ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2393/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНДУСТРІАЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області
до Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

Позивача (особисто) - Лук`янець Р.І. (паспорт серія НОМЕР_1 від 18.03.2004 р.);

Відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2020 р. до господарського суду Харківської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНДУСТРІАЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ" з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача, Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" суму заборгованості в розмірі 718168,61 грн., що включає суму основного боргу в розмірі 605600,00 грн., інфляційні втрати в сумі 73696,58 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 38872,03 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін; призначено підготовче засідання на 25.08.2020 р. о 10:00.

Ухвалою суду від 25.08.2020 р. підготовче засідання відкладено на 17.09.2020 р. о 10:45.

Судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 06 жовтня 2020 року о 11:15 про що постановлено ухвалу суду від 17.09.2020.

Представник Позивач в судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник Відповідача в призначене судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті, а також відсутність правових підстав для задоволення заяв про відкладення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, суд установив наступне.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що 03.01.2017 року за №2/17, а також 02.01.2018 року за № 2/18 укладено Договори підряду між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНДУСТРІАЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ" та Приватним акціонерним товариством "Харківський коксовий завод" за якими Позивач бере на себе зобов`язання по виконанню робіт по горячому ремонту кладки камер коксування методом факельного торкретування.

Обумовлені Договорами роботи були виконані Позивачем належним чином та прийняті Відповідачем, що підтверджується наступними Актами здачі-приймання виконаних робіт (далі по тексту-Акти), зокрема:

За Договором підряду №2/17 від 03.01.2017 року: - Акт №9 від 29.09.2017 р. на суму 38 100,00 гривень; - Акт №10 від 31.10.2017 р. на суму 38 100,00 гривень; - Акт №11 від 30.11.2017 р. на суму 38 100,00 гривень; - Акт №12 від 29.12.2017 р. на суму 38 100,00 гривень, що у загальній сумі складає 152 400,00 гривень.

За Договором підряду №2/18 від 02.01.2018 року: - Акт №1 від 28.02.2018 р. на суму 38 100,00 гривень; - Акт №2 від 30.03.2018 р. на суму 41 910,00 гривень; - Акт №3 від 30.04.2018 р. на суму 41 910,00 гривень; - Акт №4 від 31.05.2018 р. на суму 41 910,00 гривень; - Акт №5 від 27.06.2018 р. на суму 41 910,00 гривень; - Акт №6 від 31.07.2018 р. на суму 41 910,00 гривень; - Акт №7 від 31.08.2018 р. на суму 41 910,00 гривень; - Акт №8 від 28.09.2018 р. на суму 41 910,00 гривень; - Акт №9 від 29.10.2018 р. на суму 41 910,00 гривень; - Акт №10 від 30.11.2018 р. на суму 41 910,00 гривень; -Акт №11 від 27.12.2018 р. на суму 41 910,00 гривень, що у загальній сумі складає 457200,00 гривень.

Позивач зазначає, що з його боку роботи виконані в повному обсязі, якісно і в строк, відповідають вимогам Договорів, передані ПрАТ «ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД», як Замовнику. Акти здачі-приймання підписані сторонами, без зауважень. Позивачем надані Замовнику рахунки на попередню оплату виконаних робіт, виконані податкові зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних.

Відповідно до п.3.2 Договорів підряду оплата за виконані роботи здійснюється щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підрядника протягом трьох банківських днів після підписання сторонами Акту здачі-приймання виконаних робіт.

Проте, Позивач посилається на те, що оплата виконаних робіт, за вказаними Актами з боку Відповідача не була здійснена належним чином, що порушує умови Договорів підряду, де лише за Актом №9 від 29.09.2017 р. до Договору підряду №2/17 від 03.01.2017 року, вартість робіт було сплачено Відповідачем частково 01.08.2018 р. у сумі 4000,00 гривень.

На момент звернення з позовом у ПрАТ "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" існує заборгованість перед ТОВ «ІНДУСТРІАЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ» з оплати за виконані роботи, термін оплати за якими настав, в сумі 605 600,00 гривень, з яких:

- заборгованість по Договору підряду №2/17 від 03.01.2017 року в сумі 148 400,00 гривень.

- заборгованість по Договору підряду №2/18 від 02.01.2018 року в сумі 457 200,00 гривень.

Для врегулювання спору ТОВ «ІНДУСТРІАЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ», направляло Відповідачу Претензії з вимогою сплати суми боргу: - Претензія вих.№131д від 19.07.2019 р. Отримана Відповідачем 29.07.2019 р., про що свідчить відповідна відмітка на поштовому повідомленні; - Претензія вих.№172д від 24.09.2019 р. Отримана Відповідачем 07.10.2019 р., про що свідчить інформація, за трек-номером відправлення, з офіційного сайту АТ "УКРПОШТА"; - Претензія вих.№02/07 від 02.07.2020 р., направлена Відповідачу 03.07.2020 р.

З боку Відповідач претензії залишились без задоволення, письмових відповідей про наявність заперечень або порядку погашення заборгованості не надходило. На дату подання позовної заяви сума боргу так і не була перерахована Позивачу.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. (згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами, що між сторонами були укладені Договір підряду №2/17 від 03.01.2017 року та Договір підряду №2/18 від 02.01.2018 року.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649,651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Як встановлено судом, п. 3.2. Договору підряду № 2/17 від 03.01.2017, а також п. 3.2. Договору підряду № 2/18 від 02.01.2018 Оплата за виконані роботи проводиться щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підрядника протягом трьох банківських днів після підписання сторонами Акту здачі-приймання виконаних робіт.

Проте, взяті на себе зобов`язання Відповідач виконав частково та сплатив 01.08.2018 у сумі 4000,00 грн. за Актом №9 від 29.09.2017 р. до Договору підряду №2/17 від 03.01.2017 року

Відповідно до статей 509, 510 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Ст. 838 ЦК України передбачено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред`являти один одному вимоги, пов`язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст. 846 ЦК України, Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно ст. 843, 654 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до ст. 890 УК України, Підрядник зобов`язаний: 1) виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором; 2) погоджувати готову проектно-кошторисну документацію із замовником, а в разі необхідності - також з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування; 3) передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт; 4) не передавати без згоди замовника проектно-кошторисну документацію іншим особам; 5) гарантувати замовникові відсутність у інших осіб права перешкодити або обмежити виконання робіт на основі підготовленої за договором проектно-кошторисної документації.

За ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до ст. 857 ЦК України, робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги порушення Відповідачем умов договорів підряду з оплати за виконані роботи, термін оплати за якими настав, в сумі 605 600,00 гривень (заборгованість по Договору підряду №2/17 від 03.01.2017 року в сумі 148 400,00 грн.; заборгованість по Договору підряду №2/18 від 02.01.2018 року в сумі 457 200,00 грн.), та те, що Відповідач доказів на спростування заборгованості перед Позивачем не надав, а отже позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача суми основного боргу у розмірі 605 600,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, Позивач просить стягнути з Відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми з урахуванням офіційного індексу інфляції за весь час прострочення, станом на 21.07.2020 р., по Договору підряду №2/17 від 03.01.2017 року 186 654,00 грн. (де: заборгованість за Договором - 148 400,00 грн.; інфляційні втрати - 26 284,43 грн.; 3 % річних від простроченої суми - 11 969,57 грн.) та по Договору підряду №2/18 від 02.01.2018 року 531 514,61 грн. (де: заборгованість за Договором - 457 200,00 грн.; інфляційні втрати - 47 412,15 грн.; 3 % річних від простроченої суми - 26 902,46 грн.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 524, 533-535 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим (зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 № 6-113цс14).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, інфляційні нарахування у розмірі 73 696,58 грн. та 3% річних, що складають 38 872,03 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 525, 526, 610, 612, 625, 629, 692 ЦК України, ст. ст. 193, 216, 224-229, 231 Господарського кодексу України, ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" (61010, м. Харків, Набережна Червоношкільна (Гімназійна набережна), 24, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНДУСТРІАЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ" (50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рокосовського, 1, кв. 12, ) суму заборгованості в розмірі 718168,61 грн. (де: сума основного боргу в розмірі 605600,00 грн., інфляційні втрати в сумі 73696,58 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 38872,03 грн.), а також суму судового збору 10772,79 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "16" жовтня 2020 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя І.П. Жигалкін