху № 1-25, 30, 31, 33, 36, 37, 39, 40-89, 98-:-109 в літ. «У-2» загальною площею 37755,9 кв.м., розташованими за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.09.2020 у справі № 1318з-20 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кораллус» про забезпечення позову (вх. №1318 від 02.09.2020) до подання позовної заяви. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Іноземному підприємству «Малахіт» (61044, м. Харків, пр. Московський, 257, ), власнику майна, їх представникам та будь-яким іншим фізичним та юридичним особам, вчиняти будь-які дії щодо перешкоджання орендарям (суборендарям) у користуванні нежитловими приміщеннями, в тому числі, але не виключно, змінювати охорону, передавати приміщення від охорону, змінювати внутрішньооб`єктовий режим, обмежувати доступ до приміщень будівель, в тому числі приміщень загального користування, передавати приміщення будівель на відповідальне зберігання, та фактичну передачу нежитлових приміщень цокольного поверху № 1-6, 8-31, 35, 38-41,44, 46, 47-54, 56-60, 1-го поверху № 1-12, 14-15, 26-30, 32-42, 46-51, 53-57, 63, 64, 66-68, 71-73, 78, 83-90, 99, 100, 102-130, 2-го поверху № 1-25, 30, 31, 33, 36, 37, 39, 40-89, 98-:-109 в літ. «У-2» загальною площею 37755,9 кв.м., розташованими за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13.

Дана ухвала з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» має статус виконавчого документа і в силу ст. 124 Конституції України та ГПК України є обов`язковою для виконання всіма органами, організаціями та посадовими особами на всій території України. Стягувачем за даною ухвалою є: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Кораллус», 61036, м. Харків, вул. Морозова, 13, . Боржником - ІП «Малахіт», 61044, м. Харків, просп. Московський, 257, ).

Місцевий господарський суд мотивував свої висновки тим, що невжиття запропонованих заявником заходів забезпечення позову може в значній мірі ускладнити чи взагалі зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь заявника, адже дії ІП «Малахіт» та власників майна, свідчать про наявність перешкод для ТОВ «Кораллус» в реалізації прав останнього, як суборендаря нерухомого майна, що в свою чергу може мати наслідком неможливість ведення господарської діяльності останнього, так і інших суборендарів. За висновками суду, таке вжиття заходів забезпечення позову відповідає вимогам щодо розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; вжиття запропонованих заходів забезпечення позову не призведе до невиправданих, вкрай негативних наслідків для ІП «Малахіт», адже застосовані заходи мають тимчасовий характер, а їх вжиття направлене на забезпечення збалансованості інтересів сторін та на запобігання порушенню прав осіб; вжиття заходів до забезпечення позову шляхом встановлення відповідних заборон не обмежить права та законні інтереси, як суб`єктів спірних правовідносин, так й інших осіб, оскільки такі заходи мають тимчасовий характер та не впливають на господарську діяльність учасників справи чи інших учасників спірних правовідносин.

Не погодившись із даним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Таміра», м. Дніпро звернулось до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 03.09.2020 про забезпечення позову у справі № 1318з-20 та направити дану справу за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області для розгляду в межах справи про банкрутство ТОВ «Таміра» № 29/5005/6325/2011 згідно приписів ч.9 ст. 30 ГПК України та ч. 1 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки місцезнаходженням боржника (ТОВ «Таміра») є місто Дніпро.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням приписів ст.ст. 136-140, 236 Господарського процесуального кодексу України та недодержанням правил виключної підсудності.

Основними доводами апеляційної скарги є посилання скаржника на те, що постановлена судом першої інстанції ухвала про забезпечення позову перешкоджає здійсненню провадження у справі про банкрутство та належному виконанню судових рішень, а саме: постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2011 у справі № 29/5005/6325/2011 про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, а також постанови Центрального апеляційного господарського суду від 05.08.2020 у справі №29/5005/6325/2011, відповідно до якої, зокрема:

-визнано недійсними результати аукціону, який проводився 29.11.2011 Товарною біржою «Європейська» у справі про банкрутство № 29/5005/6325/2011 з продажу майна ТОВ «Таміра» - нежитлових приміщень цокольного поверху №1-:-21, 23-:-31, 35, 38-:-41, 44, 46-:-54, 56-:-60, 1-го поверху №1-:-12, 14, 15, 26-:-30, 32-:-42, 46-:-51, 53-:-57, 63, 64, 66-:-68, 71-:-73, 78, 80, 83-:-95, 99, 100, 102-:-104, 105-:-108, 110, 112-:-129, 138-:-164, 2-го поверху №1-:25, 29-:-31, 90-:-97, 33, 36, 37, 40-:-49, 24, 50-:-57, 59-:-63, 65-:-89, 98-:-109 у будівлі літ. «У-2» загальною площею 37755,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, буд. 13;

-визнано недійсним з моменту укладення Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 14.08.2012, укладений між ТОВ «Таміра» та ТОВ «Харків-Надра», за яким ТОВ «Харків-Надра» набуло право власності на спірні нежитлові приміщення в літ. «У-2»;

-зобов`язано ТОВ «Харків-Надра» повернути ТОВ «Таміра» нежитлові приміщення в літ. «У-2»;

-скасовано державну реєстрацію права власності за ТОВ «Харків-Надра» на нежитлові приміщення в літ. «У-2»;

-поновлено державну реєстрацію права власності на вказані нежитлові приміщення в літ. «У-2» за ТОВ «Таміра», як власника цим приміщень.

При цьому ТОВ «Таміра» наголошує, що дана скарга подана ним з метою відновлення своїх порушених прав, як єдиного законного власника спірних приміщень, що підтверджується доданою до апеляційної скарги довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 18.08.2020 за № 220748946. Скаржник вказує, що право власності на приміщення, щодо яких судом першої інстанції безпідставно вжито заходів до забезпечення позову, з 22.07.2019 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно саме за ТОВ «Таміра», яке є боржником та перебуває у ліквідаційній процедурі.

Також заявник апеляційної скарги вважає відсутнім у ТОВ «Кораллус» права на звернення до суду із заявою про забезпечення позову щодо належних ТОВ «Таміра» приміщень, а також із позовом у справі № 1318з-20 в цілому, оскільки ІП «Малахіт» не є ані орендарем спірних приміщень, ані їх зберігачем у відносинах з ТОВ «Харків-Надра», оскільки останнє не є, і ніколи не було законним власником спірних приміщень в силу рішення суду, тому не могло передавати ці приміщення в оренду будь-яким третім особам. ТОВ «Таміра» звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ІП «Малахіт» не є орендарем приміщень у відносинах з ТОВ «Таміра», тож не має до цих приміщень жодного правового відношення, що судом першої інстанції не враховано. ТОВ «Таміра» в особі ліквідатора Шаповалова І.В. неодноразово повідомляло ІП «Малахіт» про відмову від договору оренди (найму) нежитлових приміщень у нежитловій будівлі літ. «У-2» від 29.12.2008 (реєстр. №2128), який укладено між ТОВ «Таміра» та ІП «Малахіт», у зв`язку із невнесенням ІП «Малахіт», як наймачем, орендної плати на користь наймодавця протягом трьох місяців підряд. Відповідні повідомлення направлялися наймодавцем орендареві у 2019 році (03.08.2019) та у 2020 році (отримано ІП «Малахіт» 13.07.2020; поштове повідомлення № 929). Тому ТОВ «Таміра» вказує, що договір оренди (найму) нежитлових приміщень у нежитловій будівлі літ. «У-2» від 29.12.2008 (реєстр. №2128) слід вважати розірваним відповідно до ч.2 ст. 782 Цивільного кодексу України з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Скаржник стверджує, що постановлена місцевим господарським судом ухвала від 03.09.2020 про забезпечення позову є грубим втручанням суду та ТОВ «Кораллус» у право власності ТОВ «Таміра» на нежитлові приміщення в літ. «У-2» загальною площею 37755,9 кв.м., які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13.

На переконання ТОВ «Таміра» судом першої інстанції при постановленні ухвали було проігноровано умову співмірності заходів забезпечення позову та не враховано якої шкоди вони можуть нанести підприємству ТОВ «Таміра», що знаходиться у ліквідаційній процедурі згідно постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2011, і провадженню у справі про банкрутство № 29/5005/6325/2011. Скаржник вважає, що накладені судом першої інстанції незаконні заборони фактично унеможливили подальше здійснення процедури банкрутства ТОВ «Таміра» у визначеному законом порядку, а застосовані судом заходи щодо належних ТОВ «Таміра» приміщень, повністю заблокували виконання повноважень ліквідатора ТОВ «Таміра» - арбітражного керуючого Шаповалова І.В. та унеможливили виконання з боку останнього передбачених ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства повноважень щодо забезпечення збереження приміщень, здійснення управління та розпорядження вказаним нерухомим майном, яке відноситься до ліквідаційної маси ТОВ «Таміра» та в майбутньому підлягає реалізації на аукціоні для подальшого спрямування коштів на задоволення вимог кредиторів.

Крім того скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не було надано жодної правової оцінки тому факту, що у заяві ТОВ «Кораллус» не наведено реальних доказів вчинення ТОВ «Таміра» яких-небудь протиправних дій щодо спірного майна. Натомість будь-які дії, що вчиняються або можуть вчинятися ТОВ «Таміра» щодо вказаного майна, здійснюються виключно на виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 05.08.2020 у справі № 29/5005/6325/2011 про поновлення права власності ТОВ «Таміра».

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2020 для розгляду справи № 1318з-20 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М.

Ухвалою суду від 14.09.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 1318з-20 з розгляду апеляційної скарги ТОВ «Таміра» на ухвалу Господарського суду Харківської області від 03.09.2020. Запропоновано ТОВ «Кораллус» та ІП «Малахіт» у строк до 28.09.2020 подати до суду відзиви на апеляційну скаргу. Справу № 1318з-20 призначено до апеляційного розгляду на 06.10.2020 о 12:30 год. Явку представників учасників судового процесу вирішено визнати необов`язковою.

14.09.2020 ТОВ «Таміра» в порядку та у визначені ч.1 ст. 266 ГПК України строки надало доповнення до апеляційної скарги (вх. № 8609), в яких зазначило, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не було досліджено низку важливих обставин справи, а саме того, що:

-жодної зміни власника під час дії договору суборенди нерухомого майна № У-2/1-2020, що укладений між ТОВ «Кораллус» та ІП «Малахіт» 25.06.2020, не відбувалось;

-ТОВ «Таміра» не вчиняє жодних перешкод суборендарям. Такі перешкоди чинить лише ІП «Малахіт», який і вимагає звільнити приміщення;

-17.08.2020 представники ТОВ «Таміра» на території спірного об`єкта не з`являлись, натомість представники ТОВ «Таміра» законно були присутні на слідчих діях огляду спірних приміщень 25.08.2020;

-подання ТОВ «Кораллус» заяви про забезпечення позову свідчить про зловживання ним своїми процесуальними правами.

Також скаржник зазначив, що перед постановленням ухвали судом було проігноровано процесуальні документи, подані ТОВ «Таміра», зокрема клопотання про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, клопотання про залишення без розгляду заяви про забезпечення позову, клопотання про передачу справи за підсудністю та заяву про рейдерство від 03.09.2020. Суд не зазначив мотивів відхилення аргументів, згаданих у цих клопотаннях, так само як і про те, що такі заяви взагалі надходили до суду, хоча їх отримання підтверджується внутрішнім описом судової справи № 1318з-20.

Скаржник доводить, що вжиті оскаржуваною ухвалою суду заходи щодо забезпечення позову, перешкоджають виконанню рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.09.2020, яким було підтверджено постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.08.2020 у справі №29/5005/6325/2011 про поновлення права власності ТОВ «Таміра». Таким чином, законні дії ТОВ «Таміра» на виконання судового рішення не можуть бути підставою для вжиття щодо ТОВ «Таміра» заходів забезпечення позову, які обмежують правомочності останнього, як законного власника цього майна. Всупереч вимогам чинного законодавства суд першої інстанції заборонив ТОВ «Таміра» вчиняти дії, які є виключною компетенцією ліквідатора ТОВ «Таміра», та грубо порушив права власника майна вжитими заходами забезпечення позову. Крім того, скаржник вважає, що оскаржувана ухвала перешкоджає ТОВ «Таміра» виконувати обов`язки зберігача, які були покладені на ТОВ «Таміра» слідчим у кримінальному провадженні.

28.09.2020 ІП «Малахіт» надало суду відзив на апеляційну скаргу (вх. 9217), в якому проти доводів скаржника заперечує, вважає, що звернення ТОВ «Кораллус» із вказаним позовом до Господарського суду Харківської області відповідає приписам чинного законодавства, враховуючи:

-місцезнаходження майна;

-місце реєстрації відповідача - ІП «Малахіт»;

-місце виконання договорів оренди (м. Харків);

-немайновий характер позову ТОВ «Кораллус» до ІП «Малахіт», який стосується виконання зобов`язань за договором суборенди, укладеним між ІП «Малахіт» та ТОВ «Кораллус».

ІП «Малахіт», обґрунтовуючи заперечення проти апеляційної скарги, також посилається на те, що воно на законних підставах користується нежитловими приміщеннями в нежитловій будівлі літ. «У-2», що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, буд. 13, від 29.12.2008 з усіма правами наданими орендареві.

ІП «Малахіт» стверджує, що договір оренди (найму) нежитлових приміщень у нежитловій будівлі літ. «У-2» від 29.12.2008 (реєстр. №2128), який укладено між ТОВ «Таміра» та ІП «Малахіт», у встановленому законом порядку не розірвано та недійсним не визнано, відповідного запису до реєстру речових прав на нерухоме майно не внесено, а тому зауваження ТОВ «Таміра» щодо недійсності цього договору з підстав, встановлених ст. 782 ЦК України, є такими, що не відповідають дійсності, адже ІП «Малахіт» не має заборгованості перед ТОВ «Таміра» за вказаним договором оренди. Звідси, на переконання ІП «Малахіт», належне виконання ТОВ «Таміра» своїх зобов`язань за договором оренди (найму) нежитлових приміщень у нежитловій будівлі літ. «У-2» від 29.12.2008 (реєстр. №2128) від 29.12.2008, жодним чином не обмежує ліквідатора в реалізації повноважень у справі про банкрутство.

Також ІП «Малахіт» звертає увагу суду, що реєстрація права власності на вказані нежитлові приміщення в реєстрі речових прав на нерухоме майно була проведена 22.07.2019 на підставі Ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2019 у справі 29/5005/6325/2011, яка була скасована згідно постанови Центрального апеляційного господарського суду від 05.08.2020. Таким чином підставою виникнення права власності у ТОВ «Таміра» є саме постанова Центрального апеляційного господарського суду від 05.08.2020. Отже, право власності на спірні нежитлові приміщення у ТОВ «Таміра» виникло 05.08.2020. Вказані обставини спростовують твердження ТОВ «Таміра» про те, що під час дії договору суборенди між ІП «Малахіт» та ТОВ «Кораллус» власник майна не змінювався, оскільки змінилась підстава внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, запису про право власності ТОВ «Таміра». Враховуючи дату виникнення права власності ТОВ «Таміра» на спірні нежитлові приміщення, договір суборенди укладено між ІП «Малахіт» та ТОВ «Кораллус» у повній відповідності до приписів діючого законодавства та умов договору оренди (найму) нежитлових приміщень від 29.12.2008 реєстр. №2128.

Стосовно того, що будь-які дії ТОВ «Таміра» щодо спірного майна здійснюються на виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 05.08.2020р. у справі 29/5005/6325/2011, ІП «Малахіт» зазначає, що вказана постанова не містить будь-яких посилань на розірвання або визнання недійсними договорів оренди спірного майна. Додатково ІП «Малахіт» вказує на те, що вищезгадана постанова не звільняє ТОВ «Таміра» від виконання зобов`язань за діючими договорами, а тим більше не дає право втручатись у господарську діяльність інших суб`єктів господарювання, та встановлювати обмеження у реалізації законних прав.

ІП «Малахіт» вважає, що постановленням оскаржуваної ухвали, баланс інтересів сторін дотриманий, оскільки право власності на спірні об`єкти нерухомого майна вже зареєстровано за ТОВ «Таміра», а відтак вжиття заходів забезпечення позову жодним чином не вплине на право ТОВ «Таміра» на розпорядження майном, за належного виконання обов`язків, зокрема за договором оренди (найму) нежитлових приміщень у нежитловій будівлі літ. «У-2» від 29.12.2008 (реєстр. №2128). Збереження об`єктів нерухомого майна гарантоване умовами пункту 3.2.3. Договору оренди (найму) нежитлових приміщень реєстр. №2128 від 29.12.2008, яким встановлено обов`язок орендаря щодо утримання нежитлових приміщень в належному стані з урахуванням вимог протипожежних та санітарних норм, встановлених чинним законодавством України, а також запобігання псуванню будівлі.

ІП «Малахіт» просить при розгляді апеляційної скарги ТОВ «Таміра» врахувати та прийняти до уваги необхідність забезпечення збалансованості інтересів сторін, та необхідність запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, а також осіб, які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки тощо, оскільки згідно договору оренди (найму) нежитлових приміщень від 29.12.2008 (реєстр. № 2128) (строк дії до 2028 року) спірні об`єкти нерухомого майна частково передані в оренду іншим суб`єктам господарювання. Таким чином, вжиті заходи забезпечення позову гарантують права третіх осіб, а саме суборендарів вказаних об`єктів нерухомого майна, їх найманих працівників та господарських контрагентів. Натомість скасування заходів забезпечення потягне відсутність можливості у ІП «Малахіт» користуватися орендованим майном і призведе до неможливості виконання з боку ІП «Малахіт» зобов`язань з оплати наданих комунальних послуг. Прийняття об`єктів нерухомого майна під охорону або встановлення відмінного від того, що існує на даний час, режиму допуску до спірних об`єктів суб`єктів господарювання, ускладнить виконання ІП «Малахіт» взятих на себе зобов`язань зі збереження спірних нежитлових приміщень та будівлі, а також несе ризики збереження майна інших суб`єктів господарювання. Отже, відмова у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Таміра», щодо скасування вжитих заходів забезпечення позову, на думку ІП «Малахіт» дозволить максимально ефективно захистити права як учасників справи, так і осіб, що не є учасниками даного судового процесу, за мінімального впливу на права та охоронювані законом інтереси власника майна.

ТОВ «Кораллус» не скористалося своїм правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, та відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надало.

Перед початком судового засідання 06.10.2020, ІП «Малахіт» надало через канцелярію суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (вх. № 9511) та додаткові пояснення на апеляційну скаргу (вх. № 9512), а ТОВ «Кораллус» надало письмові заперечення на апеляційну скаргу (вх. № 9519).

У судовому засіданні 06.10.2020 судом оголошено перерву в розгляді апеляційної скарги ТОВ «Таміра» до 13.10.2020 о 12:00 год.

09.10.2020 до суду надійшла заява представника Іноземного підприємства «Малахіт» - Скрипки А.А. про відвід судді Східного апеляційного господарського суду Барбашової С.В. від розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Таміра», м. Дніпро на ухвалу Господарського суду Харківської області від 03.09.2020 у справі № 1318з-20.

У зв`язку з тим, що заява про відвід надійшла до суду 09.10.2020, а судове засідання щодо розгляду апеляційної скарги ТОВ «Таміра» призначене на 13.10.2020 о 12:00 год., питання про відвід судді Східного апеляційного господарського суду Барбашової С.В. вирішувалося колегією суддів, визначеною автоматизованою системою документообігу суду для розгляду даної справи № 1318з-20 у складі: судді Барбашової С.В. (головуючий суддя; суддя-доповідач), судді Істоміної О.А., судді Пелипенко Н.М.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 12.10.2020 вирішено визнати необґрунтованою заяву представника Іноземного підприємства «Малахіт» - Скрипки А.А. про відвід судді Східного апеляційного господарського суду Барбашової С.В. від розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Таміра», м. Дніпро на ухвалу Господарського суду Харківської області від 03.09.2020 у справі № 1318з-2. У задоволенні зазначеної заяви про відвід судді - відмовлено.

В судовому засіданні 13.10.2020 колегія суддів, перевіривши матеріали справи, вирішила, що подані ТОВ «Кораллус» письмові заперечення на апеляційну скаргу за вх. № 9519 від 06.10.2020 слід залишити без розгляду, оскільки вони надані до суду після 28.09.2020, тобто поза межами встановленого судом апеляційної інстанції строку в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Згідно пункту 4 частини другої статті 263 Господарського процесуального кодексу України відзив на апеляційну скаргу має містити у разі необхідності - клопотання особи, що подає відзив на апеляційну скаргу.

В ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 учасникам даного апеляційного провадження було надано строк до 28.09.2020 для подачі відзивів на апеляційну скаргу в порядку, визначеному статтею 263 Господарського процесуального кодексу України.

Матеріали справи свідчать про те, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження у даній справі від 14.09.2020 ТОВ «Кораллус» отримало 21.09.2020 (том 2 аркуш справи 24), що надавало можливість цьому учаснику справи достатньо часу для реалізації його процесуальних прав.

Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно зі статтею 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За частиною другою статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Таким чином, строки, встановлені судом для подачі відзиву, можуть бути продовжені за заявою учасника поданої до закінчення такого строку.

Однак доказів звернення до Східного апеляційного господарського суду із заявою про продовження встановленого судом строку на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку частини другої статті 119 Господарського процесуального кодексу України ТОВ «Кораллус» не надано, клопотань (заяв) щодо неможливості реалізації процесуальних прав, від цього учасника справи до суду апеляційної інстанції не надходило, що має наслідком залишення письмових заперечень ТОВ «Кораллус» на апеляційну скаргу ТОВ «Таміра» без розгляду.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання ІП «Малахіт» про долучення доказів до матеріалів справи (вх. № 9511 від 06.10.2020), колегія суддів вирішила залишити його без задоволення, оскільки заявник не довів, яким чином ці докази (договір оренди від 29.12.2008, копії платіжних доручень, копії заяв про вчинені кримінальні правопорушення, роздруківка постанови ВС у справі № 926/358/19 від 19.12.2019) впливають на предмет даного апеляційного розгляду.

Додаткові пояснення ІП «Малахіт» на апеляційну скаргу (вх. № 9512) колегія суддів вирішила розглянути та заслухати думку представника з приводу наведених у цих поясненнях обґрунтувань.

В судовому засіданні 13.10.2020 уповноважений представник ТОВ «Таміра» підтримав доводи апеляційної скарги та наданих до неї доповнень, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Уповноважені представники ТОВ «Кораллус» та ІП «Малахіт» в судовому засіданні 13.10.2020 пояснили, з яких правових підстав вони не погоджуються із правовою позицією ТОВ «Таміра», вважаючи доводи скаржника безпідставними, а вимоги скарги такими, що задоволенню не підлягають.

Апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини п`ятої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами частини другої цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі та пояснення учасників справи у відповідності до приписів частини першої статті 210 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши та проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши у судовому засіданні 13.10.2020 уповноважених представників учасників даного провадження, які підтримали свої правові позиції у справі, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Предметом апеляційного перегляду у цій справі є питання дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді заяви ТОВ «Кораллус» про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії (пункт 2); забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (пункт 4); іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини (пункт 10).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

У вирішенні питання про забезпечення позову, виходячи з положень статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, до подання позовної заяви ТОВ «Кораллус» подало заяву про забезпечення позову, відповідно до змісту якої ТОВ «Кораллус» просить заборонити ІП «Малахіт», власнику майна, їх представникам та будь-яким іншим фізичним та юридичним особам, вчиняти будь-які дії щодо перешкоджання орендарям (суборендарям) у користування нежитловими приміщеннями, в тому числі але не виключно, змінювати охорону, передавати приміщення від охорону, змінювати внутрішньооб`єктовий режим, обмежувати доступ до приміщень будівель, в тому числі приміщень загального користування, передавати приміщення будівель на відповідальне зберігання, та фактичну передачу нежитлових приміщень в літ. «У-2» загальною площею 37755,9 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13.

Подана ТОВ «Кораллус» до Господарського суду Харківської області заява про забезпечення позову, обґрунтована тим, що між ІП «Малахіт» та ТОВ «Кораллус» укладено Договір суборенди нерухомого майна № У-2/1-2020 від 25.06.2020, на підставі якого ІП «Малахіт» (орендар) передає, а ТОВ «Кораллус» (суборендар) бере у тимчасове, платне користування нежитлові приміщення загальною площею 36886,8 кв.м., розташованих в літ. «У-2» за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13. Згідно пункту 2.2. Договору № У-2/1-2020 від 25.06.2020 суборендар має право на безперешкодне використання суборендованих приміщень відповідно до цілей своєї діяльності, а орендар зобов`язується не перешкоджати суборендареві користуватися орендованими приміщеннями. У пункті 7.1. Договору № У-2/1-2020 від 25.06.2020 сторони визначили, що даний Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2020. ТОВ «Кораллус» стверджує, що для ведення своєї господарської діяльності та з метою виконання покладених на нього договірних обов`язків, вчинило комплекс дій, спрямованих на збереження об`єкта оренди, уклало договори охорони орендованих нежитлових приміщень, придбало обладнання та устаткування для розміщення свого підприємства, своєчасно сплачує орендну плату, утримує приміщення у належному стані, займається доглядом за прилеглою територією нежитлових приміщень, тощо. Натомість, попри договірні зобов`язання, ІП «Малахіт» та власником майна (ТОВ «Таміра») вчиняються дії, що перешкоджають подальшому використанню ТОВ «Кораллус» суборендованих приміщень. Так, 17.08.2020 в суборендовані приміщення з`явилась група невідомих чоловіків, які назвалися представниками ІП «Малахіт» і почали вимагати щоб ТОВ «Кораллус» звільнило суборендовані приміщення. Також на територію суборендованих ТОВ «Кораллус» приміщень з`явилися й невідомі особи, без пред`явлення будь-яких документів, що посвідчують особу і підтверджують повноваження, з вимогою звільнення цих приміщень. 18.08.2020 директор ІП «Малахіт» - Кіпоть А.Ю. у своєму листі № б/н повідомив ТОВ «Кораллус» про зміну власника нежитлових приміщень в літ. «У-2» за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13, з ТОВ «Харків-Надра» на ТОВ «Таміра», тому просив розглянути можливість дострокового розірвання Договору суборенди та звільнити займані приміщення, у зв`язку із загрозою невиконання з боку ІП «Малахіт» своїх зобов`язань за договорами суборенди.

З урахуванням наведеного, заявник зазначив, що такі дії та бездіяльність з боку ІП «Малахіт» призводять до фактичного зупинення здійснення господарської діяльності ТОВ «Кораллус»; перешкоджають законному користуванню орендованими приміщеннями; призводять до унеможливлення здійснення нормальної господарської та фінансової діяльності ТОВ «Кораллус» та інших суборендарів; спричиняють вимушене порушення ТОВ «Кораллус» своїх обов`язків перед контрагентами, тому розгляд справи без вирішення питання про забезпечення позову створює передумови для протиправного та безконтрольного блокування орендованих приміщень з боку ІП «Малахіт» та власників майна, у зв`язку із чим у разі прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог його реальне виконання може бути суттєво ускладнене необхідністю вирішення інших спорів. На думку заявника, є необхідність в забороні вчинення певних дій, які викладені в прохальній частині заяви про забезпечення позову.

Також у заяві про забезпечення позову ТОВ «Кораллус» зазначило, що має намір у строки, визначені п. 3 ст. 138 ГПК України звернутись до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до ІП «Малахіт» про визнання за ТОВ «Кораллус» права користування нежитловими приміщеннями в будівлі літ. «У-2», розташованими за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13, які передані заявнику в суборенду за договором № У-2/1/2020 від 25.06.2020.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Зі змісту наявної у Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвали Господарського суду Харківської області від 15.09.2020 у справі 922/2970/20 вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кораллус» вже подало до суду позов до відповідача - Іноземного підприємства «Малахіт» (справа № 922/2970/20) про визнання права користування нежитловими приміщеннями в літ. «У-2», розташованими за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13, на підставі договору суборенди нерухомого майна №У-2/1/2020 від 25.06.2020. Цією ухвалою суду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кораллус» залишено без руху. Позивачу встановлено строк - протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали суду усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду: підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; доказів направлення відповідачу позовної заяви з доданими до неї документами.

В ухвалі Господарського суду Харківської області від 08.10.2020 у вказаній справі № 922/2970/20 міститься інформація про надходження до суду 02.10.2020 заяви ТОВ «Кораллус» про усунення недоліків позовної заяви.

Станом на 13.10.2020 у суду апеляційної інстанції відсутні відомості щодо подальшого провадженні у справі № 922/2970/20. Відповідні дані стосовно руху справи № 922/2970/20 учасниками даного провадження також не наведені.

Згідно правової позиції, що викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 904/2285/19, від 16.03.2020 у справі № 916/3245/19, у таких немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов висновку про її задоволення шляхом заборони Іноземному підприємству «Малахіт», власнику майна, їх представникам та будь-яким іншим фізичним та юридичним особам, вчиняти певні дії щодо нежитлових приміщень в літ. «У-2» загальною площею 37755,9 кв.м., розташованими за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13.

Проте з даними висновками місцевого господарського суду про задоволення заяви про забезпечення позову не може погодитись колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки вважає їх передчасними, зважаючи на таке.

З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

З матеріали справи вбачається, що до заяви в якості доказів на підтвердження наведених заявником аргументів додано договір суборенди нерухомого майна № У-2/1/2020, укладений між ІП «Малахіт» та ТОВ «Кораллус» 25.06.2020, акт приймання-передачі майна від 01.08.2020 до договору № У-2/1/2020 від 25.06.2020 та лист б/н від 18.08.2020 із пропозицією ІП «Малахіт» розглянути можливість дострокового розірвання договору суборенди № У-2/1/2020 від 25.06.2020 та звільнення займаних приміщень.

Колегія суддів констатує, що наданий ТОВ «Кораллус» лист б/н від 18.08.2020 (в копії) підписано прізвищем та ініціалами директора ІП «Малахіт» - А.Ю. Кіпоть, але шляхом візуального порівняння усіх документів, які надавалися ІП «Малахіт» до суду при розгляді даної справи та підписувалися директором цього підприємства, відповідний підпис на листі б/н від 18.08.2020 очевидно не є підписом директора ІП «Малахіт» - А.Ю.Кіпоть. Протилежне учасниками даного провадження не доведено. Водночас, слід зазначити, що даний підпис скріплено печаткою не ІП «Малахіт», а ТОВ «Кораллус», яким подано заяву про забезпечення позову, що унеможливлює вважати даний документ належним доказом у справі.

Крім того, матеріалами справи № 1318з-20 підтверджується, що перед постановленням оскаржуваної ухвали від 03.09.2020 до Господарського суду Харківської області Товариством з обмеженою відповідальністю «Таміра» було подано, зокрема клопотання про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову (вх.№ 3258) та клопотання про передачу справи за підсудністю (вх. №3259).

У цих клопотаннях містилася достовірна інформація та відповідні докази про те, що у провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа № 29/5005/6325/2011 про банкрутство ТОВ «Таміра» (ліквідаційна процедура) - власника нерухомого майна, щодо якого ТОВ «Кораллус» просить вжити заходи до забезпечення позову до подання позовної заяви у даній справі.

Як свідчить надана ТОВ «Таміра» до суду першої інстанції разом із клопотанням про передачу справи за підсудністю (том 1 аркуш справи 34 зворотна сторона) Інформаційна довідка від 18.08.2020 № 220748946 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень цокольного поверху № 1-6, 8-31, 35, 38-41, 44, 46, 47-54, 56-60, 1-го поверху № 1-12, 14-15, 26-30, 32-42, 46-51, 53-57, 63, 64, 66-68, 71-73, 78, 83-90, 99, 100, 102-130, 2-го поверху № 1-25, 30, 31, 33, 36, 37, 39, 40-89, 98-:-109 в літ. «У-2» загальною площею 37755,9 кв.м., розташованими за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13, ТОВ «Таміра» на момент подання та розгляду судом першої інстанції заяви про вжиття заходів забезпечення позову, є єдиним та законним власником зазначеного майна.

Вказана Інформаційна довідка від 18.08.2020 № 220748946 також долучена ТОВ «Таміра» і до апеляційної скарги (том 1 матеріалів оскарження аркуш справи 197), в якості підтвердження того факту, що право власності на вказане майно з 22.07.2019 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно саме за ТОВ «Таміра».

ТОВ «Таміра» доводило суду першої інстанції, що постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2011 у справі № 29/5005/6325/2011, ухваленою в порядку статті 51 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вирішено визнати Товариство з обмеженою відповідальністю «Таміра» банкрутом. Скасовано всі арешти, накладені на майно боржника - ТОВ «Таміра» () та інші обмеження щодо розпорядження майном боржника (в тому числі, усі податкові застави, застави рухомого та нерухомого майна). Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, які є відкритими та загальнодоступними, в межах справи № 29/5005/6325/2011 про банкрутство ТОВ «Таміра» господарськими судами було встановлено, що 12.06.2012 та 14.08.2012 між ТОВ «Таміра», як продавцем, та ТОВ «Харків-Надра», як покупцем, було укладено договори купівлі-продажу нежитлових приміщень за результатами проведення аукціонів 29.11.2011 у справі про банкрутство ТОВ «Таміра», переможцем яких стало ТОВ «Харків-Надра».

Так, 22.07.2019 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 29/5005/6325/2011 було, з-поміж іншого:

-визнано недійсними результати аукціону, який проводився 29.11.2011 Товарною біржою "Європейська" у справі про банкрутство № 29/5005/6325/2011 з продажу майна ТОВ «Таміра» (код 22610495), а саме: нежитлових приміщень цокольного поверху №1-:-21, 23-:-31, 35, 38-:-41, 44, 46-:-54, 56-:-60, 1-го поверху №1-:-12, 14, 15, 26-:-30, 32-:-42, 46-:-51, 53-:-57, 63, 64, 66-:-68, 71-:-73, 78, 80, 83-:-95, 99, 100, 102-:-104, 105-:-108, 110, 112-:-129, 138-:-164, 2-го поверху №1-:25, 29-:-31, 90-:-97, 33, 36, 37, 40-:-49, 24, 50-:-57, 59-:-63, 65-:-89, 98-:-109 в літ. «У-2» загальною площею 37755,9 кв.м., розташованих за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Морозова, 13;

-визнано недійсним з моменту укладення Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 14 серпня 2012, укладений між ТОВ «ТАМІРА» (ідентифікаційний код - 22610495) та ТОВ «ХАРКІВ-НАДРА» (ідентифікаційний код - 34757094), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бінус О.О. за реєстровим номером 1516, за яким ТОВ «ХАРКІВ-НАДРА» набуло право власності на вищезгадані нежитлові приміщення;

-зобов`язано ТОВ «Харків-Надра» повернути ТОВ «Таміра» вказані приміщення;

-скасовано державну реєстрацію права власності за ТОВ «Харків-Надра» на ці об`єкти нерухомості;

-поновлено державну реєстрацію права власності на приміщення за ТОВ «Таміра», як власника цих приміщень.

В подальшому, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.08.2020 у справі № 29/5005/6325/2011 скасовано ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2019 з процесуальних підстав, однак прийнято аналогічне рішення, зокрема, про визнання недійсними результатів аукціону, який проводився 29.11.2011, з продажу зазначеного майна; визнання недійсним укладеного між ТОВ «Таміра» та ТОВ «Харків-Надра» договору купівлі-продажу цих об`єктів нерухомості; зобов`язання ТОВ «ХАРКІВ-НАДРА» повернути ТОВ «ТАМІРА» вказані нежитлові приміщення; скасовано державну реєстрацію права власності за ТОВ «ХАРКІВ-НАДРА» на згадане нерухоме майно та поновлено державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення в літ. «У-2» за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Морозова, 13, за ТОВ «ТАМІРА», як власника вказаних приміщень.

Отже, до відома суду першої інстанції було доведено, що запропоновані ТОВ «Кораллус» заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення певний дій, стосуються виключно майна, власником якого є ТОВ «Таміра», що перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

Обізнаність місцевого господарського суду щодо вказаних ТОВ «Таміра» обставин, які підтверджені належними доказами та загальнодоступними відомостями, є очевидною та не викликає у суду апеляційної інстанції жодних сумнівів.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно із частинами першою, другою статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Аналогічні положення містить частина друга статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За змістом статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Колегією суддів апеляційної інстанції з`ясовано, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.09.2020 у справі № 29/5005/6325/2011 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків-Надра» на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.08.2020 у справі №29/5005/6325/2011. Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Європейський суд з прав людини, досліджуючи питання права на справедливий суд крізь призму повноти судового рішення, зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), від 27 вересня 2001 року №49684/99). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Вказані вимоги судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не були дотримані, оскільки ті доводи, що наводило ТОВ «Таміра» у відповідних клопотаннях перед початком розгляду заяви про забезпечення позову у даній справі, є вочевидь обґрунтованими, що вимагало від місцевого господарського суду їх повного дослідження, надання їм оцінки і відображення в оскаржуваному судовому рішенні, чого в даному випадку судом не було зроблено.

Водночас, колегією суддів встановлено, що ліквідаційна процедура у справі № 29/5005/6325/2011, введена постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2011, ще не завершена, отже накладення будь-яких обмежень щодо розпорядження майном боржника, не відповідатиме вимогам закону.

Зокрема, згідно приписів статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції станом на 02.06.2011) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Статтею 59 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовуються арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Отже, скасування всіх арештів, накладених на майно боржника, та інших обмежень щодо розпорядження його майном, є передбаченим законом правовим наслідком визнання особи банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Ліквідація направлена на відчуження майна боржника та погашення грошових вимог кредиторів, при цьому будь-які обмеження та арешти у відношенні майна банкрута скасовуються, отже майно банкрута повинно бути вільним від будь-яких обтяжень за для можливості реалізації цього майна. Ліквідаційна процедура направлена на здійснення заходів щодо задоволення у встановленому чинним законодавством порядку вимог кредиторів, шляхом продажу майна банкрута.

Тобто, з моменту відкриття відносно боржника ліквідаційної процедури всі без винятку обтяження чи інші обмеження щодо розпорядження його майном підлягають скасуванню.

Зняття заборон та арештів із майна боржника в порядку статті 23 Закону про банкрутство та статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства є безумовним.

Отже, з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали теж не враховано.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частинами першою, другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Такими превентивними передбаченими законом заходами запобігання правопорушення є, зокрема, заходи забезпечення позову визначені главою 10 розділу І ГПК України.

Згідно із частиною першою статті 138 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Системний аналіз наведених норм процесуального закону свідчить, що право особи на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду, в тому числі додержання правил юрисдикції у господарських судах.

Отже розгляд заяви та вжиття заходів забезпечення позову здійснюються виключно судом компетентним розглядати спір по суті. При цьому першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду за умови дотримання яких здійснюється її розгляд по суті.

Частиною шостою статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII (далі - КУзПБ).

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до частини першої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга статті 7 КУЗПБ).

Згідно з частинами першою - третьою статті 3 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час апеляційного перегляду) судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тобто законодавець визначив, що у Законі про банкрутство містяться процесуальні норми, які передбачають особливості розгляду справ указаної категорії.

Закон про банкрутство № 2343-XII втратив чинність з 21.10.2019, з набранням чинності КУзПБ.

Відтак можна зробити висновок, що КУзПБ передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21.10.2010).

Суд нагадує про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються (рішення ЄСПЛ у справі «Brualla Gomez de La Torre v. Spain» від 19.12.1997).

Частина друга статті 7 КУзПБ визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна.

У справі № 1318з-20 ТОВ «Кораллус», звертаючись до Господарського суду Харківської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, просило суд вжити відповідні заходи щодо нерухомого майна, власником якого є ТОВ «Таміра», щодо якого наразі здійснюється провадження у справі № 29/5005/6325/2011 про банкрутство.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду заяви ТОВ «Кораллус» про забезпечення позову, розгляд спорів з позовними вимогами до боржника та щодо його майна, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Проте, всупереч наведеному, суд першої інстанції, в межах наданих йому повноважень, не передав матеріали справи разом із заявою про забезпечення позову для розгляду за підсудністю суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, натомість здійснив розгляд вказаної заяви, вживши заходи забезпечення позову, в окремому провадженні поза межами справи про банкрутство.

Крім того, суд першої інстанції попри вказане та за наявності клопотання ТОВ «Таміра» про передачу справи для її розгляду в межах справи про банкрутство, залишив поза увагою вказані обставини, без надання їм жодної правової оцінки.

За сукупності наведеного, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову є передчасними, зробленими без належного урахування обставин справи та норм права, які регулюють відповідні правовідносини, в зв`язку з чим правові підстави для задоволення заяви ТОВ «Кораллус» про забезпечення позову у цій справі та встановлення заборони ТОВ «Таміра», як власнику спірного майна, що перебуває у процедурі банкрутства, вчиняти певні дії щодо цього майна, - відсутні.

Згідно з статтею 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін (рішення ЄСПЛ у справі «Устименко проти України»).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Натомість розгляд місцевим господарським судом заяви про забезпечення позову з порушенням підсудності є таким, що в цілому нівелює порядок розгляду справ за участю боржника та ставить під сумнів саму сутність судового розгляду.

Розгляд заяви та вжиття заходів забезпечення позову здійснюється виключно компетентним судом. Розгляд спорів з позовними вимогами до боржника та щодо його майна, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Отже на момент звернення ТОВ «Кораллус» із заявою про забезпечення позову щодо ТОВ «Таміра» здійснюється провадження у справі № 29/5005/6325/2011 про банкрутство, наявність якого передбачає розгляд вимог щодо майна боржника лише в порядку, визначеному Законом про банкрутство.

Ухвала Господарського суду Харківської області від 03.09.2020 у справі № 1318з-20 порушує матеріальні та процесуальні права ТОВ «Таміра», що визначені положеннями пункту 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, відповідно до яких визначено право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Водночас слід зазначити, що у суді апеляційної інстанції ТОВ «Таміра» підтвердило сукупністю наданих доказів факт поновлення права власності ТОВ «Таміра» на спірне нерухоме майно та зобов`язання ТОВ «Харків-Надра» повернути їх ТОВ «Таміра», як власнику майна, який вправі вчиняти необхідні дії щодо цього майна у ліквідаційній процедурі у визначених законом межах та у встановленому порядку. Проте оскаржувана ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює необґрунтоване обмеження щодо вчинення власником спірного майна - ТОВ «Таміра» певних дій щодо вищевказаних приміщень та перешкоджає належному виконанню двох судових рішень (постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2011 у справі № 29/5005/6325/2011 та Постанови Центрального апеляційного господарського суду від 05.08.2020 у справі № 29/5005/6325/2011).

Згідно приписів статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення здійснює зокрема такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Втім вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову щодо приміщень літ. «У-2», які знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13, вочевидь блокують виконання повноважень ліквідатором ТОВ «Таміра» арбітражним керуючим Шаповаловим І.В., адже останній неспроможний належним чином виконувати передбачені Кодексом України з процедур банкрутства повноваження щодо збереження вищевказаних приміщень, а також здійснення управління та розпорядження вказаним нерухомим майном.

Враховуючи наведене колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ТОВ «Таміра».

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів відхиляє аргументи ІП «Малахіт» щодо обставин правомірності користування ним спірним нерухомим майном та на підставі відповідних договорів, оскільки такі твердження фактично є запереченнями щодо обґрунтованості позовних вимог та мають оцінюватися повноважним судом під час розгляду справи по суті, а не в межах оскарження ухвали про забезпечення позову.

Згідно пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Приписами пунктів 1, 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, ухвала Господарського суду Харківської області від 03.09.2020 у справі № 1318з-20 підлягає скасуванню із прийняттям у справі нового рішення про відмову ТОВ «Кораллус» у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Частиною чотирнадцятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за результатом розгляду апеляційної скарги Східним апеляційним господарським судом ухвалено нове судове рішення - про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, то судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на заявника - ТОВ «Кораллус».

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 277, ст.ст. 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Таміра», м. Дніпро на ухвалу Господарського суду Харківської області від 03.09.2020 у справі № 1318з-20 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 03.09.2020 про забезпечення позову у справі № 1318з-20 скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кораллус», м. Харків (вх. №1318 від 02.09.2020) про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кораллус» (61036, Харківська область, місто Харків, вулиця Морозова, будинок 13; код 43345443) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таміра» (49033, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Краснопільська, 9; код 22610495) 2102,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити Господарському суду Харківської області.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 19.10.2020.

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Н.М. Пелипенко