ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2020 р. Справа№ 910/2089/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Мартюк А.І.

за участю:

секретаря судового засідання: Кульчицької І.А.,

представників сторін:

позивача: Худзій Д.М.,

відповідача-1: Іванський В.І. (в режимі відеоконференції),

відповідача-2: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу

Офісу великих платників податків Державної податкової служби України

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2020 (повний текст складений 21.07.2020)

у справі № 910/2089/20 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ґудвеллі Україна"

до 1. Офісу великих платників податків Державної податкової служби

України,

2. Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві

про стягнення збитків в розмірі 483.819,85 грн,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.07.2020 у справі №910/2089/20 позов задоволено повністю: стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ґудвеллі Україна" 483.819,85 грн збитків; стягнуто з Офісу великих платників податків Державної податкової служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ґудвеллі Україна" 7.257,30 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивач довів неправомірність поведінки податкового органу, його вину, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Офіс великих платників податків ДПС України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2020 у справі № 910/2089/20 залишено без руху, зобов`язано Офіс великих платників податків Державної податкової служби України усунути недоліки апеляційної скарги шляхом подання доказів оплати судового збору за подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

Від Офісу великих платників податків Державної податкової служби України надійшла заява з доданими до неї доказами сплати судового збору та доповнення до апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків Державної податкової служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2020 у справі № 910/2089/20; розгляд справи призначено на 05.10.2020.

В судовому засіданні 05.10.2020 протокольно ухвалив оголосити перерву до 19.10.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 задоволено заяву Офісу великих платників податків Державної податкової служби України про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги Офісу великих платників податків Державної податкової служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2020 у справі № 910/2089/20 відбудеться в режимі відеоконференції 19.10.2020.

Вимоги та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що заявлені позивачем до стягнення збитки є витратами позивача на оплату послуг адвоката, які компенсуються за результатом розгляду справи судом, заявлені до стягнення витрати на послуги адвоката є завищеними, витрати позивача на послуги адвоката для оскарження вище зазначеного податкового повідомлення-рішення відносяться до загальногосподарських витрат, спрямованих на обслуговування підприємства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення місцевого суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права і просив залишити вказане рішення без змін.

У судовому засіданні 19.10.2020 представник позивача надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник відповідача-1 в режимі відеоконференції надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представники відповідача-2 в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних представників.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, Офіс великих платників податків ДФС України відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Ґудвеллі Україна" виніс податкове повідомлення-рішення № від 06.12.2018 про донарахування ПДВ в сумі 80.636.641,68 грн, в тому числі 53.757.761,12 грн основного платежу та 26.878.880,56 грн штрафних санкцій.

З податкового повідомлення-рішення № вбачається, що воно прийняте на підставі акта від 26.11.2018 №169/28-10-48-13/32464900 "Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ "Ґудвеллі Україна" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість у зв`язку з реалізацією товарно-матеріальних цінностей за період з 01.10.2014 по 30.09.2017. Податковий орган вважає, що позивач порушив п. 187.1 ст. 187 ПКУ та не включив до бази оподаткування ПДВ отримані кошти від відповідних контрагентів, що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 53.757.761,12 грн.

ТОВ "Ґудвеллі Україна" подало до Державної фіскальної служби України скаргу №2139 від 26.12.2018 на податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної податкової служби України № від 06.12.2018, у якій просило скасувати вказане податкове повідомлення-рішення.

За результатами розгляду даної скарги ДФС України прийняла рішення №9425/6/78-99-11-04-02-25 від 26.02.2019 "Про результати розгляду скарги", яким скаргу задовольнила та скасувала податкове повідомлення-рішення № від 06.12.2018.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що з метою захисту своїх прав кваліфікованим юристом, який має досвід оскарження податкових повідомлень-рішень на великі суми, підприємство уклало Договір надання юридичних послуг №5/18 від 14.12.2018.

На підставі цього договору адвокат Худзій Дмитро Михайлович здійснював аналіз доказів, підготовку документів для оскарження податкового повідомлення-рішення та представництво підприємства у ДФС України.

На підставі цього ТОВ "Ґудвеллі-Україна" та адвокат Худзій Д.М. склали акт наданих послуг від 11.03.2019 на суму 483.819,85 грн, який був оплачений позивачем.

Позивач зазначає, що витрати позивача на оплату отриманих юридичних послуг є збитками підприємства, які були завдані незаконним рішенням органу державної влади, а саме податковим повідомленням-рішенням Офісу великих платників податків ДФС України № від 06.12.2018, які просить стягнути з відповідачів у судовому порядку.

Колегія суддів відзначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Стаття 1166 ЦК України визначає відповідальність за завдану майнову шкоду, але для її настання відповідно потрібна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вина.

Для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою та вину заподіювача шкоди.

За приписами ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або його посадовою чи службовою особою, при здійсненні органом або указаною особою своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цих органів або особи.

Таким чином встановлення конкретного розміру збитків пов`язане з його доведеністю кредитором.

Як встановлено вище, 14.12.2018 позивач (замовник) та адвокат Худзій Д.М. (виконавець) уклали Договір про надання юридичних послуг №5/18 від 14.12.2018 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору виконавець здійснює представництво замовника у органах Державної фіскальної служби та у судах всіх інстанцій з приводу оскарження податкового повідомлення-рішення № від 06.12.2018, визначеного у преамбулі до цього договору, в порядку та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язується оплатити вартість послуг, згідно з погодженими тарифами.

Відповідно до п. 1.2 Договору юридичні послуги, обумовлені цим договором, надаються як виконавцем безпосередньо, так і залученими ним субпідрядниками, зокрема Юридичною фірмою "Цезар".

Згідно з п. 1.3 Договору виконавець надає замовнику послуги щодо підготовки та ведення судових справ, представництва у судах а також надає консультації з питань податкового законодавства України, що стосується цієї справи, готує проекти документів.

Пункт 3.2 Договору передбачає обов`язок виконавця готувати проекти процесуальних документів (позовні заяви, заперечення, пояснення, апеляційні та касаційні скарги, заяви про адміністративне оскарження в порядку Податкового кодексу України (ПКУ), клопотання, довіреності).

Відповідно до абз. абз. 8, 9 п. 3.6 Договору з метою виконання виконавцем своїх обов`язків замовник надає виконавцю, зокрема, право підписувати та подавати процесуальні документи (позовні заяви, заперечення, пояснення, апеляційні та касаційні скарги, заяви про адміністративне оскарження в порядку ПКУ, клопотання, довіреності, тощо); представляти замовника у органах ДФС України.

Згідно з п. 5.1 Договору вартість послуг за цим Договором становить 483.819,85 грн.

Як визначено п. 5.3 Договору, оплата за надані послуги здійснюється таким чином: кожного разу після прийняття рішення судом першої чи другої інстанції замовник оплачує одну другу (1/2) від вартості послуг. У разі прийняття ДФС України чи судом будь-якої інстанції рішення, що не підлягає оскарженню, яким скасовано чи визнано нечинним повідомлення-рішення повністю, замовник сплачує виконавцю суму вартості послуг за вирахуванням вже сплаченої частини вартості послуг.

Пункт 5.4 Договору передбачає, що результатом, який прирівнюється до визнання нечинним повідомлення-рішення і є достатньою підставою для оплати вартості послуг на підставі п. 5.1 цього Договору, є також будь-яке інше врегулювання спору: мирове врегулювання спору, відмова позивача від позовних вимог, визнання відповідачем позову, закриття провадження у справі (якщо це сталося з вини замовника), тощо, якщо таке сталось після підписання цього Договору.

З системного аналізу наведених положень Договору вбачається, що сторони для досягнення певної мети замовника - скасування податкового повідомлення-рішення - погодили можливість надання виконавцем послуг, пов`язаних з використанням як адміністративної процедури оскарження, так і судової.

При цьому скасування повідомлення-рішення у позасудовому порядку (у даному випадку - в адміністративному) є достатньою підставою для оплати вартості послуг на підставі п. 5.1. цього Договору у розмірі 483.819,85 грн, оскільки немає потреби для подальшого звернення позивача до суду.

Адвокат Худзій Д.М. відповідно до умов Договору про надання юридичних послуг №5/18 від 14.12.2018 склав скаргу на податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС України № від 06.12.2018, в якій оскаржив вказане рішення податкового органу щодо невключення до бази оподаткування ПДВ отриманих коштів від контрагентів-покупців протягом 2016-2017 років, що, на думку податкового органу, призвело до заниження податкових зобов`язань на загальну суму 53.757.761,12 грн.

Апеляційний суд відзначає, що хоча зазначена скарга (т. 2 а. с. 200-205) була підписана генеральним директором ТОВ «Гудвеллі Україна», проте факт її складення саме адвокатом Худзієм Д.М. підтверджується актом надання послуг від 11.03.2019 до Договору про надання юридичних послуг №5/18 від 14.12.2018 (т. 2 а. с. 212).

За результатом розгляду вказаної скарги Державною фіскальною службою України прийнято рішення №9425/6/78-99-11-04-02-25 від 26.02.2019 про скасування податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС України № від 06.12.2018, яке мотивоване тим, що висновки акта перевірки щодо повторного заниження податкового зобов`язання за операціями з постачання товару не відповідають вимогам чинного законодавства України, а також встановлена невідповідність такого рішення актам законодавства (т. 2 а. с. 211).

Згідно з п. 56.2 Податкового кодексу України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно з п. 17.1.2 Податкового кодексу України платник податків має право представляти свої інтереси в контролюючих органах самостійно, через податкового агента або уповноваженого представника.

Відповідно до ст. 19 Податкового кодексу України платник податків веде справи, пов`язані зі сплатою податків, особисто або через свого представника. Особиста участь платника податків в податкових відносинах не позбавляє його права мати свого представника, як і участь податкового представника не позбавляє платника податків права на особисту участь у таких відносинах. Представниками платника податків визнаються особи, які можуть здійснювати представництво його законних інтересів та ведення справ, пов`язаних із сплатою податків, на підставі закону або довіреності.

Згідно з п. 1 розділу VI "Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 №916, особа, яка подала скаргу на рішення контролюючого органу, має право брати участь у розгляді матеріалів скарги особисто або через її уповноважених представників (у тому числі адвокатів).

Зі змісту рішення №9425/6/78-99-11-04-02-25 від 26.02.2019 вбачається, що у розгляді Державною фіскальною службою України скарги на податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС України № від 06.12.2018 брали участь представники позивача, в т. ч. адвокат Худзій Д.М. (т. 2 а. с. 206).

Колегія суддів відзначає, що відповідно до пп. 17.1.11 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України платник податків має право на повне відшкодування збитків (шкоди), заподіяних незаконними діями (бездіяльністю) контролюючих органів (їх посадових осіб), у встановленому законом порядку.

Як зазначалось вище, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи, вину заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. При цьому шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або його посадовою чи службовою особою, при здійсненні органом або указаною особою своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цих органів або особи.

Апеляційний суд встановив, що згідно з актом надання послуг від 11.03.2019 до Договору про надання юридичних послуг №5/18 від 14.12.2018 (т. 2 а. с. 212) адвокат Худзій Д.М. надав позивачу послуги на суму 483.819,85 грн, а саме: здійснював підготовку адміністративної скарги для адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення №, а також здійснював представництво замовника у Державній фіскальній службі України, що мало наслідком скасування вище вказаного рішення-повідомлення.

Надані адвокатом Худзієм Д.М. послуги на суму 483.819,85 грн були оплачені позивачем, що підтверджується платіжним дорученням №4195 від 12.03.2019.

Враховуючи те, що неправомірність дій (рішення) Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України щодо прийняття податкового повідомлення-рішення № підтверджена рішенням №9425/6/78-99-11-04-02-25 від 26.02.2019 Державної фіскальної служби України, прийнятим в порядку адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення, беручи до уваги, що звернення позивача до адвоката Худзія Д.М. щодо оскарження податкового повідомлення-рішення було зумовлено неправомірними діями податкового органу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що такі витрати позивача є збитками, які виникли внаслідок неправомірних дій податкового органу.

Що стосується співмірності витрат позивача на послуги адвоката, то колегія суддів відзначає таке.

За результатами перевірки податковий орган склав акт перевірки обсягом 412 сторінок (т. 1 а. с. 6-250, т. 2 а. с. 1-197). В разі оскарження прийнятого на його підставі податкового повідомлення-рішення такий акт підлягав детальному і різносторонньому аналізу фаховим спеціалістом з податкових відносин для складення скарги чи позовної заяви, добору та впорядкування доказів на спростування викладених в акті обставин (перелік додатків до скарги), їх представлення компетентному органу, вчинення інших підготовчих дій з оскарження податкового повідомлення-рішення і, відповідно, представництва скаржника в компетентному органі (як в адміністративному, так і, в разі подальшої потреби, в судовому). При цьому вирішення питання про те, чи здатний позивач самостійно захистити свої права з урахуванням рівня спеціальних знань і навичок його персоналу, чи йому додатково потрібний фаховий спеціаліст-захисник (зокрема, й адвокат), належить до виключної компетенції позивача. Зважаючи на великий обсяг документів та інші наведені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що розмір зазначених витрат не є неспівмірним, нерозумним чи несправедливим.

У зв`язку із встановленням судом елементів складу збитків, колегія суддів вважає наявними правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення збитків в розмірі 483.819,85 грн.

Доводи апелянта про те, що заявлені позивачем до стягнення збитки є витратами позивача на оплату послуг адвоката, які компенсуються за результатом розгляду справи судом, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ст. 123 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу є одним з видів судових витрат якщо вони пов`язані з розглядом відповідної судової справи.

Згідно зі ст. 126 ГПК за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Апеляційний суд зазначає, що витрати позивача, спричинені оскарженням податкового повідомлення-рішення № від 06.12.2018 про донарахування ПДВ в сумі 80.636.641,68 грн, не належать до судових витрат, адже вони не пов`язані з підготовкою та веденням судової справи.

Оскільки витрати (збитки) позивача в розмірі 483.819,85 грн не є судовими витратами, то до них не застосовуються положення ГПК України в частині судових витрат.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для вирішення спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржник не надав суду апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судове рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2020 у справі №910/2089/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2020 у справі №910/2089/20 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2089/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 22.10.2020.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

А.І. Мартюк