ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2020 р. Справа№ 911/907/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Михальської Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області

на рішення Господарського суду Київської області

від 07.02.2019 (повний текст складено 18.02.2019)

у справі №911/907/18 (суддя Лилак Т.Д.)

за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області

до Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (відповідач - 1)

Товариства з обмеженою відповідальністю "Барселона Ю ЕЙ" (відповідач - 2)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" (третя особа - 1)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (третя особа - 2)

про визнання недійсним рішення та витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Барселона Ю ЕЙ", в якій просив суд першої інстанції:

- визнати недійсним рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 30.03.2012 №3 про передачу у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 0,08 га, розташованої на території села Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району.

- витребувати на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Київській області із незаконного володіння ТОВ "Барселона Ю ЕЙ" земельну ділянку, розташовану в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер :03:009:0315 площею 0,08 га власністю 2785,70 грн (надалі - спірна земельна ділянка).

Також прокурор у позові просив визнати поважними причини пропуску позовної давності та захистити порушене право.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, прокурор з посиланням на положення статей 16, 317, 319, 326, 373, 388, 393 Цивільного кодексу України, статей 84, 116, 122, 141, 142, 155 Земельного кодексу України зазначив, що Софіївсько-Борщагівською сільською радою Києво-Святошинського району на підставі оспорюваного рішення від 30.03.2012 №3 передано ОСОБА_1 спірну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства із перевищенням повноважень, за рахунок земель державної власності, які перебувають у постійному користуванні Державного підприємства "Науково-дослідний виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця".

У подальшому спірну земельну ділянку на підставі договору-купівлі продажу було відчужено на користь ТОВ "Барселона Ю ЕЙ".

З огляду на викладене прокурор вважає, що оспорюване рішення від 30.03.2012 № 3 видано Софіївсько-Борщагівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області із порушенням вимог законодавства, прав дійсного власника цих земель і підлягає визнанню недійсним. Також враховуючи, що право власності ТОВ "Барселона Ю ЕЙ" на спірну земельну ділянку зареєстровано у встановленому порядку, прокурор просив відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України, статей 152, 155 Земельного кодексу України визнати недійсним оспорюване рішення та витребувати спірну земельну ділянку із чужого незаконного володіння на підставі статей 387, 388 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 в задоволені позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в позовних вимогах суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не доведено обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності. В свою чергу, місцевим господарським судом зазначено, що позивач, в інтересах якого поданого позов, взагалі не надав пояснень щодо суті спору та щодо строків позовної давності.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, прокурор звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначає невірне застосування судом першої інстанції положення про позовну давність.

Зокрема судом першої інстанції не враховано те, що держава в особі позивача не могла знати про незаконну передачу у власність громадянина частини незаконно вилученої земельної ділянки з моменту пред`явлення прокурором у 2011 році позову в порядку цивільного судочинства, оскільки вказаний державний орган взагалі не був учасником справи №2-2615/2011, а оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування приймалось без його участі.

Також прокурор наголошує на тому, що до реєстрації відповідного права, що мало місце лише у 2016 році, держава як безпосередній власник землі в особі уповноваженого органу не могла знати про те, що незважаючи на визнання недійсними рішень про припинення права Державного підприємства "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" та про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_1 , за останньою у 2016 році буде зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку і така особа набуде правочиності на спірну земельну ділянку.

Більше того, застосовуючи строки позовної давності до позовної вимоги щодо витребування спірної земельної ділянки у останнього набувача - ТОВ "Барселона Ю ЕЙ", який лише 22.03.2016 став її власником на підставі договору купівлі-продажу, судом першої інстанції не було враховано, що трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 261 Цивільного кодексу України до цих правовідносин не сплив, оскільки позов прокурором подано 19.03.2018.

Короткий зміст письмових пояснень відповідача-2 та узагальнення їх доводів

У своїх поясненнях відповідач-2 зазначає, оскаржуване рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не відповідають вимогам закону та існуючої судової практики, а також не підтверджуються матеріалами справи.

Короткий зміст письмових пояснень третьої особи на стороні позивача та узагальнення їх доводів

Підтримуючи доводи апеляційної скарги, третя особа на стороні позивача зазначає, що відповідач-1, який прийняв оспорюване рішення від 30.03.2012 №3 не звертався до суду із заявою/клопотанням про застосування строків позовної давності щодо власного рішення. Також не зверталася до суду із заявою/клопотанням Герман Л.О. про застосування строків позовної давності щодо рішення відповідача-1 від 30.03.2012 №3, яке стосується її інтересів.

За таких підстав, третя особа на стороні позивача вважає, що інтереси відповідача-2 оспорюваним рішенням від 30.03.2012 №3 жодним чином не порушені, а отже останній позбавлений правових підстав заявляти клопотання про застосування позовної даності щодо зазначеного рішення відповідача-1.

Крім цього, третя особа на стороні позивача звертає увагу на те, що позов про витребування спірної ділянки у відповідача-2 в порядку ст. 388 Цивільного кодексу України подано прокурором до суду першої інстанції у березні 2018 року, тобто у межах строків позовної давності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Чорної Л.В., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя ОСОБА_2 , судді Разіна Т.І., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 апеляційну скаргу прокурора залишено без руху, з огляду на неподання прокурором доказів сплати судового збору у встановленому порядку на розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 13.05.2019.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя ОСОБА_2 , судді Іоннікова І.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу прокурора до провадження, розгляд справи призначено на 24.06.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2019 апеляційне провадження у справі №911/907/18 зупинено до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду по справі №587/430/16-ц.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2019 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Іоннікова І.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 заяву судді Скрипки І.М. про самовідвід у справі №911/907/18 задоволено. Матеріали справи №911/907/18 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2019 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Куксов В.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 прийнято апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення господарського суду Київської області від 07.02.2019 до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Куксова В.В., Михальської Ю.Б. Справу №911/907/18 залишено в стані зупинення провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2020 поновлено провадження у справі №911/907/18 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення господарського суду Київської області від 07.02.2019. Зупинено провадження у справі за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 07.02.2019 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18 та оприлюднення повного тексту постанови.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 у справі №911/907/18 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №911/907/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 07.02.2019 у справі №911/907/18 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Михальської Ю.Б. Поновлено апеляційне провадження у справі №911/907/18. Розгляд апеляційної скарги призначено на 21.10.2020.

21.10.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Барселона Ю ЕЙ" надійшли письмові пояснення, в яких останній повідомив про те, що земельна ділянка, площею 0,08 га, кадастровий номер :03:009:0315, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вулиця Білогородська, земельна ділянка 11 продана фізичній особі, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.06.2018, тому станом на поточний час власником спірної земельної ділянки з 27.06.2018 є фізична особа, до якої насамперед перейшли права та обов`язки щодо спірної земельної ділянки.

В судове засідання, яке відбулося 21.10.2020 з`явилися прокурор, представник відповідача-2, які підтримали свої позиції щодо апеляційної скарги першого заступника прокурора Київської області.

Представники позивача, відповідача-1, третіх осіб у судове засідання не з`явилися про причину відсутності суду апеляційної інстанції не повідомили. Оскільки явка представників позивача, відповідача-1, третіх осіб у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення про місце, дату та час судового розгляду.

Колегія суддів визнала можливим здійснювати розгляд апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників позивача, відповідача-1, третіх осіб.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Софіївсько-Борщагівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області рішенням 38-ї сесії 5-го скликання від 07.07.2010 № 2, урахувавши добровільну відмову землекористувача, припинила право постійного користування Державного підприємства "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" на земельні ділянки загальною площею 61,85 га, які знаходяться в південно-західній частині села Софіївська Борщагівка.

У подальшому Софіївсько-Борщагівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області рішенням 39-ї сесії 5-го скликання від 04.08.2010 № 4 затвердила технічну документацію на земельну ділянку площею 61,85 га (ріллі), яку передано до земель запасу в межах села Софіївська Борщагівка.

Апеляційний суд Київської області рішенням від 11.12.2014 у справі № 2-2615/2011, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2015 та постановою Верховного Суду України від 24.06.2015, визнав недійсним та скасував рішення 38-ї сесії 5-го скликання Сільради від 07.07.2010 № 2 "Про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП "НДВА "Пуща-Водиця", а також визнав недійсним та скасував рішення 39-ї сесії 5-го скликання Сільради від 04.08.2010 № 4 "Про затвердження технічної документації щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП "НДВА "Пуща-Водиця".

Водночас на підставі рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30.03.2012 №2 ОСОБА_1 було надано дозвіл на складання проекту щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,08 га.

У подальшому, ОСОБА_1 22.03.2016 на підставі договору купівлі-продажу №1106 право власності на належну їй земельну ділянку відчужено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Барселона Ю ЕЙ".

За Товариством з обмеженою відповідальністю "Барселона Ю ЕЙ" на підставі рішення приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Воробйової Т.А. від 28.03.2016 індексний номер: 28965190 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,08 га, кадастровий номер :03:009:0315, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Білогородська, земельна ділянка 11.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Барселона Ю Ей" під час розгляду справи судом першої інстанції було заявлено клопотання про застосування позовної давності.

Даний спір виник, у зв`язку з тим, що спірне рішення відповідача-1 про передачу у власність третій особі на стороні відповідача земельної ділянки ухвалене з порушенням вимог законодавства, прав дійсного власника цих земель і підлягає визнанню недійсним. Також враховуючи, що право власності відповідача-2 на спірну земельну ділянку зареєстровано у встановленому порядку, прокурор просив відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України, статей 152, 155 Земельного кодексу України визнати недійсним рішення та витребувати земельну ділянку із чужого незаконного володіння на підставі статей 387, 388 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 в задоволені позову відмовлено повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 30.03.2012 №3 про передачу у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 0,08 га, розташованої на території села Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017, чинній на час звернення прокурора до суду з даним позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з установленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський суд, серед іншого, порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, а також за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави (абз. 2, 4 ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, в редакції, чинній на час звернення прокурора до суду з даним позовом).

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначено підвідомчість господарських справ (в редакції, чинній на час звернення прокурора до суду з даним позовом), за змістом пунктів 1, 6 частини першої якої господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, і справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Пунктами 6, 10, 15 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час розгляду справи) також передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (п. 6, 10, 15 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України).

Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час звернення прокурора до суду з даним позовом), положення якої кореспондуються із ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції,чинній на час розгляду справи), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Разом з тим, згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час звернення прокурора до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Аналогічну норму закріплено в ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, чинній на час розгляду даної справи.

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

При цьому, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Водночас, правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною нормою та статтями 118, 122 Земельного кодексу України.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовну вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Аналізуючи викладене, вбачається, що справи у спорах, що виникають з земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відтак, беручи до уваги те, що прокурор звернувся до господарського суду з позовом, в якому міститься вимога про визнання недійсним рішення сільської ради, яким надано земельну ділянку у приватну власність саме фізичній особі, такий спір у вказаній частині вимог є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки цієї фізичної особи.

Аналогічні правові позиції містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 19.11.2019 у справі №911/3680/17 та у справі №911/3677/17, які враховано апеляційним господарським судом при перегляді даної справи.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України та п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Отже, беручи до уваги вищезазначені приписи законодавства та з огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України в частині вимог про визнання недійсним рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 30.03.2012 №3 про передачу у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 0,08 га, розташованої на території села Софіївська-Борщагівка Києво-Святошинського району, оскільки даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відтак, колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції у даній частині прийнято з порушенням норм процесуального права щодо визначення юрисдикційної підсудності спору.

Щодо позовної вимоги про витребування на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Київській області із незаконного володіння ТОВ "Барселона Ю ЕЙ" земельної ділянки, розташованої в селі Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер :03:009:0315 площею 0,08 га власністю 2785,70 грн, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України).

Частиною другою статті 2 Цивільного кодексу України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

У спірних правовідносинах суб`єктом прав є саме держава, а не її конкретний орган, тому зміна уповноваженого органу щодо розпорядження спірною земельною ділянкою і здійснення контролю за нею внаслідок внесення змін до чинного законодавства України не змінює порядку перебігу позовної давності.

Таким чином, визначаючи початок перебігу позовної давності у цьому спорі, слід враховувати, коли про порушене право довідалася або могла довідатися саме держава в особі уповноваженого органу, у цьому спорі - з часу, коли власник довідався або міг довідатися про те, що спірна земельна ділянка протиправно вибула з його володіння у володіння іншої особи.

Прокурор звернувся з цим позовом до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області 03.05.2018, як убачається з першого аркуша позовної заяви.

Згідно із частиною 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

І в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 362/44/17).

Товариством з обмеженою відповідальністю ОВ "Барселона Ю ЕЙ" подано до суду першої інстанції заяву про сплив позовної давності.

Прокурор, зокрема, у апеляційній заяві зазначав, що про наявні порушення вимог закону, інтересів держави та необхідність їх захисту в судовому порядку йому стало відомо лише у 2016 році під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000045 за результатами опрацювання інформації різних органів державної влади, місцевого самоврядування установ та організацій отриманої під час досудового розслідування, а саме ДП "НДВА "Пуща-Водиця", Сільради, Держгеокадастру, що є об`єктивними обставинами, пов`язаними зі складнощами своєчасного виявлення порушень земельного законодавства та інтересів держави. Зокрема, лише після опрацювання та співставлення правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку та землевпорядної документації щодо припинення права постійного користування ДП "НДВА "Пуща-Водиця" земельною ділянкою загальною площею 61,85 га, виявилось можливим встановити, що спірна територія на підставі судових рішень у справі № 2-2615/2011 повернута у державну власність.

Відповідно до частини 2 статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 523/10225/15-ц).

У випадку звернення власника з позовом про витребування з чужого незаконного володіння майна, зміненого володільцем/володільцями внаслідок поділу, чи такого, що зазнало зміни інших характеристик, незаявлення власником вимог до всіх набувачів не перериває позовну давність. Якщо ж власник пред`явив віндикаційний позов щодо такого майна до всіх набувачів, однак один чи кілька з них не є кінцевими набувачами, позовна давність щодо вимог про витребування майна від таких кінцевих набувачів переривається. Отже, позовна давність за віндикаційним позовом не може починати перебіг з моменту коли власник майна, яке перебуває у незаконному володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна.

Судова колегія звертає увагу на те, що у справі № 2-2615/2011 у травні 2011 заступник прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, ДП "НДВА "Пуща-Водиця" звернувся з позовом, в якому, зокрема, просив витребувати земельні ділянки, незаконно виділені Сільрадою 65 громадянам із земельної ділянки загальною площею 61,85 га. Вимогу про витребування спірної земельної ділянки, яка була виділена ОСОБА_1 із земельної ділянки загальною площею 61,85 га, у справі № 2-2615/2011 заступник прокурора Києво-Святошинського району Київської області не заявляв.

Колегія суддів вважає за необхідним зазначити, що оскільки право власності держави на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з постійного користування держави у комунальну власність, а не в момент укладення цією особою наступного правочину з відчуження земельної ділянки та набрання законної сили судовим рішенням, яким підтверджено факт неправомірності вибуття спірної земельної ділянки та порушення права власності держави, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли держава в особі уповноваженого органу довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, оскільки державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, ДП "НДВА "Пуща-Водиця" стало відомо про порушення її права постійного користування земельною ділянкою щонайменше з моменту звернення прокурора у травні 2011 року з позовом у цивільній справі № 2-2615/2011 про визнання недійсними і скасування рішень Сільради, якими було припинено право постійного користування земельною ділянкою та передано цю земельну ділянку до земель запасу в межах села Софіївська Борщагівка, позовна давність за вимогою про витребування спірної земельної ділянки сплинула до звернення прокурора 03.05.2018 з позовом у справі № 911/907/18 до суду. До того ж прокурором не доведено суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції того факту, що прокурор не міг дізнатися про порушення права власності держави на спірну земельну ділянку раніше, ніж держава в особі уповноважених органів.

Таку ж правову позицію щодо початку перебігу позовної давності у схожих правовідносинах викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 19.11.2019 у справі № 911/3677/17, від 19.11.2019 у справі № 911/3680/17.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин. У цій справі прокурор не довів, а суди не встановили обставин, що вказували б на поважність причин пропущення позовної давності.

У свою чергу позивач, в особі якого подано позов в інтересах держави, як було установлено судами попередніх інстанцій, узагалі не надав пояснень щодо суті спору та спливу позовної давності.

Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доводи прокурора про звернення до суду з вимогою про витребування земельної ділянки з володіння ТОВ "Барселона Ю ЕЙ" із дотриманням позовної давності з огляду на те, що останнє стало власником спірної земельної ділянки згідно з договором купівлі-продажу лише 28.03.2016, колегією суддів до уваги не приймаються виходячи з наступного.

Право власності держави на спірну земельну ділянку було порушено, коли земельна ділянка вибула з володіння держави у володіння іншої особи, а не в момент укладення цією особою наступного правочину з відчуження земельної ділянки та набрання законної сили судовим рішенням, яким підтверджено факт неправомірності вибуття спірної земельної ділянки та порушення права власності держави. Тому початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли держава в особі уповноваженого органу довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з правильним висновком місцевого господарського суду про відмову в позові в частині витребування на користь держави спірної земельної ділянки, у зв`язку зі спливом позовної давності.

Таким чином твердження прокурора та третьої особи на стороні позивача про неправильне застосування судом першої інстанції положень статей 256, 261 Цивільного кодексу України не знайшли свого підтвердження.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи прокурора, які викладені у апеляційній скарзі та твердження позивача, які викладені у письмових поясненнях стосовно того, що із заявою про застосування позовної давності звернулося лише ТОВ "Барселона Ю ЕЙ", оскільки суд першої інстанції відмовив у позові через сплив позовної давності щодо заявленої саме до цього товариства вимоги про витребування спірної земельної ділянки.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Пунктом 1 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Висновки за результатами апеляційної скарги

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення без розгляду апеляційної скарги першого заступника прокурора Київської області.

Рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає скасуванню, провадження у справі в частині визнання недійсним рішення сільської ради закриттю, а в решті позовних вимог рішення місцевого господарського суду у слід залишити без змін.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 231, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 07.02.2019 у справі №911/907/18 - скасувати.

У частині відмови у задоволені позовних вимог про визнання недійсним рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району від 30.03.2012 №3 про передачу у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 0,08 га, розташованої на території села Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району та закрити провадження у цій частині.

В іншій частині позовних вимог - рішення Господарського суду Київської області від 07.02.2019 у справі №911/907/18 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/907/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.10.2020.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

Ю.Б. Михальська