ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2611/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия" (01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, б. 44; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Афіна Групп ЛТД" (61085, м. Харків, вул. Поздовжня, б. 4, кім. 8; )
про стягнення попередньої плати
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сушия" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Афіна Групп ЛТД", в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Афіна Групп ЛТД" суму попередньої оплати да договором поставки №1592 від 21.03.2018 у розмірі 79 543,72 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. та понесені судові витрати у розмірі 48,40 грн., з урахуванням зменшення позовних вимог.

В обґрунтування позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки в частині своєчасної поставки товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 серпня 2020 року прийнято позовну заяву (вх.№2611/20 від 17.08.2020) Товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия" до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/2611/20. Визначено, що розгляд справи №922/2611/20 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов (ст.251 ГПК України) та строк 5 днів на подання до суду заперечень на відповідь позивача на відзив з дня його отримання, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України. Позивачу встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання (ст. 251 ГПК України).

29 вересня 2020 року через канцелярію господарського суду Харківської області представник відповідача надав відзив на позовну заяву (вх.№22535 від 29.09.2020), в якому зазначив, що товар відповідачем був належним чином поставлений позивачу, що підтверджується його ж платіжними дорученнями, де в призначенні платежу вказано, що оплата здійснюється згідно видаткових накладних тобто за уже поставлений товар. Наполягає на тому, що ніякої попередньої оплати за договором не передбачено. Вважає, що позивач обґрунтовуючи свої вимоги, надав до суду неналежний доказ в якості перерахування ним коштів на рахунок відповідача, а саме платіжне доручення №541350 від 12.04.2018 на суму 11 639,52 грн. Відповідач заявляє, що такого перерахування ніколи не існувало. Саме платіжне доручення не містить відмітки банку про те, що платіж було проведено. Також зазначає, що акту звірки від 31.12.2019 не існує та ніколи не направлявся на адресу відповідача.

12 жовтня 2020 року через канцелярію господарського суду Харківської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№23698 від 12.10.2020), в якій зазначив, що документом, що підтверджує прийняття позивачем товару є видаткова накладна підписана уповноваженим представником позивача та скріплена печаткою позивача. Датою поставки вважається дата підписання позивачем видаткової накладної.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

21.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Афіна Групп ЛТД" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сушия" (покупець) було укладено договір поставки №1592 (надалі - Договір) (а.с.12-14 т.1).

Відповідно до п.1.1. Договору, постачальник зобов`язується протягом строку дії цього договору здійснювати поставку товару, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати поставлений товар відповідно до умов цього договору.

Товар відповідно до цього договору поставляється окремими партіями на підставі замовлень покупця протягом усього строку дії цього договору (п.1.3.Договору).

1.1. Товар поставляється окремими партіями в асортименті, за ціною, в кількості та в строки, у відповідності із Замовленнями Покупця (надалі - Замовлення) і цим Договором.

Постачальник отримує замовлення на поставку товару одним або декількома перерахованими способами: по факсу; в електронному вигляді.

Замовлення повинно містити в собі інформацію, зокрема, дату та строк, протягом якого має бути поставлений товар (одноразово, щоденно, по конкретних днях і т.п.); ціну за одиницю.

Постачання товару здійснюється транспортом постачальника на об`єкт покупця, зазначений у відповідних замовленнях. Транспортні засоби, що використовуються постачальником для доставки товарів, повинні відповідати встановленим вимогам і нормам, що встановлюються чинним законодавством України до відповідної категорії товарів, що є предметом цього договору. Постачальник несе відповідальність за збереження та якість товару, забезпечення належної упаковки під час його перевезення та до моменту передачі покупцю (п.3.1.Договору).

Постачання товарів здійснюється постачальником протягом 36 годин з моменту отримання замовлення постачальником окрім святкових, вихідних і неробочих днів. У випадку отримання замовлення напередодні святкових, вихідних і неробочих днів, постачання товарів здійснюється постачальником протягом 48 годин з моменту отримання замовлення (п.3.2.Договору).

Постачальник вважається таким, що виконав своє зобов`язання по поставці товару належної якості, якщо він передав товар покупцю на об`єкті у строк та відповідно до номенклатури і кількості, що зазначені у відповідному замовленні, а покупець прийняв його за кількістю, якістю, термінами придатності та за умови, наявності повного переліку товаросупровідної документації (п.3.3.Договору).

Пунктом 3.9. Договору сторони погодили, що товаросупровідними документами, що надаються при поставці є, зокрема, видаткова накладна постачальника (для усіх видів товарів) та товаро-транспортна накладна (для алкогольної продукції обов`язково, для решти товарів - за умови, якщо поставка здійснюється силами третьої організації (транспортна або експедиторська компанія, кур`єр, чи провайдер логістичних послуг тощо)).

Ціни на товар визначаються відповідно до специфікацій, що підписані сторонами та є додатками до цього договору (п.5.1.Договору).

Покупець оплачує отриманий товар протягом (але не пізніше) 15 календарних днів з дати отримання відповідної партії товару (п.5.3.Договору).

Щоквартально, станом на останній день кварталу, постачальник зобов`язаний надіслати покупцю на його електронну адресу акт звірки розрахунків. Протягом 5 робочих днів з моменту отримання покупцем акту звірки розрахунків, покупець зобов`язується підтвердити його або надіслати на електронну адресу постачальника відмову від підтвердження акту звірки розрахунків, зазначивши відповідні розбіжності. У випадку наявності розбіжностей сторони зобов`язуються докласти всіх зусиль для їх узгодження та підписання погодженого обома сторонами акту звірки розрахунків (п.5.5Договору).

Видаткові накладні на товар фіксують факт прийняття товару покупцем, однак не є документами, що підтверджують згоду сторін на зміну вартості (ціни) товару. Представники покупця, які здійснили приймання товарів на об`єктах покупця шляхом підписання видаткових накладних, не уповноважені на зміну умов поставки товару, в т.ч. і тих, що стосуються ціни товару.

Строк оплати обчислюється з моменту підписання постачальником і покупцем переоформленої видаткової накладної. Покупець має право здійснити оплату товару раніше, на підставі видаткової накладної, що містить помилкові відомості про ціну товару.

У разі перерахування покупцем грошових коштів в рахунок оплати товару за ціною, яка перевищує в видатковій накладній, дані кошти вважаються перерахованими помилково і різниця між ціною, вказаною в накладній і фактично перерахованою сумою підлягає поверненню постачальником, на підставі вимоги покупця, протягом 5 банківських днів з моменту направлення покупцем даної вимоги (п.5.6.Договору).

Відповідно до специфікації №1 від 21.03.2018, постачальник зобов`язався починаючи з березня 2018 року згідно із заявками покупця та умовами договору на постійній основі поставляти та передавати у власність покупця окремими партіями товар, а саме: лапша рисова овочева без глютену. Ціна товару за килограм становить 97 грн. (з ПДВ) (а.с.15 т.1).

Перелік об`єктів позивача та їх місцезнаходження визначений у додатку №2 до Договору(а.с.16 т.1).

Як зазначає позивач, останнім за вказаними у договорі банківськими реквізитами було перераховано на користь відповідача грошові кошти в якості передплати згідно наступних платіжних доручень:

- платіжне доручення №544011 від 20.04.2018 на суму 11 639,52 грн.;

- платіжне доручення №545659 від 15.05.2018 на суму 17 459,28 грн.;

- платіжне доручення №547975 від 30.05.2018 на суму 11 639,52 грн.;

- платіжне доручення №551377 від 19.06.2018 на суму 17 459,28 грн.;

- платіжне доручення №549945 від 02.07.2018 на суму 9 699,60 грн.;

- платіжне доручення №552171 від 26.07.2018 на суму 11 639,52 грн.

Загальна сума за вищезазначеними платіжними дорученнями складає 79 543,72 грн.

02.07.2020 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію (вих.№20 від 01.07.2020) з вимогою повернути протягом 7 календарних днів 91 176,24 грн. здійсненої попередньої оплати за товар за договором №1592 (а.с.24-27 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи, вищезазначена претензія була повернута за зворотною адресою у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Проте як зазначає позивач, відповідач покладені на нього обов`язки за договором поставки №1592 в частині своєчасної поставки товару не виконав, що і стало підставою для звернення позивача до суду.

Відповідач в свою чергу зазначає, що товар був належним чином поставлений позивачу, що підтверджується його ж платіжними дорученнями.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інших правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частині 1 статті 629 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 172 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 172 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Пунктом 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В частині 1 статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, сторонами в Договорі було погоджено, що позивач оплачує отриманий товар протягом 15 календарних днів з дати отримання відповідної партії товару. Факт прийняття товару фіксується видатковими накладними.

Проте, позивач наполягає на тому, що ним було здійснено саме попередню оплату, товар за яку він так і не отримав.

За змістом ст.ст. 74, 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог та заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Згідно з п.1.30 ст.1 цього Закону платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Як передбачено п.6 ч.1 ст.7 Закону України "Про Національний банк України", Національний банк України регулює діяльність платіжних систем та систем розрахунків в Україні, визначає порядок і форми платежів, у тому числі між банками.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті визначено, що кошти з рахунків клієнтів банку списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з п.1.8 даної Інструкції платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією.

При цьому, відповідно до п.3.8 зазначеної Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Отже, право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, у даному випадку Товариству з обмеженою відповідальністю "Сушия".

Таким чином, допустимим доказом призначення грошових коштів, що перераховуються, є відповідний платіжний документ з даними щодо призначення платежу.

Так, в матеріалах справи містяться платіжні доручення, які свідчать про те, що позивач перераховував на рахунок позивача грошові кошти з наступними призначеннями платежу:

- платіжне доручення №544011 від 20.04.2018 на суму 11 639,52 грн. з призначенням платежу: оплата за товар згідно накладної №РН-0000062 від 26.03.2018;

- платіжне доручення №545659 від 15.05.2018 на суму 17 459,28 грн. з призначенням платежу: оплата за товар згідно накладної №РН-0000088 від 25.04.2018;

- платіжне доручення №547975 від 30.05.2018 на суму 11 639,52 грн. з призначенням платежу: оплата за товар згідно накладної №РН-0000097 від 08.05.2018;

- платіжне доручення №551377 від 19.06.2018 на суму 17 459,28 грн. з призначенням платежу: оплата за товар згідно накладної №РН-0000088 від 15.05.2018;

- платіжне доручення №549945 від 02.07.2018 на суму 9 699,60 грн. з призначенням платежу: оплата за товар згідно накладної №РН-0000109 від 22.05.2018;

- платіжне доручення №552171 від 26.07.2018 на суму 11 639,52 грн. з призначенням платежу: оплата за товар згідно накладної №РН-0000122 від 13.06.2018.

Таким чином, з жодного платіжного доручення, наданого позивачем, не вбачається попередньої оплати за товар.

При цьому, в жодному платіжному дорученні позивач не посилався на спірний договір поставки №1592 від 21.03.2018.

В матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано акти звірки розрахунків, складені у відповідності до п.5.5. Договору, що також унеможливлює встановлення заборгованості відповідача за відповідний період.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що видаткові накладні у відповідності до вимог договору поставки №1592 від 21.03.2018 фіксують факт прийняття товару позивачем, а позивачем у наданих платіжних дорученнях зазначено призначення платежу "за товар згідно накладної...", беручи до уваги те, що сторонами в договорі поставки №1592 від 21.03.2018 не було передбачено можливості здійснення попередньої оплати за товар, судом встановлено, що із наданих позивачем доказів не вбачається факту попередньої оплати за договором поставки №1592 від 21.03.2018.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні, а позивачем, в супереч ст.ст. 73, 74 ГПК України, не надано доказів, які б свідчили про здійснення останнім саме попередньої оплати за договором поставки №1592 від 21.03.2018, а не за отриманий товар згідно з накладними, як то зазначено самим позивачем в призначенні платежу в наданих ним платіжних дорученнях.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Афіна Групп ЛТД" про стягнення попередньої плати - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "19" жовтня 2020 р.

Суддя Т.О. Пономаренко