ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. ОдесаСправа № 915/227/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Головея В.М., Колоколова С.І.,

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

/сторони повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином, але не з`явились в судове засідання, скаржник заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника/;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.07.2020, проголошене о 15:55:48 суддею Олейняш Е.М. у м. Миколаєві, повний текст якого складено 24.07.2020

у справі № 915/227/20

за позовом скаржника

до Комунального підприємства Тепло-Сервіс Вознесенської міської ради

про стягнення 1 406 245,25 грн.,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року Акціонерне товариство (далі АТ) Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Комунального підприємства (далі - КП) Тепло-Сервіс Вознесенської міської ради, в якій з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просило суд стягнути з останнього борг у загальній сумі 966 693, 87 грн., у тому числі: основний борг у сумі 0,01 грн., пеню у сумі 355 202,85 грн., три проценти річних у сумі 119 965, 79 грн. та інфляційні втрати у сумі 491 525,22 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив про неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 3048/16-БО-22 від 15.12.2015, укладеного між сторонами, щодо своєчасної оплати природного газу, внаслідок чого утворився борг, на який відповідачу нараховано та заявлено до стягнення пеню, 3 % річних та інфляційні втрати відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.07.2020 позов задоволено частково та стягнуто з КП Тепло-Сервіс на користь позивача 0, 01 грн. основного боргу, 177 601, 43 грн. пені, 119 965, 79 грн. 3 % річних, 491 525,22 грн. інфляційних втрат та 14 500, 41 грн. - витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що АТ НАК Нафтогаз України відповідно до умов договору та ст.625 ЦК України правомірно нарахувало основний борг за несвоєчасну оплату природного газу, пеню, 3% річних та інфляційні втрати у заявлених до стягнення розмірах, але дослідивши матеріали справи і клопотання відповідача про зменшення пені, місцевий господарський суд врахувавши той факт, що КП Тепло-Сервіс є збитковим комунальним підприємством Вознесенської міської ради, а також сплату відповідачем основного боргу та відсутність доказів завдання збитків позивачу, дійшов висновку про можливість враховуючи положення ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України зменшення розміру пені на 50%, тобто до 177 601,43 грн. та часткового задоволення відповідного клопотання відповідача.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 50% пені, АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 177601,42грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору.

На думку скаржника, рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає про те, що місцевий господарський суд при вирішенні питання про зменшення пені не врахував інтереси позивача, не з`ясував чи є даний випадок винятковим та не дослідив ступеню виконання та причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання відповідачем, що призвело до порушення ст. 233 Господарського кодексу України та ст.ст. 549, 551, 599, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено господарським судом, 15.12.2015 між ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та КП Тепло-Сервіс (споживач) укладено договір № 3048/16-БО-22 постачання природного газу /далі-Договір/.

В подальшому між сторонами було укладено додаткові угоди №1 від 30.12.2015, №2 від 29.01.2016, №3 від 22.02.2016 та №4 від 31.03.2016.

Відповідно до п. 12 Договору (в редакції додаткової угоди № 4) він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 30 квітня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір та додаткові угоди підписані сторонами та скріплені печатками сторін.

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (надалі-газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 1) газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

Відповідно до п. 3.4 Договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Відповідно до п. 5.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 1, № 4) ціна на природний газ визначається відповідно до п. 5.2 Договору. В подальшому ціна на газ визначається шляхом підписання сторонами відповідних додаткових угод до договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб-сайті постачальника. У разі зміни ціни постачальником, така ціна є обов`язковою для сторін даного договору. Споживач підписанням цього договору підтверджує, що погоджується з даним порядком визначення та зміни ціни.

Відповідно до п. 5.4 Договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Відповідно до п. 6.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 4) оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пп. 1 п. 7.1 Договору споживач має право отримувати природний газ відповідно до умов договору.

Відповідно до пп. 6 п. 7.2 Договору споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

На виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем прийнято у власність природний газ на загальну суму 2 058 994, 44 грн., а саме: в січні 2016 року на суму 1 101 869, 90 грн., в лютому 2016 року на суму 588 104, 56 грн., в березні 2016 року на суму 327 879, 59 грн. та в квітні 2016 року на суму 41 140, 39 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу, які підписані та скріплені печатками сторін

Відповідачем частково проведено оплату за отриманий в січні-квітні 2016 року природний газ в сумі 1 616 786, 97 грн., що підтверджується довідкою по операціям КП Тепло-Сервіс по договору № 3048/16-БО-22 з 01.01.2016 по 31.10.2019 та сальдо по підприємству.

Під час розгляду справи, а саме в період з листопада 2019 по березень 2020 року відповідач сплатив основний борг в сумі 442 207, 46 грн., у зв`язку з чим позивач заявою від 15.04.2020 зменшив позовну вимогу щодо основного боргу до залишку боргу, який становив 0, 01 грн.

Судом першої інстанції встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору щодо своєчасної сплати вартості отриманого природного газу та відповідну наявність підстав для застосування ст.625 ЦК України, зокрема, зобов`язання на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та, крім того, штрафних санкцій, встановлених договором (пені).

Таким чином, розглянувши спір по суті, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем правильно визначено основний борг у сумі 0,01 грн., пеню у сумі 355 202, 85 грн., три проценти річних у сумі 119 965, 79 грн. та інфляційні втрати у сумі 491 525, 22 грн., а вимоги про їх стягнення правомірні.

Разом з тим, розглянувши клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені на 80%, викладене у відзиві на позовну заяву, суд першої інстанції його частково задовольнив та зменшив розмір нарахованої позивачем пені на 50% до 177 601,43грн, що на думку колегії суддів також є правомірним з огляду на наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України).

Частково задовольняючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, нарахованої на прострочену заборгованість на підставі Договору, суд першої інстанції правомірно врахував, що заявлена до стягнення пеня є надмірно великою, а сума боргу майже сплачена відповідачем протягом розгляду справи. Дослідивши фінансові звіти відповідача (баланси, звіти про фінансові результати) господарським судом вірно встановлено, що зазначені докази підтверджують наявність значних збитків у відповідача внаслідок, в тому числі, через несплату споживачами за надані послуги теплопостачання.

При цьому позивачем не надано доказів виникнення у нього збитків.

За таких обставин, враховуючи приписи ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, та встановлено, що нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, обґрунтовано задовольнив клопотання відповідача частково та зменшив штрафні санкції на 50%, а не на 80%, як просив відповідач.

Отже колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення про зменшення пені дотримано принципу збалансованості інтересів сторін, всебічно оцінено надані сторонами докази, враховано те, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб збагачення.

Беручи до уваги вищенаведені обставини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість зменшення розміру пені до 50 % та про стягнення пені в розмірі 177 601,43грн., а відтак висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні пені в розмірі 177601,43грн. є правомірним.

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника щодо неврахування судом першої інстанції інтересів останнього, оскільки рішенням місцевого господарського суду присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати у повному обсязі, що на думку суду, забезпечує захист майнових прав та інтересів позивача. Окрім того, судом першої інстанції лише частково задоволено клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, що теж свідчить про врахування інтересів обох сторін.

Доводи скаржника щодо того, що суд першої інстанції не з`ясував чи є даний випадок винятковим, не можуть свідчити про помилковість висновків судів про наявність підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки вказане не було єдиним мотивом для зменшення розміру пені, а оцінено в сукупності з іншими обставинами, про що зазначено вище.

З огляду на зазначене, доводи АТ "НАК "Нафтогаз України", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення в оскаржуваній частині у даному випадку відсутні.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати скаржника по сплаті судового збору за її подання і розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.07.2020 у справі №915/227/19 в оскаржуваній частині залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України без задоволення.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.10.2020 о 17.00.

Головуючий суддя Г.П. Разюк

Суддя В.М. Головей

Суддя С.І. Колоколов