УХВАЛА

22 жовтня 2020 року

м. Київ

Справа № 41/301

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Пількова К.М., Могила С.К.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.08.2020

за скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чорного Володимира Вікторовича

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пона-Україна"

до Дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 4 935,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

20.10.2020 (згідно реєстраційного номера та дати Верховного Суду) Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.08.2020.

Розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Укргазвидобування", Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, виходячи з такого.

Статтею 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи, що повноваження суду касаційної інстанції обмежено перевіркою правильності застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, зважаючи на особливий статус Верховного Суду, вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження відноситься до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг цим судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2010 року залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2010 року, позов задоволено.

29.10.2010 року Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 року замінено боржника у виконавчому провадженні - Дочірню компанію "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" її правонаступником - Акціонерним товариством "Укргазвидобування".

Як установлено господарськими судами, Акціонерним товариством "Укргазвидобування" платіжним дорученням від 27.07.2020 № 313830 повністю сплачено зазначену в наказі Господарського суду міста Києва від 29.10.2010 в справі № 41/301 суму боргу в загальному розмірі 5 273,00 грн на рахунок відділу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві (далі - ВДВС) та 03.08.2020 надіслано на адресу ВДВС відповідне повідомлення від 31.07.2020 № 2/1-432 про добровільну сплату боргу у виконавчому провадженні № 23106532.

06.08.2020 державним виконавцем ВДВС Чорним В.В. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 23106532, якою боржнику визначено розмір мінімальних витрат цього виконавчого провадження в сумі 457,92 грн, а також постанову про стягнення з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" виконавчого збору в розмірі 527,30 грн на виконання якої скаржником платіжним дорученням від 06.08.2020 № 317924 сплачено на рахунок ВДВС грошові кошти у загальному розмірі 985,22 грн (у тому числі 457,92 грн, що становить розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а також 527,30 грн виконавчого збору).

У подальшому, незважаючи на здійснене боржником добровільне погашення вищезазначених сум, державним виконавцем 12.08.2020 направлено до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" платіжну вимогу від 06.08.2020 № 23106532/UAN/1771/8 на суму 985,22 грн з метою списання з рахунку скаржника коштів при примусовому виконанні виконавчих документів: наказу від 29.10.2009 № 41/301, що видав Господарський суд міста Києва; постанови про стягнення виконавчого збору від 06.08.2020 ВП № 23106532; постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 06.08.2020 ВП № 23106532, у зв`язку із чим, державним виконавцем у примусовому порядку списано з банківського рахунку боржника грошові кошти в сумі 985,22 грн, що, за твердженням скаржника, призвело до подвійного стягнення з нього сум виконавчого збору в розмірі 527,30 грн та мінімального розміру витрат виконавчого провадження в сумі 457,92 грн.

17.08.2020 Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулося до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії та рішення державного виконавця, в якій просило: визнати неправомірними дії державного виконавця Чорного Володимира Вікторовича з направлення до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" платіжної вимоги від 06.08.2020 № 23106532/UAN/1771/8 на суму 985,22 грн; визнати неправомірними дії державного виконавця зі списання 12.08.2020 з рахунку Акціонерного товариства "Укргазвидобування", відкритого в ПАТ АК "Укргазбанк", коштів в сумі 985,22 грн за платіжною вимогою від 06.08.2020 № 23106532/UAN/1771/8; визнати неправомірною платіжну вимогу ВДВС від 06.08.2020 № 23106532/UAN/1771/8 на суму 985,22 грн; зобов`язати державного виконавця ВДВС Чорного В.В. усунути порушення щодо подвійного стягнення з акціонерного товариства "Укргазвидобування" коштів у розмірі 985,22 грн за виконавчим провадженням № 23651032 шляхом повернення останньому неправомірно списаних за платіжною вимогою від 06.08.2020 № 23106532/UAN/1771/8 грошових коштів у розмірі 985,22 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2020, залишеною без мін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2020, відмовлено у відкритті провадження з розгляду скарги акціонерного товариства "Укргазвидобування" від 17.08.2020 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у справі № 41/301.

Звертаючись з касаційною скаргою скаржник вказує на те, що при ухваленні судових рішень, господарськими судами було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме частин першої і другої статті 74 Закону України ?Про виконавче провадження? без урахування висновку щодо застосування даної норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2020 у справі № 127/9870/16-ц, від 23.06.2020 у справі № 705/1804/13-ц.

Згідно з приписами статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до статті 1 Закону України ?Про виконавче провадження? (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 74 Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Отже, Законом України ?Про виконавче провадження? установлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, стягнення штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 06.06.2018 року у справах № 127/9870/16-ц та № 921/16/14-г/15, від 20.09.2018 року у справі № 821/872/17, від 17.10.2018 року у справі № 826/5195/17, від 16.01.2019 року у справі № 279/3458/17-ц, від 21.08.2019 року у справі № 1915/1868/2012, від 09.10.2019 року у справі № 758/201/17, від 18.12.2019 року у справі №344/21436/18, від 23.06.2020 у справі № 705/1804/13-ц.

Таким чином, відмовляючи у відкритті провадження з розгляду скарги, господарські суди дійшли правильного висновку про те, що скарга не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки вимоги до державного виконавця, стосуються стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

З огляду на викладене, правильне застосування судами положень частин першої і другої статті 74 Закону України ?Про виконавче провадження? є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків господарських судів та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права під час прийняття оскаржуваних судових рішень.

Крім того, колегія суддів відхиляє помилкові доводи скаржника про те, що оскаржувану постанову ухвалено судом апеляційної інстанцій без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду 06.06.2018 року у справах № 127/9870/16-ц і від 23.06.2020 у справі № 705/1804/13-ц, оскільки зміст оскаржуваної постанови переконливо свідчить про те, що залишаючи без змін ухвалу господарського суду про відмову у відкритті провадження з розгляду скарги на дії державного виконавця, апеляційний суд використовував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, отже, суд апеляційної інстанції переглянув ухвалу місцевого господарського суду відповідно до висновків, викладених у вказаних постановах Великої Палати Верховного Суду.

Водночас, розглянувши клопотання Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності підстав для його задоволення, оскільки питання предметної та суб`єктної юрисдикції у подібних правовідносинах, як зазначалось вище, вже розглядалося Великою Палатою Верховного Суду і вже було викладено висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах, та зазначено, що такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів. Отже, у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд відмовляє.

Право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 на підставі частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до положень частини шостої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, 287 - 292, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про передачу справи № 41/301 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 41/301 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.08.2020.

3. Копію цієї ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику, а іншим учасникам справи - копію ухвали.

4. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді К.М. Пільков

С.К. Могил