ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2020р. Справа № 917/2086/19

Суддя господарського суду Полтавської області Ореховська О.О., при секретарі судового засідання Кобець Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Злагода" вул. Центральна, 6, с. Пальчиківка, Полтавський район, Полтавська область, 36020,

до Пальчиківської (Кіровської) сільської ради вул. Центральна, 6, с. Пальчиківка, Полтавського району, Полтавської області, 36020,

про визнання права власності на рухоме пайове майно за набувальною давністю, зобов"язання зареєструвати право власності ( в редакції заяви про зменшення позовних вимог за вх. № 1679 від 11.02.2020 р.)

За участю представників:

від позивача - Власенко Н.О., посвідчення адвоката № 2844 від 25.06.2019р.

від відповідача - не з"явився

В судовому засіданні 08.10.2020р. суд, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив, що повне рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частин рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Виробничий сільськогосподарський кооператив "Злагода" (далі - ВСГК "Злагода", позивач) звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. № 2383/19 від 03.12.2019р.) до Пальчиківської (Кіровської) сільської ради (далі - сільська рада, відповідач) про :

- визнання за позивачем права власності на рухоме майно колишнього КСП ім. Леніна у кількості 70 одиниць (згідно наведеного переліку) загальною вартістю 395 811,00 грн. за набувальною давністю;

- зобов`язання відповідача зареєструвати за позивачем право власності на пайове майно бувшого КСП ім. Леніна на суму 395 811,00 грн. з подальшою видачею йому свідоцтва на право власності на пайове майно на визначену суму.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду здійснено автоматизований розподіл справи, за наслідком якого справа передана на розгляд судді Ореховській О.О. (витяг з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2019р.).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.12.2019р. зазначену позовну заяву ВСГК "Злагода" до Пальчиківської (Кіровської) сільської ради залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Позивач у встановлений судом строк виправив недоліки позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 23.12.2019р. позовну заяву ВСГК "Злагода" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/2086/19. Справу постановлено розглядати у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 21.01.2020р. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст.165 Господарського процесуального кодексу України - 15днів з дня вручення ухвали, після отримання від позивача відповіді на відзив - подати до суду в строк до 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача заперечення з урахуванням вимог ст.ст. 167,184 Господарського процесуального кодексу України. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - 3 дні з моменту отримання відзиву.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.01.2020р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому провадженні до 13.02.2020р.

11.02.2020р. позивач через канцелярію суду подав заяву (вх. № 1679) про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить визнати за набувальною давністю право власності на рухоме пайове майно у кількості 67 одиниць загальною вартістю 376 131,00 грн.; зобов"язати відповідача зареєструвати за позивачем право власності на пайове майно на суму 376 131,00 грн. з подальшою видачею йому свідоцтва на право власності.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 13.02.2020р. прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 1679 від 11.02.2020р.) та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 10.03.2020р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.03.2020р. відкладено підготовче засідання на 23.04.2020р.

Підготовче засідання у справі 23.04.2020р. не відбулося у зв`язку з відпусткою судді Ореховської О.О., у зв"язку з чим ухвалою господарського суду від 04.06.2020 р. визначено нові дата та час підготовчого засідання 09.07.2020 р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.07.2020р. закрито підготовче провадження у справі №917/2086/19, справу призначено до судового розгляду по суті на 10.09.2020р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.09.2020р. відкладено розгляд справи по суті на 08.10.2020р. Явка представників сторін в судове засідання обов"язкою не визнавалась.

Сторони у справі належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення - ухвали суду від 10.09.2020р. (а.с. 11, 12 т. 2).

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В зв`язку з тим, що матеріали справи містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін, а неявка відповідача в судове засідання, повідомленого належним чином про дату, час і місце проведення судового розгляду, не перешкоджає розгляду справи, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, ВСГК "Злагода" безперервно здійснював володіння пайовим майном, як підприємство-орендар з 2007 року і по цей час.

Відповідач у листі (вх. № 1615 від 10.02.2020р.) повідомив, що проти позовних вимог він не заперечує, щодо вирішення спору покладається на розсуд суду.

Представник позивача в судових засіданнях наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті .

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

ВСК Злагода є правонаступником Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" (з 2013 p.), яке у свою чергу утворилося в результаті реорганізації Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна (КСП ім. Леніна) у 2000 році.

Позивач стверджує, що весь цей час ТОВ Злагода та ВСК Злагода були єдиним орендарем пайового майна співвласників майнових паїв колишнього КСП ім. Леніна. Протягом 19 років вартість майна, що передавалось в оренду, схов, зберігання корегувалась на вартість викупленого або ліквідованого майна за погодженням зборів співвласників.

Так, як вказує позивач, 16.06.2000р. був укладений Договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться в спільній частковій власності (а.с. 19-47 т. 1)(далі - Договір від 16.06.2000р.). Договір був підписаний співвласниками майнових паїв, визначених в результаті паювання майна КСП ім. Леніна в зв`язку з його перетворенням у СГ ТОВ "Злагода".

22.02.2001р. співвласниками майна, що належить їм на праві спільної часткової власності та СГ ТОВ "Злагода" була укладена ціла низка договорів, а саме:

- Договір на безоплатне користування

- Договір оренди

- Договір позики .

- Договір схову ( зберігання).

На їх підставі все майно перераховане в Договорі від 16.06.2000р. було передано в користування СГ ТОВ "Злагода".

Позивач зазначає, що майно співвласників, що передавалось у складі цілісного майнового комплексу на момент передачі у 2000 - 2001 роках не було персоніфіковано між співвласниками і відповідно облік його проводився виключно на підставі бухгалтерських даних правопопередника (КСП ім. Леніна) . Воно не було виокремлено в натурі та залишалось на зберіганні, утриманні і оренді у ВСК "Злагода" до 2007 р.

Після проведення інвентаризації майна співвласниками, передачі частини майна співвласникам в натурі (у вигляді техніки та інших основних засобів) в рахунок свідоцтв на майновий пай ) перелік орендованого змінився, з 7 604 562,21 грн. вартість майна, що знаходилось у співвласників на 2000 р. зменшилась і дорівнює близько 2 274 709, 45 грн. у 2018 р..

В 2007 році на підставі Додаткової угоди від 20.10.2007р. із користування (оренди) СГ ТОВ "Злагода" була виключена частина рухомого майна яке так і не було оформлено та передано співвласникам або іншим особам в оренду ( користування або у власність) або в рахунок оплати за майнові паї. При цьому, як вказує позивач, інші особи знали про таке володіння позивачем чужим майном та не виявляли бажання щодо до його отримання у власність або користування (тобто в будь-яке титульне користування).

Таким чином позивач, з посиланням на приписи ст. ст. 328, 344 Цивільного кодексу України, вважає, що на сьогодні виникло достатньо підстав для отримання ним за набувальною давністю права власності на рухоме пайове майно колишніх членів КСП ім. Леніна, яке не було персоніфіковано та виокремлено із загального орендованого майна, перебувало у користуванні підприємства з 2001р., та за яким його власники не зверталися до орендаря та уповноважених осіб протягом більш ніж 12 років.

Матеріали справи свідчать, що в 2017 році ВСГК "Злагода" звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Кіровської сільської ради про визнання права власності на рухоме пайове майно у кількості 77 одиниць загальною вартістю 491 023,27 грн. за набувальною давністю; зобов`язання відповідача зареєструвати право власності на пайове майно на суму 491 023,27 грн. з подальшою видачею йому свідоцтва на право власності на пайове майно та зобов`язання виключити з реєстру пайовиків власників майнових паїв у кількості 67 осіб.

В подальшому ВСГК "Злагода" подав заяву заява про зменшення позовних вимог (вх. № 6748), за результатом розгляду якої судом в межах даного позову розглядались наступні вимоги:

- визнання за набувальною давністю права власності на рухоме пайове майно у кількості 70 одиниць загальною вартістю 395 783,01 грн.;

- зобов`язання відповідача зареєструвати право власності на пайове майно на суму 491 023,27 грн. з подальшою видачею йому свідоцтва на право власності на пайове майно;

- зобов`язання відповідача виключити з реєстру пайовиків власників майнових паїв у кількості 67 осіб.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 15.06.2017р. у справі № 917/564/17 (суддя Семчук О.С. ) у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с 83-85 т. 1).

За змістом рішенням господарського суду Полтавської області від 15.06.2017р. у справі № 917/564/17 в ході розгляду даної справи судом було встановлено, що 16.06.2000р. власники майнових паїв колишнього КСП "ім. Леніна" уклали договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться в спільній частковій власності.

Відповідно до додатків №1 та № 2 до договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, загальна сума пайового майна членів КСП ім. Леніна становила 7 604 562,21 грн.

Вказаним договором співвласники домовилися спільно володіти, користуватися та розпоряджатися пайовим майном, яке вони погоджуються отримати у спільну часткову власність, як єдиний майновий комплекс (п. 1.1. договору).

Відповідно до розділу 2 вказаного договору з метою оперативного вирішення питань, що виникають в процесі виконання договору, співвласники делегують ОСОБА_1 . Його повноваження визначені п. 2.2. договору.

22.02.2001р. між співвласниками майна, в особі Уповноваженого Глущенка П.І. та СТОВ "Злагода" було укладено договір оренди основних засобів, загальною вартістю 5 619 220,16 грн., а також договір про безоплатне користування майном загальною вартістю 37 7581 грн.

Згідно п. 1.1. договору оренди від 22.02.2001р. співвласники передають належні їм на праві спільної власності основні засоби господарству (СТОВ "Злагода") в оренду строком на десять років.

20.10.2007р. між співвласниками пайового майна та СТОВ "Злагода" було укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди пайового майна, що знаходиться у спільній частковій власності колишніх членів КСП "ім. Леніна" від 16.06.2000р. в частині зміни вартості переданого в оренду пайового майна та змін до відповідного переліку пайового майна, із переліку пайового майна було виключено майно, яке не використовується і не буде в подальшому використовуватись в господарській діяльності підприємства, в кількості 112 одиниць на загальну суму 714 308,62 грн.

Аналізуючи умови цієї додаткової угоди, суд дійшов висновку, що твердження позивача щодо того, що вказаною додатковою угодою № 1 були внесені зміни до договору оренди майна від 20.02.2001р. є безпідставним.

Крім цього, вказану додаткову угоду укладено між СТОВ "Злагода" та співвласниками пайового майна колишнього КСП "ім. Леніна", в особі уповноваженого Глущенко П.В., проте від імені орендодавця (співвласників) додаткову угоду № 1 підписано уповноваженою особою від співвласників майнових паїв членів колишнього КСП "ім. Леніна" Карпенко О.В.

Позивачем не доведено, чому замість Глущенка П.І. цю додаткову угоду підписано Карпенко О.В., враховуючи те, що відповідно до договору від 16.06.2000р. ОСОБА_1 є уповноваженою особою від співвласників строком на 10 років.

Таким чином суд встановив, що в матеріалах справи відсутні докази внесення змін саме до договору оренди від 22.02.2001р. Вказаний договір діяв 10 років (п. 6.2. договору).

02.04.2011р. між співвласниками майна та СТОВ "Злагода" укладено новий договір оренди, згідно якого загальна вартість основних засобів, які передаються в оренду, становить 6114706,02 грн. (п. 1.5. договору).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що вимога позивача про визнання права власності на рухоме пайове майно у кількості 70 одиниць загальною вартістю 395 783,01 грн. за набувальною давністю є передчасною, оскільки договір оренди пайового майна від 22.02.2001р., відповідно до якого за твердженням позивача йому було передано в оренду спірне рухоме майно, діяв до 22.02.2011р., то передбачений ч. 3 ст. 344 ЦК України 5-річний строк з часу спливу позовної давності ще не закінчився. Тобто, відсутні підстави для набуття позивачем права власності на спірне майно за набувальною давністю. Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача зареєструвати право власності на пайове майно на суму 491 023,27 грн. з подальшою видачею йому свідоцтва на право власності на пайове майно та зобов`язання виключити з реєстру пайовиків власників майнових паїв у кількості 67 осіб, суд зазначив, що вказані вимоги є похідними від вимоги про визнання права власності, а отже теж не підлягають задоволенню.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень зазначене рішення господарського суду Полтавської області від 15.06.2017р. у справі № 917/564/17 не оскаржувалось та набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовної якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішення господарського суду Полтавської області від 15.06.2017р. у справі № 917/564/17 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

ВСГК "Злагода" звертаючись до господарського суду Полтавської області з позовом до Пальчиківської (Кіровської) (далі - сільська рада, відповідач) в межах даної справи заявив вимоги про:

- визнання права власності на рухоме пайове майно у кількості 70 одиниць загальною вартістю 395 811,00 грн. за набувальною давністю;

- зобов`язання відповідача зареєструвати право власності на пайове майно бувшого КСП ім. Леніна на суму 395 811,00 грн. з подальшою видачею йому свідоцтва на право власності на пайове майно на визначену суму.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач, з посиланням на приписи ст. ст. 328, 344 Цивільного кодексу України, вважає, що на сьогодні виникло достатньо підстав для отримання ним за набувальною давністю права власності на рухоме пайове майно колишніх членів КСП ім. Леніна, яке не було персоніфіковано та виокремлено із загального орендованого майна, перебувало у користуванні підприємства з 2001р., та за яким його власники не зверталися до орендаря та уповноважених осіб протягом більш ніж 12 років.

Після відкриття провадження у справі позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 1679 від 11.02.2020р.), згідно якої просить визнати за набувальною давністю право власності на рухоме пайове майно у кількості 67 одиниць (згідно переліку) загальною вартістю 376 131,00 грн. та зобов"язати відповідача зареєструвати право власності на пайове майно на суму 376 131,00 грн.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог була прийнята судом. Отже, розгляд справи здійснюється в межах зменшених позовних вимог.

Відповідач у листі (вх. № 1615 від 10.02.2020р.) проти позову не заперечує.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Право власності може набуватись різними способами, які поділяються на дві групи: первинні, тобто такі, які не залежать від прав попереднього власника на майно, та похідні, за яких право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва.

За Цивільним кодексом України (в подальшому ЦК України) до первинного способу набуття права власності відноситься: набуття права власності на новостворену (виготовлену) річ (у т. ч. на об`єкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст. 331 ЦК України); набуття права власності на перероблену річ чи на зібрані плоди або привласнені (добуті) загальнодоступні дари природи, у т.ч. в результаті полювання на диких звірів, вилову риби (ч.2 ст.189, ст. 332, 333 ЦК України); визнання права власності за певних умов на самочинне будівництво (ст. 376 ЦК України); набуття права власності на скарб, знахідку, бездоглядну домашню тварину або інше безхазяйне майно, у т. ч. на майно, від якого відмовився або на яке втратив право попередній власник (ст. 335, 336, 337, 338, 340, 341, 343 ЦК України); набуття права власності на майно добросовісним набувачем від неуповноваженого відчужувача у разі відмови власнику у задоволенні позову про його витребування (статті 330, 388, 389 ЦК України); набуття права власності за набувальною давністю на окремі об`єкти (ст. 344 ЦК України).

До похідних способів належить набуття цього права: на підставі правочинів (ст. 334 ЦК України); в порядку спадкування після смерті громадянина (ст. 1216 ЦК України); в порядку правонаступництва при реорганізації юридичної особи (ч. 2 ст. 104, статті 107, 109 ЦК України); у випадку приватизації державного майна та майна, що перебуває у комунальній власності (ст. 345 ЦК України).

Похідними способами набуття права власності, зазвичай, є різні договори: купівлі-продажу, міни, дарування, ренти, оренди з викупом, а також спадкування майна або правонаступництво щодо майна юридичних осіб або публічно-правових утворень.

Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного - правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації (ч. 1). Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2). Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (ч. 3). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4).

Цивільний кодекс України розглядає набувальну давність як первинний спосіб набуття права власності, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ і базується на сукупності обставин: тривалого добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном.

Як уже зазначалося, позивач звернувся із позовом про визнання права власності на спірне майно саме за набувальною давністю.

При цьому, позивач наголошує, що майно, на яке він просить суд визнати право власності за набувальною давністю є рухомим майном. Суд погоджується з таким висновком позивача.

Як вже зазначалося вище у цивільному законодавстві набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності.

Судове рішення за загальним правилом не є підставою для набуття права власності. Відповідно до ч. 5 ст.11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках , встановлених актами цивільного законодавства.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України встановлено вичерпний перелік видів майна право власності за набувальною давністю, на які набуваються за рішенням суду. Це нерухоме майно, транспортні засоби та цінні папери. Тобто, чинним законодавством не передбачено набуття права власності за набувальною давністю за рішенням суду на рухоме майно, яке не є транспортним засобом чи цінними паперами.

Суд встановив, що спірне майно (згідно визначеного позивачем переліку) не належить до категорії транспортних засобів і не є цінними паперами, а отже підстави для набуття позивачем права власності на спірне майно за набувальною давністю відсутні.

Також суд зауважує, що у позовній заяві позивач не посилається на те, що відповідач оспорює чи не визнає право власності позивача на спірне майно, і не наводить доказів наявності таких обставин. Таким чином, позивачем не доведено порушення відповідачем прав позивача на спірне майно.

Враховуючи вищевикладене, керуючись нормами чинного законодавства, господарський суд дійшов до висновку, що вимога позивача про визнання права власності на рухоме пайове майно у кількості 67 одиниць (згідно визначеного позивачем переліку) загальною вартістю 376 131,00грн. за набувальною давністю є передчасною, а отже задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача зареєструвати право власності на рухоме пайове майно на суму 376 131,00грн. з подальшою видачею йому свідоцтва на право власності на вказане пайове майно, суд зазначає, що вказані вимоги є похідними від вимоги про визнання права власності, а отже теж не підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати понесені позивачем, йому не відшкодовуються у зв`язку із відмовою у задоволенні позову.

Судом встановлено, що з врахуванням зменшення позивачем розміру позовних вимог щодо визнання права власності, ним зайво сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 294,86 грн.

Згідно пп. 1 п. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки від позивача не надходило клопотання про повернення зайво сплаченого судового збору, питання щодо повернення судового збору буде вирішено судом після звернення позивачем з відповідним клопотанням до суду.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 19.10.2020р.

Суддя О.О. Ореховська