ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Черкаси справа № 925/788/20

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників сторін:

від позивача - представник не з`явився,

від відповідача - представник не з`явився,

від третьої особи - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя», м. Запоріжжя

до Виконавчого комітету Черкаської міської ради, м. Черкаси

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство «Черкаська служба чистоти» Черкаської міської ради, м. Черкаси

про визнання протиправним і скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя» (вул. Іванова, 9, м. Запоріжжя, 69001, код 35924440) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом про визнання протиправним і скасування рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради (вул. Б.Вишневецького, 36, м. Черкаси, 18001, код 04061547) від 28.02.2020 № 202 «Про затвердження інвестиційної програми КП «Черкаська служба чистоти» та внесення змін до договору» (також по тексту - Рішення), яким було продовжено строк дії договору від 04.06.2015 на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів (також по тексту - ТПВ) на території міста Черкаси укладеного з Комунальним підприємством «Черкаська служба чистоти» Черкаської міської ради до 31.05.2025, шляхом укладання додаткової угоди до договору згідно з додатком 2 до цього Рішення та внесені відповідні зміни до рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 29.05.2015 № 564.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірне Рішення є протиправним та порушує права позивача щодо можливості участі в конкурсі на визначення виконавця послуг з вивезення ТПВ та території міста Черкаси та в подальшому можливості укладення договору на надання послуг з вивезення ТПВ на території міста Черкаси. Позивач посилається на норми ст. 351 Закону України «Про відходи» та ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до яких виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач у позовній заяві зазначив третю особу, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Комунальне підприємство «Черкаська служба чистоти» Черкаської міської ради.

Ухвалою від 24 червня 2020 року Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішив розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 27 серпня 2020 року; залучив до участі у справі на стороні відповідача Комунальне підприємство «Черкаська служба чистоти» Черкаської міської ради (вул. Чайковського, 117, м. Черкаси, 18003, код 03328652) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

У письмових поясненнях від 30.06.2020 № 274 (а.с. 49-52) третя особа просила закрити провадження у справі, оскільки спір не відноситься до юрисдикції господарських судів, та зазначила, що позивач у зв`язку із затвердженням інвестиційної програми у сфері поводження з побутовими відходами у м. Черкаси та продовженням з Комунальним підприємством «Черкаська служба чистоти» строку дії договору на вивезення побутових відходів не є учасником (суб`єктом) правовідносин, передбачених у Рішенні, як акті індивідуальної дії, таке Рішення не породжує безпосередньо для позивача жодних прав та обов`язків, тому і не надає права на захист, тобто права на звернення до суду з даним позовом.

У відзиві на позов (а.с. 69-73) відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, оскільки Рішення прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначив, що законодавець не обмежує орган місцевого самоврядування у встановленні верхньої межі строку дії договору та спірним рішенням продовжено господарсько-договірні зобов`язання з переможцем конкурсу на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів в м. Черкаси. Вважає, що позивач не довів яке право, що він захищає позовом, було порушено і в чому конкретно виразилось порушення цього права.

У клопотанні від 17.08.2020 № 938 (а.с. 79-80) позивач просив розглядати справу без його представника за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Ухвалою від 27 серпня 2020 року Господарський суд Черкаської області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 08.10.2020.

Сторони про час та місце розгляду справи по суті повідомлені належним чином (а.с. 88).

08 жовтня 2020 року від відповідача та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи без участі свого представника, проти позову заперечили (а.с. 89-90).

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що учасники справи про час та місце розгляду справи по суті повідомлені належним чином, явка учасників судового процесу не визнана обов`язковою, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, суд у судовому засіданні ухвалив справу проводити без участі сторін та третьої особи.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 08.10.2020 підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя» створене на базі Запорізького комунального автотранспортного підприємства «Комунсантрансекологія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум Україна». Основним видом діяльності є код КВЕД 38.11 - збирання безпечних відходів (а.с. 37-38).

В зв`язку з диверсифікацією господарської діяльності за територіальною ознакою позивач планував прийняти участь в конкурсі на визначення виконавця послуг з вивезення ТПВ на території міста Черкаси.

Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 28.02.2020 № 202 «Про затвердження інвестиційної програми КП «Черкаська служба чистоти» та внесення змін до договору» (а.с. 13-14) було продовжено строк дії договору від 04.06.2015 на надання послуг з вивезення ТПВ на території міста Черкаси, укладеного з КП «Черкаська служба чистоти» Черкаської міської ради до 31 травня 2025 року шляхом укладання додаткової угоди до договору, згідно з додатком 2 до цього рішення, внесені відповідні зміни до рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 29.05.2015 № 564.

Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 14.04.2015 № 397 «Про проведення конкурсу на визначення виконавця послуг з вивезення ТПВ та території міста Черкаси» (а.с. 19-20) зокрема вирішено:

1. Провести конкурс для визначення виконавця послуг з вивезення ТПВ на території м. Черкаси, відповідно до Постанови КМУ від 16.11.2011 № 1173 «Питання надання послуг з вивезення побутових відходів» в травні 2015 року.

2. Затвердити конкурсну документацію на проведення конкурсу для визначення виконавця послуг з вивезення ТПВ, згідно з додатком 1.

Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 29.05.2015 № 564 «Про введення в дію рішення конкурсної комісії щодо визначення переможця конкурсу на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів м. Черкаси» (а.с. 35) після розгляду протоколу від 26.05.2015 № 2 оцінки конкурсних пропозицій на проведення конкурсу на надання послуг з вивезення ТПВ в м. Черкаси, з метою підвищення якості надання послуг з вивезення ТПВ введено в дію рішення конкурсної комісії (Протокол від 26.05.2015 № 2) визначений переможцем конкурсу на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів м. Черкаси Комунального підприємства «Черкаська служба чистоти» та визначений строк, протягом якого виконавець має право надавати послуги вивезення ТПВ в м. Черкаси - п`ять років з дня укладення договору.

Договір на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів на території м. Черкаси був укладений 4 червня 2015 року між Виконавчим комітетом Черкаської міської ради та Комунальним підприємством «Черкаська служба чистоти» (а.с. 75-77). Згідно з п. 11 цього договору він діє з 4 червня 2015 р. по 31 травня 2020 р.

Згідно з п. 15 цього договору дія договору припиняється зокрема у разі закінчення строку, на який його укладено.

Позивач у позові зазначає, що рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 28.02.2020 № 202 «Про затвердження інвестиційної програми КП «Черкаська служба чистоти» та внесення змін до договору» порушено його право щодо можливості участі в конкурсі на визначення виконавця послуг з вивезення ТПВ та території міста Черкаси та в подальшому можливості укладення договору на надання послуг з вивезення ТПВ на території м. Черкаси, що й стало підставою для звернення до суду з вимогою про скасування спірного рішення та визнання його протиправним.

Суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до положень п. 1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Пунктами 1, 2, 3, 7 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до договору, укладеного 04.06.2015 між Виконавчим комітетом Черкаської міської ради (Замовник) та Комунальним підприємством «Черкаська служба чистоти» (Виконавець), сторони погодили, що він діє до 31.05.2020, у п. 12 - що зміна умов договору проводиться у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Розглянувши звернення комунального підприємства «Черкаська служба чистоти» Черкаської міської ради від 19.02.2020 № 3887-01-18 щодо продовження строку дії договору від 04.06.2015 на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів на території м. Черкаси, керуючись пп. 6 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 21 Закону України «Про відходи», на підставі пп. 5 п. 5, п. 12 договору від 04.06.2015 на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів на території м. Черкаси, беручи до уваги рішення Черкаської міської ради від 13.12.2019 № 2-5362 «Про здійснення заходів щодо поводження з побутовими відходами в місті Черкаси», враховуючи, необхідність впровадження єдиного тарифу на комунальну послугу з поводження з побутовими відходами, включаючи послуги з вивезення, перероблення та захоронення побутових твердих та ін. відходів, з метою забезпечення безперервного збору, вивезення та захоронення твердих побутових відходів в місті Черкаси, виконавчий комітет Черкаської міської ради як Замовник погодився з пропозицією Виконавця і продовжив строк дії договору до 31.05.2025, про постановив спірне рішення від 28.02.2020 № 202.

Отже, із суб`єктом господарювання, який рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 29.05.2015 № 564 визначений переможцем конкурсу на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів в м. Черкаси продовжено господарсько-договірні зобов`язання.

Суд дійшов до висновку, що спірне рішення регулює правовідносини, в яких позивач не бере безпосередньої участі, стосується прав та інтересів лише визначеної в ньому особи КП «Черкаська служба чистоти», а отже, відповідає ознакам індивідуального акту.

З тверджень позивача йдеться, що він, як потенційний учасники ринку надання послуг з вивезення побутових відходів на території м. Черкаси був позбавлений можливості брати законну участь у конкурсі.

Інвестиційна програма Комунального Підприємства «Черкаська служба чистоти» Черкаської міської ради на 2020-2025 роки (далі - «Програма») розроблена відповідно до вимог Постанови КМУ від 26.07.2006 № 1010 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з поводження з побутовими відходами» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV. Програма передбачає перелік заходів, строки та графік їх реалізації з відповідним обґрунтуванням, а також зазначенням джерел фінансування.

Програма не є цільовою програмою органу місцевого самоврядування

та спрямована на визначення економічно-обґрунтованих витрат КП

«Черкаська служба чистоти» на визначення короткострокових пріоритетів в

діяльності підприємства, покращення якості обслуговування мешканців, шляхом своєчасного та якісного надання послуг.

Джерелом фінансування заходів програми є кошти підприємства отримані від ведення фінансово-господарської діяльності. Загальний плановий обсяг капітальних інвестицій цієї Програми складає 22612 тис.грн.

Залучення коштів бюджету міста Черкаси не планується.

Метою дії Програми є забезпечення розвитку сфери поводження з відходами у місті Черкаси шляхом:

Оновлення парку контейнерів для збору побутових відходів об`ємом 1,1 м.куб.;

Улаштування контейнерних майданчиків для збору відходів у

відповідності до діючих санітарних норм та правил;

Оновлення парку сміттєзбиральної техніки;

Безпечне захоронення побутових відходів на діючому полігоні ТПВ.

Спірне рішення відповідач прийняв в межах своїх повноважень керуючись ст. 21 Закону України «Про відходи», яке за своєю правовою природою є актом ненормативного характеру, тобто актом індивідуальної дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 стосовно тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Згідно з ч.1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Позивач, оскаржуючи спірне рішення не врахував, що воно не стосується безпосередньо його прав та інтересів. Спірне рішення регулює правовідносини, в яких позивач не бере безпосередньої участі, стосується прав та інтересів лише визначеної в ньому особи КП «Черкаська служба чистоти», а отже, відповідає ознакам індивідуального акту.

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Правова позиція Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладена у постанові від 18.12.2018 у справі № 9901/657/18, відповідно до якої право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий, або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Відсутність у будь-кого, зокрема й у позивача, прав та/або обов`язків у зв`язку з прийняттям оскарженого Рішення № 564 не породжує у нього права на захист, тобто права на звернення до суду.

Оскільки позивач у зв`язку із затвердженням інвестиційної програми у сфері поводження з побутовими відходами у м. Черкаси та продовженням з КП «Черкаська служба чистоти» строку дії договору на вивезення побутових відходів не є учасником (суб`єктом) правовідносин, передбачених у відповідному рішенні, як акті індивідуальної дії, таке рішення не породжує безпосередньо для позивача жодних прав та обов`язків, тому і не надає права на захист, тобто права на звернення до суду з цим позовом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2018 у справі № 9901/657/18 зазначає, що законодавчі обмеження стосовно можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені у суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Однією з цілей таких обмежень є недопущення розгляду у судах позовів третіх осіб в інтересах (або всупереч інтересам) адресатів індивідуальних актів і така мета досягається законодавчо встановленим обмеженням, тобто останнє є пропорційним переслідуваній меті. Також Велика Палата Верховного Суду у наведеному вище рішенні вказала, що поняття спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, треба тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права і інтереси.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем спірне рішенням винесено правомірно, воно не породжує для позивача права на захист, а позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Щодо клопотання третьої особи про закриття провадження у справі на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Ухвалою від 12.06.2020 у справі № 580/1981/20 Черкаський окружний адміністративний суд відмовив у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя» про визнання протиправним і скасування рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 28.02.2020 №202 «Про затвердження інвестиційної програми КП «Черкаська служба чистоти» та внесення змін до договору» оскільки спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Суд врахував висновок Верховного суду, викладений в ухвалі від 02.07.2018 у справі № 9901/657/18.

Так, процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження нормативно-правового акта позивач, з-поміж іншого, обґрунтував свою належність до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт. Таке ж правило має застосовуватись і до оскарження правових актів індивідуальної дії. Звертаючись до суду з позовом щодо законності правового акта суб`єкта владних повноважень індивідуального характеру, позивач також повинен пояснити, які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень. Відсутність у будь-кого, зокрема й у позивачів, прав та/або обов`язків у зв`язку з виданням оскарженого Указу не породжує у таких осіб і права на захист, тобто права на звернення із адміністративним позовом.

Суд застосував правову позицію Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладену у постанові від 18.12.2018 у справі № 9901/657/18, відповідно до якої право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий, або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Законодавчі обмеження стосовно можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені у суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Однією з цілей таких обмежень є недопущення розгляду у судах позовів третіх осіб в інтересах (або всупереч інтересам) адресатів індивідуальних актів і така мета досягається законодавчо встановленим обмеженням, тобто останнє є пропорційним переслідуваній меті. Також Велика Палата Верховного Суду у наведеному вище рішенні вказала, що поняття спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, треба тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

В ухвалі від 12.06.2020 у справі № 580/1981/20 Черкаський окружний адміністративний суд вказав, що оскільки позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя» у зв`язку із затвердженням інвестиційної програми у сфері поводження з побутовими відходами у м. Черкаси та продовженням з КП «Черкаська служба чистоти» строку дії договору на вивезення побутових відходів не є учасником (суб`єктом) правовідносин, передбачених у відповідному рішенні, як акті індивідуальної дії, таке рішення не породжує безпосередньо для позивача жодних прав та обов`язків. Тому і не надає права на захист, тобто права на звернення до суду з цим адміністративним позовом.

У клопотанні про закриття провадження у справі третя особа, посилаючись на пункт 10 частини першої статті 20 ГПК України, відповідно до якого до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, зазначає, що позов про визнання протиправним та скасування Рішення, яке є актом індивідуальної дії, прийнятого на виконання владних управлінських функцій, не відноситься до юрисдикції господарських судів.

Беручи до уваги вищенаведенні обставини та підстави відмови у задоволенні позовних вимог, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 19 жовтня 2020 року.

Суддя О.В. Чевгуз