ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" жовтня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1708/20

Господарський суд Одеської області у складі судді: Мостепаненко Ю.І.;

при секретарі судового засідання - Тіщенко Д.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Заверюха В.О. (довіреність №103-13/68 від 16.12.2019р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу 916/1708/20

за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (84404, м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22, )

до відповідача - державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» (65481, Одеська область, місто Южне, вул. Берегова, 13, )

про стягнення 223 240,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

12.06.2020р. до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява (вх.№1762/20) від Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення з державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» штрафу в розмірі 223 240,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані зазначенням відповідачем у накладній №41033150 від 05.01.2020р. недостовірних відомостей щодо маси вантажу, перевезення якого здійснюється залізничним транспортом, що в силу приписів законодавства є підставою для нарахування останньому штрафу у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.06.2020р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 15.07.2020р.

07.07.2020р. від відповідача надійшло клопотання (вх. №17575/20), згідно якого останній просить суд залишити позовну заяву без розгляду. В обгрунтування клопотання ДП «МТП «Южний» зазначає, що позовну заяву підписано неуповноваженою особою.

Окрім цього, 07.07.2020р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №17586/20), в якому останній проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що позивачем не забезпечено дотримання вимог щодо оформлення складеного на станції "Авдіївка" комерційного акту №482803/4 від 09.01.2020р. за підписом трьох осіб, перелік яких імперативно визначений пунктом 10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334. Водночас, зазначає про достовірність зазначених ним у накладній №41033150 від 05.01.2020р. відомостей щодо маси вантажу, який позивачем було прийнято для перевезення без будь-яких зауважень. При цьому, ДП «МТП «Южний» вказує на невірне визначення ваги вантажу та порушення позивачем п. 22 Правил видачі вантажів.

14.07.2020р. від позивача надійшло клопотання (вх.№18425/20) про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з необхідністю надати позивачу можливість на ознайомлення з відзивом на позовну заяву і надання відповіді на відзив.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.07.2020р. продовжено строк підготовчого провадження у справі до 14.09.2020р. та відкладено підготовче засідання у справі на 19.08.2020р.

30.07.2020р. від позивача надійщла відповідь на відзив (вх.№20116/20), в якій останній вказав, що надані позивачем документи підтверджують наявність у представника позивача повноваження на представництво в суді інтересів позивача в порядку самопредставництва без окремого доручення (резолюції) керівника.

З приводу заперечень по суті позовних вимог позивач вказує, що комерційний акт №482803/4 від 09.01.2020р. є належними та допустимим доказом зазначення відповідачем у накладній №41033150 від 05.01.2020р. недостовірних відомостей щодо маси вантажу, оскільки вказаний акт оформлений відповідно до вимог пункту 10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, зокрема, підписаний трьома працівниками залізниці станції "Авдіївка", уповноваженими на підписання комерційних актів згідно з пунктом 10 наказу начальника структурного підрозділу станція "Покровськ" Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" №656/ДС від 29.03.2019р. та наказу № 2387/ДС від 28.12.2019р. Крім того, позивач наголошує на тому, що ним не було допущено будь-яких порушень порядку перевірки ваги вантажу, переданого відповідачем для перевезення залізничним транспортом.

10.08.2020р. від відповідача надійшли заперечення (вх.№21128/20), в яких останній просив суд відмовити в долученні несвоєчасно поданих позивачем документів, наданих з відповіддю на відзив. Також, відповідач повторно звернув увагу суду на доводи, викладені у відзиві, додавши, що при розрахунку позивачем мало бути застосовано 2% норми природної втрати, оскільки в накладній зазначено про вологість вантажу - 12%

17.08.2020р. від позивача надійшло клопотання (вх.№21760/20) про проведення підготовчого судового засідання за його відсутності.

В судовому засіданні 19.08.2020р. судом протокольно відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відмову в прийнятті та долученні до матеріалів справи доданих позивачем до відповіді на відзив документів, оскільки такі докази було подано позивачем саме з урахуваннням поданих відповідачем клопотання про залишенння позовної заяви без розгляду та відзиву на позов.

Також, в судовому засіданні 19.08.2020р. судом розглянуто клопотання відповідача про залишенння позовної заяви без розгляду, та встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 ГПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності; позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Як вбачається з позовної заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця», що надійшла на адресу Господарського суду Одеської області 12.06.2020р. (вх.№1762/20), її підписано в порядку самопредставництва представником АТ «Українська залізниця» Головащенко Я.О.

Згідно ч. 3 ст. 56 ГПК України, визначено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

На підтвердження повноважень Головащенко Я.О. позивачем надано відповідні копії: витягу з протоколу № Ц-64/91 Ком. т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 04.12.2018р., положення про регіональну філію «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (п. 2.8), наказу № 517-Н від 31.10.2019р. «Про деякі питання діяльності філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», положення про структурний підрозділ «Юридична служба» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (п. 3.3.1), посадової інструкції провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи та представництва в судах юридичної служби регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (п. 2.1.2 участь у веденні позовної роботи, представництво інтересів товариства, в т.ч. філії, її структурних підрозділів у судах в межах повноважень, визначених довіреностю), наказу (розпорядження) № 109-НОК/ос від 27.01.2020р. про переведення Головащенко Я.О. - на посаду провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи та представництва в судах юридичної служби регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», та нотаріально посвідчену довіреність від 10.04.2020 № 1784, згідно якої АТ «Українська залізниця» уповноважує Головащенко Я.О. - провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи та представництва в судах юридичної служби регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» діяти від довірителя, в т.ч. філії, її структурних підрозділів, та представляти інтереси довірителя у судах всіх інстанцій, з правом, зокрема, подачі та підпису позовної заяви.

Таким чином, судом встановлено, що позовну заяву підписано особою, яка має право на здійснення відповідних дій, з огляду на що, в судовому засіданні 19.08.2020р. протокольно відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишенння позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.08.2020р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 09.09.2020р.

25.08.2020р. від позивача надійшли письмові пояснення на заперечення (вх.№22233/20), в яких останній вказав про необгрунтованість клопотання відповідача щодо відмови в долученні до матеріалів справи доказів, оскільки останні подані разом з відповіддю на відзив у встановленй ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.06.2020р. строк. Окрім цього, позивач вказав на помилковість посилань відповідача щодо необхідності застосування норми природної втрати 2%, оскільки зазначення в накладній вологості вантажу - 12% є показником якості товару згідно умов договору поставки та не відноситься до відмінних ознак вантажу, прийнятого залізницею до перевезення.

В судовому засіданні 09.09.2020р. при розгляді справи по суті присутні представники сторін виклали вступні слова, згідно яких представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у заявах по суті справи.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.09.2020р. оголошено перерву в розгляді справи по суті до 07.10.2020р.

В судовому засіданні 07.10.2020р. при викладенні заключного слова, представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні, представник позивача в судове засідання 07.10.2020р. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні 07.10.2020р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріли справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані в ході розгляду справи, суд встановив наступне.

05.01.2020р. згідно накладної №41033150 зі станції Берегова (експ.) Одеської залізниці ДП «Морський торговельний порт «Южний» направило ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" на станцію призначення "Авдіївка" Донецької залізниці п`ять вагонів з вантажем - кам`яним вугіллям не поіменованим в алфавіті, Імпорт(кам`яне бітумінозне вугілля ZH), код ГНГ 27011290, код ЕТСНГ 161202, країна походження - Росія, (пакування - насипом), вологість вантажу - 12,0%, - зазначивши у вказаній накладній загальну масу вантажу 348100 кг, зокрема, згідно з відомістю вагонів маса вантажу у вагонах: №52852449 - 68 650 кг., №56515745 - 70 650 кг., №67891655 - 68 700 кг., №56455611 - 70 500 кг., №64226160- 69 600 кг., а провізна плата в усіх вагонах- 11 162, 00 грн.

Маса вантажу в вагонах визначена вантажовідправником без участі представників залізниці, при цьому, завантаження проводилося також вантажовідправником, про що свідчать відповідні відмітки, проставлені у накладній №41033150 від 05.01.2020р.

09.01.2020р. на станції призначення "Авдіївка" Донецької залізниці позивачем - на підставі заявки вантажоотримувача від 09.01.2020р.- було здійснено контрольне переважування вагонів №№52852449, 67891655, 56455611, 64226160.

В результаті зважування встановлено, що за накладною №41033150 вага менша ваги документа на 1500 кг., 2050 кг., 3550 кг., 1650 кг., що засвідчено підписами ДС - Балачіов Б.Ю., Пер. - Ткаченко, прийн. - Щедріна.

Згідно виписки із книги контрольних зважувань, перед зважуванням 09.01.2020р. о 10.00 год. агент комерційний ОСОБА_1 перевірив ваги №0380. В результаті зважування встановлено: у вагоні №52852449 розбіжність фактичної маси вантажу із зазначеною в накладній менше документа на 1500 кг. Маса брутто - 90 150 кг., тара - 23 000 кг., нетто - 67 150 кг; у вагоні №67891655 розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній менше документа на 2050 кг. Маса брутто - 89 150 кг., тара - 23 000 кг., нетто - 66 650 кг.; у вагоні №56455611 розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній масою менше документа на 3 550 кг. Маса брутто - 89 950кг., тара - 23 000кг., нетто - 66 950кг.; у вагоні №64226160 розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в документі менше на 1650 кг. Маса брутто - 91250кг., тара - 23 300 кг., нетто - 67 950 кг.

Повторне перезважування проведено 09.01.2020р. о 10:30 год. з аналогічними результатами, що засвідчено підписами ДС - Балачіов Б.Ю., агент комерційний - ОСОБА_1., прийомоздавальник ПрАТ «АКХЗ» - ОСОБА_2 .

За наслідками зважування складено комерційний акт №482803/4 від 09.01.2020р. на відправлення за накладною №41033150 від 05.01.2020р., з якого вбачається, що за вимогою вантажоодержувача на підставі ст. 52 Статуту залізниць України було проведено зважування на справних 100 тонних електронних вагах вантажоодержувача №0380, приписаних до ст. Авдіївка Донецької залізниці, повірених 22.04.2019р. В результаті зважування встановлено: у вагоні №52852449 розбіжність фактичної маси вантажу із зазначеною в накладній менше на 1500 кг. Маса брутто - 90 150 кг., тара - 23 000 кг., нетто - 67 150 кг; у вагоні №67891655 розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній менше на 2050 кг. Маса брутто - 89 150 кг., тара - 23 000 кг., нетто - 66 650 кг.; у вагоні №56455611 розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній менше на 3 550 кг. Маса брутто - 89 950кг., тара - 23 000кг., нетто - 66 950кг.; в вагоні №64226160 розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній менше на 1650 кг. Маса брутто - 91250кг., тара - 23 300 кг., нетто - 67 950 кг. Вантаж прибув у справних вагонах. Люка щільно закриті, течі вантажу немає.

Комерційний акт №482803/4 від 09.01.2020р. підписаний чотирма особами: начальником станції "Авдіівка"- Балачіовим Б.Ю., в.о. інженера -ОСОБА_3., агентом комерційним - ОСОБА_1., прийомоздавальником ПрАТ «АКХЗ» - Котляровою Л.Л.

Все вищенаведене і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом, в якому, з огляду на ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України за неправильно визначену у накладній масу вантажу, АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» просить стягнути з ДП «МТП «Южний» штраф в розмірі 223 240,00грн.- п`ятикратної плати за всю відстань перевезення.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з частинами першою-третьою статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

В силу частин першої, другої статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Отже, суд зазначає, що накладна №41033150 від 05.01.2020р.є належним доказом виникнення у Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" господарського зобов`язання щодо перевезення вантажу відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 920 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (частина п`ята статті 307 Господарського кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 затверджено Статут залізниць України (далі - Статут).

За приписами статей 2, 3 Статуту ним визначаються обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Стаття 6 Статуту визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно зі статтею 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

В силу статті 37 Статуту під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Отже, саме на відправника законодавством покладено обов`язок заповнення комплекту перевізних документів.

Відповідно до статті 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

За умовами статті 118 Статуту за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Статтею 122 Статуту передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до вимог пункту 5.5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі - Правила), якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Під час застосування статей 118 та 122 Статуту необхідно враховувати, що штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки. Збитки (додаткові витрати), завдані залізниці через допущені відправником порушення, зазначені у статтях 118 та 122 Статуту, підлягають відшкодуванню відправником незалежно від сплати ним штрафу, оскільки згідно із статтею 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Таким чином, недотримання вимог, визначених Статутом, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, що користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту. При цьому зазначений штраф відповідно до пунктів 118, 122 Статуту стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладений в постанові від 05.02.2019 у справі №914/2339/17.

З матеріалів справи вбачається, що 05.01.2020р. згідно накладної №41033150 зі станції Берегова (експ.) Одеської залізниці ДП «Морський торговельний порт «Южний» направило ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" на станцію призначення "Авдіївка" Донецької залізниці п`ять вагонів з вантажем - кам`яним вугіллям, зазначивши у вказаній накладній загальну масу вантажу 348100 кг, зокрема, згідно з відомістю вагонів маса вантажу у вагонах: №52852449 - 68 650 кг., №56515745 - 70 650 кг., №67891655 - 68 700 кг., №56455611 - 70 500 кг., №64226160- 69 600 кг., а провізна плата в усіх вагонах- 11 162, 00 грн.

Згідно ст. 52 Статуту залізниць України, на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі, зокрема, прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

09.01.2020р. на станції призначення "Авдіївка" Донецької залізниці позивачем - на підставі заявки вантажоотримувача - ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" від 09.01.2020р.- було здійснено контрольне переважування вагонів №№52852449, 67891655, 56455611, 64226160 та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу відомостям про масу, вказаним відповідачем у перевізному документі.

Обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами (частина перша статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт").

Згідно зі статтею 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 (далі - Правила).

Пунктом 10 Правил визначено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Отже, у пункті 10 Правил визначено перелік осіб-працівників залізниці, які мають право підписувати комерційні акти в силу їх посадового становища (начальник станції (його заступник) і начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), а також працівники залежно від обставин їх особистої участі у перевірці вантажу, який прибув на станцію залізниці. За наявності трьох підписів зазначених працівників залізниці комерційний акт вважатиметься таким, що складений згідно з вимогами пункту 10 Правил складання актів.

Таким чином, у наведеному пункті імперативно визначено суб`єктний склад працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів, проте зазначена норма не виключає можливості залучення до складання комерційного акта й інших працівників залізниці поряд з особами, підписи яких є обов`язковим реквізитами комерційного акта.

За змістом частин першої, третьої статті 64 та частини третьої статті 65 Господарського кодексу України підприємство як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акта.

Саме таку правову позицію Верховного Суду викладено в постановах від 23.11.2018 у справі №916/2450/17 та від 21.08.2019 у справі №905/2360/18.

За наслідками зважування складено комерційний акт №482803/4 від 09.01.2020р. на відправлення за накладною №41033150 від 05.01.2020р., з якого вбачається, що за вимогою вантажоодержувача на підставі ст. 52 Статуту залізниць України було проведено зважування на справних 100 тонних електронних вагах вантажоодержувача №0380, приписаних до ст. Авдіївка Донецької залізниці, повірених 22.04.2019р. В результаті зважування встановлено: у вагоні №52852449 розбіжність фактичної маси вантажу із зазначеною в накладній менше на 1500 кг. Маса брутто - 90 150 кг., тара - 23 000 кг., нетто - 67 150 кг; у вагоні №67891655 розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній менше на 2050 кг. Маса брутто - 89 150 кг., тара - 23 000 кг., нетто - 66 650 кг.; у вагоні №56455611 розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній менше на 3 550 кг. Маса брутто - 89 950кг., тара - 23 000кг., нетто - 66 950кг.; в вагоні №64226160 розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній менше на 1650 кг. Маса брутто - 91250кг., тара - 23 300 кг., нетто - 67 950 кг.

Комерційний акт №482803/4 від 09.01.2020р. підписаний чотирма особами: начальником станції "Авдіівка"- Балачіовим Б.Ю., в.о. інженера -ОСОБА_3., агентом комерційним - ОСОБА_1., прийомоздавальником ПрАТ «АКХЗ» - ОСОБА_2 .

Згідно з наказом начальника структурного підрозділу станція "Покровськ" Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" №656/ДС від 29.03.2019, з метою контролю за правильністю складання комерційних актів (забезпечення їх підписання відповідними особами) відповідно до пункту 10 Правил складання актів та статті 129 Статуту залізниць України, у зв`язку з відсутністю в штатному розкладі станції посади начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи, старшого прийомоздавальника), зокрема, по станції «Авдіївка» було наказано:

- за правильністю оформлення та підписання комерційних актів призначии відповідальним агентів комерційних;

- призначено відповідальних осіб, підпис яких має бути обов`язковим в комерційних актах, які складаються станціями філії, а саме: перший підпис - начальника станції, другий підпис - працівник станції, уповноважений на підписання комерційного акту замість начальника вантажного району- зміні агенти комерційні, третій підпис- працівник станції, який особисто здійснював перевірку.

- у разі відсутності обов`язкових підписантів комерційних актів (лікарняний, відпустка, тощо), вказані в п. 2.1.,п. 2.2 обов`язки покладаються в п.2.1 -на заступника начальника станції, в п. 2.2 -зміні агенти комерційні.

Так, судом встановлено, що комерційний акт №482803/4 від 09.01.2020р. підписаний начальником станції «Авдіївка» - Балачіовим Б.Ю.

Другий підпис проставлено в.о. інженера - ОСОБА_3 . В матеріалах справи міститься копія наказу №519/к від 20.12.2019р., яким ОСОБА_4 - агента комерційного станції Авдіївка 1-го класу переведено тимчасово на посаду інженера станції Авдіївка 1-го класу з 21.12.2019р.

При цьому, судом встановлено, що наказом начальника станції Покровськ №2387/ДС від 28.12.2019р. «Про призначення відповідальних осіб, які мають право підпису комерційних актів форми ГУ-22 по станції Авдіївка» для контролю за правильністю складання комерційних актів та з метою недопущення сторонніх осіб до їх складання та підписання, призначено відповідальною особою за складання комерційних актів інженера з розшуку вантажів. Призначено відповідальних осіб, які мають право підпису в комерційних актах, складених на станції Авдіївка згідно Статуту Залізниць України: начальника станції Авдіївка (Балачіова Б.Ю.), інженера з розшуку вантажів, змінних агентів комерційних станції Авдіївка. За відсутністю будь-кого з призначених працівників їх обов`язки покладаються на працівників, які їх заміщують. З вказаним наказом ознайомлена в.о. інженера з розшуку вантажів - Ракимчук О.Г.

Третій підпис в комерційному акті проставлений агентом комерційним ОСОБА_1., як особою, яка безпосередньо брала участь в перевірці вантажу. Участь ОСОБА_1. в перевірці вантажу підтверджується випискою з книги контрольних перезважувань, наявної в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що комерційний акт №482803/4 від 09.01.2020р. підписаний повноважними особами.

Твердження відповідача про необхідність доведення факту виконання цими особами функцій начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) судом оцінюється критично, оскільки не ґрунтуються на приписах законодавства.

Аналогічну правову позицію про відсутність необхідності доведення факту виконання уповноваженим підписантом комерційного акту функцій начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) викладено в постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №905/2360/18.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що комерційний акт №482803/4 від 09.01.2020р. складений відповідно до вимог Правил, а тому є належним та допустимим доказом на підтвердження факту невідповідності ваги, вказаної вантажовідправником у накладній №41033150 від 05.01.2020р., фактичній масі вантажу, встановленій позивачем.

Твердження відповідача про те, що вантаж за накладною №41033150 від 05.01.2020р. позивачем було прийнято для перевезення без будь-яких зауважень, зокрема, і щодо його ваги, судом до уваги не приймаються, адже за умовами пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі - Правила приймання вантажів до перевезення), вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), а у даному випадку вагони №№52852449, 67891655, 56455611, 64226160, в якому позивачем було виявлене невідповідність фактичної маси перевізному документу, є саме напіввагонами, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у тому числі захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Стосовно посилання відповідача на те, що згідно з п.22 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, перевірка маси вантажу на станції призначення проводиться таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення, суд вказує наступне.

Абз.2 п.22 Правил видачі вантажів встановлено, що зважування вантажів на вагонних вагах провадиться в порядку, передбаченому Правилами приймання вантажів до перевезення.

Пункот 5 Правил встановлено, що загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. До розрахункових способів визначення маси вантажу належать: за трафаретом (підсумовування маси вантажу, зазначеної на кожному вантажному місці), за стандартом (множення суми стандартної маси вантажного місця на кількість місць вантажу), за заміром висоти наливу (з подальшим визначенням густини та об`єму вантажу за таблицею калібрування цистерн, розробленою заводом-виробником цистерни).

За домовленістю відправника, залізниці та одержувача вантажу можуть бути встановлені інші способи визначення маси вантажу. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Таким чином, аналіз зазначених норм дозволяє прийти до висновку, що мається на увазі спосіб зважування на вагах чи розрахунковий спосіб визначення маси вантажу.

При цьому, суд зазначає, що відповідачем безпідставно ототожнюється спосіб визначення/перевірки маси вантажу (регламентований ст.37 Статуту залізниць України) зі способом зважування на вагах, тоді як п.22 Правил видачі вантажів встановлює, по-перше, не суворе правило відповідності визначення маси вантажу на станції призначення, способу визначення маси вантажу на станції відправлення («…як правило…»), а, по-друге, мова йде саме про спосіб визначення маси вантажу, який кореспондується зі ст.37 Статуту залізниць України та в означеному випадку є один і той же - шляхом зважування на вагах. В свою чергу, відповідач вказує про недотримання порядку зважування - тобто процедури в межах одного способу визначення маси вантажу, проте з п.10 Правил приймання вантажів до перевезення вбачається, що порядок зважування (із зупинкою і розчіпленням вагонів або із зупинкою без розщеплення для даного типу вантажу) залежить від типу використаних вагонних ваг, при цьому, вимог щодо використання однотипних ваг та ідентичного порядку зважування при визначенні/ перевірки маси вантажу на станції відправки та станції призначення нормативні документи не містять.

Оскільки перевірка маси вантажу та визначення маси вантажу на станції відправлення було визначено шляхом зважування на вагонних вагах, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином та у відповідності до зазначених вище вимог було проведено перевірку маси вантажу.

Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача штрафу у сумі 223 240грн - п`ятикратної плати за всю відстань перевезення (провізна плата (11162грн х5) х 4 (вагони, в яких виявлено невідповіднійсть фактичной маси заявленій у провізному документі), судом встановлено, що зазначений розрахунок зроблено позивачем правильно та у відповідності до вимог діючого законодавства.

Що стосується посилань відповідача на невірно здійснений розрахунок штрафу, з огляду на неврахування позивачем 2% норми втрати з урахуванням зазначення у накладній вологості вугілля 12%, то суд не приймає їх до уваги, враховуючи наступне.

Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів з мінеральним паливом - вугіллям кам`яним, становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах.

З урахуванням визначення національними стандартами України кам`яного вугілля як твердого мінерального палива, при видачі вантажу з кам`яним вугіллям застосовується норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), яка становить 1 % маси вантажу, що зазначена в перевізних документах.

Вирішуючи питання щодо доцільності надання правової оцінки іншим доводам сторін, суд виходить з того, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлення судом наявності належних та допустимих доказів для покладання на відповідача відповідальності у вигляді штрафу згідно положень ст. 118, 122 Статуту залізниць України, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» (65481, Одеська область, місто Южне, вул. Берегова, 13, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84404, м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22, ) штраф в розмірі 223 240 (двісті двадцять три тисячі двісті сорок) грн.

3. Стягнути з державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» (65481, Одеська область, місто Южне, вул. Берегова, 13, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84404, м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22, ) судовий збір в розмірі 3 348 (три тисячі триста сорок вісім) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 19 жовтня 2020 р.

Суддя Ю.І. Мостепаненко