СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

"12" жовтня 2020 р. Справа №57/173-10

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Дучал Н.М., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Беккер Т.М.,

за участю представників:

апелянта (в режимі відеоконференції) Олійник А.О., довіреність б/н від 19.05.2020 року, свідоцтво серія ПТ№2249 від 03.07.2018 року;

позивача Мудраченко І.В., ордер серія ДН№102189 від 12.10.2020 року, посвідчення №4846 від 26.07.2017 року;

першого відповідача не з`явився;

другого відповідача не з`явився;

третього відповідача не з`явився;

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу зацікавленої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос», м.Київ, (вх.№2293Х/1-40) на рішення Господарського суду Харківської області від 04.08.2011 року у справі №57/173-10,

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Павлове поле», м.Харків,

до 1. Харківської міської ради, м.Харків,

2. Виконавчого комітету Харківської міської ради, м.Харків,

3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Макрокап Девелопмент Україна», м.Харків,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: 1. Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, м.Харків,

2. Харківське міське бюро технічної інвентаризації, м.Харків,

про визнання недійсним розпорядження, визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Павлове Поле» (позивач у справі), звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради (1-й відповідач), Виконавчого комітету Харківської міської ради (2-й відповідач) та до ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», в якій просив суд:

1) визнати недійсним розпорядження Харківського міського голови №1728 від 22.06.2007 року про передачу у власність ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» нежитлових приміщень підвалу № 3, 3а, 3б, 4, 4а, 4б, 6, 6а, 6б, цоколю № 21-22, 77-81, 81а, 87, 89. 93, 1-го поверху № 24,54, 57-64,69-71 загальною площею 563,7 кв.м., багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

2) Визнати право власності на нежитлові приміщення підвалу № 3, 3а, 3б, 4, 4а, 4б, 6, 6а, 6б, цоколю №21-22, 77-81, 81а, 87, 89, 93, 1-го поверху № 24,54, 57-64, 69-71 загальною площею 563,7 кв.м, багатоквартирного будинку за адресою: м. Харків, пр. Леніна, 77 за позивачем.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 04.08.2011 року у справі №57/173-10 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Аюпова Р.М., суддя Бринцев О.В., суддя Мамалуй О.О., повний текст рішення складено та підписано 09.08.2011 року) позов задоволено частково.

Визнано недійсним розпорядження Харківського міського голови №1728 від 22.06.2007 року про видачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Макрокап Девелопмент Україна» свідоцтва на право власності на нежитлові приміщення підвалу №3, 3а, 3б, 4, 4а, 4б, 6, 6а, 6б, цоколю №21-22, 77-81, 81а, 87, 89. 93, 1-го поверху №24, 54, 57-64,69-71 загальною площею 563,7 кв.м., в житловому будинку літ. «А-18», розташованому за адресою: м.Харків, пр. Леніна, 77.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В частині позовних вимог до Виконавчого комітету Харківської міської ради провадження у справі припинено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.11.2011 року апеляційні скарги ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» та ПФ «Ісмар» задоволено; рішення Господарського суду Харківської області від 04.08.2011 року у справі №57/173-10 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог до виконавчого комітету Харківської міської ради припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.01.2012 року касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Павлове поле» задоволено частково; постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.11.2011 року у справі №57/173-10 скасовано. Постановлено абзац другий резолютивної частини рішення Господарського суду Харківської області від 04.08.2011 року у справі №57/173-10 змінити, виклавши його у такій редакції: «Визнати недійсним розпорядження Харківського міського голови №1728 від 22.06.2007 року у частині видачі Товариству з обмеженою відповідальністю «Макрокап Девелопмент Україна» свідоцтва на право власності на нежитлові приміщення підвалу №№3, 3а, 3б, 4, 4а, 4б, 6, 6а, 6б, цоколю №№21, 22, 77-81, 81а, 87, 89, 93, 1-го поверху №№24, 54 загальною площею 412,5 кв.м. в житловому будинку літ."А-18", розташованому за адресою: м.Харків, пр.Леніна, 77». В іншій частині вказане рішення залишено в силі.

07.09.2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» надійшла апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 04.08.2011 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог, або закрити провадження.

Заявник вказує, що між ВАТ «Ерсте Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Ерсте Банк» та ПАТ «Фідобанк») та ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» було укладено низку кредитних договорів зокрема: №010-05/860 від 22.11.2007 року; №011-05/861 від 22.11.2007 року; №012-05/996 від 09.06.2008 року; №012-05/862 від 22.11.2007 року; №012-05/901 від 05.02.2008 року. В забезпечення умов належного виконання зобов`язань за вищезазначеними кредитними договорами 22.11.2007 року між банком та ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» було укладено договір іпотеки №010-05/860/1 нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бистрицькою А.П. та зареєстровано в реєстрі за №3384 з наступними змінами та доповненнями. Відповідно до умов вищезазначеного договору ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» передало в іпотеку банку нерухоме майно: нежитлові приміщення підвалу № 3, 3а, 3б, 4, 4а, 4б, 6, 6а, 6б; цоколю №21-22, 77-81, 81а, 87, 89, 93; 1-го поверху №22, 54 - загальною площею 412,4 кв.м., в літ «А-18», які розташовані по проспекту Леніна 77 в м.Харкові.

03.10.2019 року між ПАТ «Фідобанк» (далі - банк) та ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» (далі - новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги відповідно до умов якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців та/або поручителів зазначених у додатку №1 до цього договору. Відповідно до умов вищезазначеного договору до ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» перейшло право вимоги за кредитними договорами укладеним між ВАТ «Ерсте Банк» правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» та всіма договорами забезпечення.

Скаржник зазначає, що під час розгляду даної справи в суді першої інстанції ПАТ «Ерсте Банк» правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» не був присутній як і не був залучений до участі у справі, хоча розглядалося питання щодо майна, яке знаходилося в нього в іпотеці. Тобто, оскаржуване рішення зачіпає права та інтереси ПАТ «Ерсте Банк», а наразі правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Геліос».

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 року поновлено ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» строк на подання апеляційної скарги та прийнято її до провадження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» на рішення Господарського суду Харківської області від 04.08.2011 року у справі №57/173-10. Учасникам справи встановлено строк на протязі якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу та встановлено учасникам справи строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень у справі. Призначено справу №57/173-10 до розгляду в судове засідання на 12.10.2020 року, а також роз`яснено учасникам справи їх право на участь в судовому засіданні та шляхи реалізації такого права.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з відпусткою судді Россолова В.В. для розгляду справи сформовано новий склад суду: головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Дучал Н.М., суддя Шутенко І.А.

07.10.2020 року від апелянта на електронну пошту суду надійшло клопотання (вх.№9585), в якому просить суд витребувати у Харківської міської ради та Виконавчого комітету Харківської міської ради інформацію та відповідні підтверджуючі документи: чи перебував та чи перебуває станом на сьогодні житловий будинок по проспекту Леніна 77 в м.Харкові в державній/комунальній власності; чи здійснювалась приватизація квартир в житловому будинку по проспекту Леніна 77 в м.Харкові.

Ухвала суду від 14.09.2020 року була направлена всім учасникам процесу рекомендованими листами 14.09.2020 року за адресами, зазначеними в апеляційній скарзі і отримана першим, другим відповідачами та третіми особами, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які долучено до матеріалів справи. Однак, представники у судове засідання не з`явилися, про причини не з`явлення суд не повідомили.

Ухвала суду, яка направлялась на адресу третього відповідача повернулась до суду з позначкою поштового відділення «адресат відсутній».

Відповідно до частин 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною або яка міститься у відповідному реєстрі, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Таким чином, оскільки ухвала суду була направлена за адресою, яка міститься в матеріалах справи і відсутні відомості щодо іншої адреси, суд вважає, що третій відповідач повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності представників відповідачів та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

У судовому засіданні 12.10.2020 року представник апелянта підтримав заявлене ним клопотання та вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача проти позиції апелянта заперечував.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення та позиції представників апелянта та позивача, дослідивши докази, проаналізувавши фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю, в свою чергу апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» на рішення Господарського суду Харківської області від 04.08.2011 року у справі №57/173-10 підлягає закриттю, з огляду на наступне.

Так, в обґрунтування вимог апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» вказує, що предметом розгляду даної справи було фактично припинення права власності скасування рішення Харківського міського голови, яким ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» набуло права власності на об`єкт нерухомості, який було передано в іпотеку ВАТ «Ерсте Банк»/ПАТ «Фідобанк» правонаступником якого є ТОВ «ФК «Геліос». Фактично рішенням суду першої інстанції було припинено іпотеку ТОВ «ФК «Геліос».

Звертає увагу скаржник на те, що предметом даної справи є саме скасування/визнання недійсним розпорядження Харківського міського голови №1728 від 22.06.2007 року про видачу ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» свідоцтва про право власності. Тобто, предметом спору є оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, а тому спір підлягав розгляду в адміністративному суді, а не господарському.

Крім того, під час розгляду справи, на думу апелянта, судом належним чином не перевірено, не досліджено той факт, що житловий будинок по проспекту Леніна 77 в м.Харкові ніколи не належав до комунальної власності та зокрема територіальної громади м.Харкова; квартири ніколи і нікому не передавалися з державного та комунального житлового фонду. Судом не надано правової оцінки, що житловий будинок було побудовано ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» за власні кошти, а отже неправомірно позбавлено права власності останнього і банк предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент укладення іпотечних договорів) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом.

Стаття 3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній станом на момент укладення договорів іпотеки) передбачає, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Частину 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» змінено у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із запровадженням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 04.07.2013 року (набув чинності з 04.08.2013 року) та вказано, що взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Таким чином, за договорами укладеними до 03.08.2013 року (включно) - права та обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. За договорами, укладеними з 04.08.2013 року взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до Закону.

Згідно ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Статтею 23 вказаного Закону визначено наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи та встановлено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Колегія суддів зазначає, що правомірність іпотеки не була предметом дослідження у даній справі. При цьому, скаржником у апеляційні скарзі здійснюється довільне тлумачення правовідносин. Так, визнання недійсним розпорядження Харківського міського голови №1728 від 22.06.2007 року про видачу ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» свідоцтва на право власності на нежитлові приміщення підвалу №3, 3а, 3б, 4, 4а, 4б, 6, 6а, 6б, цоколю №21-22, 77-81, 81а, 87, 89. 93, 1-го поверху №24, 54, 57-64,69-71 загальною площею 563,7 кв.м., в житловому будинку літ. «А-18», розташованому за адресою: м.Харків, пр. Леніна, 77 в силу приписів Цивільного кодексу України та Закону України «Про іпотеку» не є тотожним поняттю «припинення іпотеки».

Вказане дає можливості дійти висновку про відсутність будь-яких порушень прав чи інтересів апелянта внаслідок винесення оскаржуваного рішення і скаржником в апеляційній скарзі не доведено, яким чином порушуються його права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що оскаржуване рішення вже переглядалося в апеляційному порядку і розгляд справи завершився за правилами Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року.

З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 272 Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка діє з 15.12.2017 року, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядались під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

На підставі аналізу положень Господарського процесуального кодексу України в новій редакції вбачається, що ст. 272 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку із ст. 269 наведеного кодексу відповідає логіці нового процесуального законодавства, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка діє з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тобто, в апеляційному порядку справи розглядаються у межах доводів та вимог апеляційної скарги і ст. 272 Господарського процесуального кодексу України підлягає застосуванню у разі подання нової апеляційної скарги особою, яка не була присутня в судовому засіданні, в обґрунтування якої лежать доводи, які не розглядались під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Але, на відміну від нового ГПК України, відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року) апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою. Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11.09.1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (рішення у справі «Брумареску проти Румунії»). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», пп. 51 і 52).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Як вже було зазначено, рішенням Господарського суду Харківської області від 04.08.2011 року у справі №57/173-10 (повний текст рішення складено та підписано 09.08.2011 року) позов задоволено частково. Визнано недійсним розпорядження Харківського міського голови №1728 від 22.06.2007 року про видачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Макрокап Девелопмент Україна» свідоцтва на право власності на нежитлові приміщення підвалу №3, 3а, 3б, 4, 4а, 4б, 6, 6а, 6б, цоколю №21-22, 77-81, 81а, 87, 89. 93, 1-го поверху №24, 54, 57-64,69-71 загальною площею 563,7 кв.м., в житловому будинку літ. «А-18», розташованому за адресою: м.Харків, пр. Леніна, 77. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В частині позовних вимог до Виконавчого комітету Харківської міської ради провадження у справі припинено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.11.2011 року апеляційні скарги ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» та ПФ «Ісмар» задоволено; рішення Господарського суду Харківської області від 04.08.2011 року у справі №57/173-10 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог до виконавчого комітету Харківської міської ради припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.01.2012 року касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Павлове поле» задоволено частково; постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.11.2011 року у справі №57/173-10 скасовано. Постановлено абзац другий резолютивної частини рішення Господарського суду Харківської області від 04.08.2011 року у справі №57/173-10 змінити, виклавши його у такій редакції: «Визнати недійсним розпорядження Харківського міського голови №1728 від 22.06.2007 року у частині видачі Товариству з обмеженою відповідальністю «Макрокап Девелопмент Україна» свідоцтва на право власності на нежитлові приміщення підвалу №№3, 3а, 3б, 4, 4а, 4б, 6, 6а, 6б, цоколю №№21, 22, 77-81, 81а, 87, 89, 93, 1-го поверху №№24, 54 загальною площею 412,5 кв.м. в житловому будинку літ."А-18", розташованому за адресою: м.Харків, пр.Леніна, 77». В іншій частині вказане рішення залишено в силі.

Відповідне судове рішення у справі №57/173-10 набрало законної сили у встановленому законом порядку.

Частиною 1 статті 91 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час постановлення рішення судом першої інстанції) сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мали право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Прийняття і розгляд апеляційної скарги на рішення, яке набрало законної сили, було можливе лише з дотриманням приписів частини другої статті 93 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року) щодо поновлення строку подання скарги.

У той же час, згідно з Господарським процесуальним кодексом України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року), якщо апеляційну скаргу було подано на рішення чи ухвалу місцевого господарського суду, яку вже було переглянуто в апеляційному порядку, то відповідні обставини виключали перегляд судових актів суду першої інстанції апеляційним господарським судом.

Правова позиція з наведеного питання викладена в пункті 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №7, у редакції постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №12 та від 23.03.2012 року №3 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України».

Таким чином, станом на час постановлення судових рішень у справі №57/173-10 Господарський процесуальний кодекс України (у редакції, яка була чинною до 15.12.2017 року) не передбачав можливості повторного апеляційного чи касаційного перегляду судового рішення, в тому числі і за скаргою особи, яка не брала участі у справі, навіть якщо господарський суд вирішив питання про її права та обов`язки, оскільки відповідно до визначених статтею 101 цього Кодексу (в редакції, чинній до 15.12.2017) меж перегляду справи в апеляційній інстанції, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Разом з тим, розділ ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року №2147-VIII) не передбачає повторного апеляційного перегляду судових рішень, які були переглянуті в апеляційному порядку за правилами Господарського процесуального кодексу України (у редакції, яка була чинною до 15.12.2017 року).

Відтак, здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили і є чинним, є порушенням принципу правової певності, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

Судова колегія дійшла висновку, що ст. 272 Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка діє з 15.12.2017 року, не підлягає застосуванню у даному випадку, оскільки розгляд справ мав місце за правилами ГПК України в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року, при цьому суд апеляційної інстанції не був зв`язаний доводами апеляційної скарги і в повному обсязі перевіряв законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення. Крім того, мав місце і касаційний перегляд судових рішень у даній справі, який також вчинено місце за правилами ГПК України в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 272 Господарського процесуального кодексу України в чинній редакції, суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки права апелянта оскаржуваним рішенням не порушені і рішення стосовно його прав, обов`язків та інтересів судом не приймалось, а доводи скаржника були предметом розгляду частково в судах апеляційної та касаційної інстанцій за правилами старої редакції ГПК України, що виключає повторний перегляд справи в апеляційному порядку, а також те, що доводи частково зводяться до неправомірності припинення іпотеки, що не було предметом позову та розгляду у даній справі, то апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» на рішення Господарського суду Харківської області від 04.08.2011 року у справі №57/173-10 підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 231, 234, 255, 264, 272, 281 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

УХВАЛИЛА:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» на рішення Господарського суду Харківської області від 04.08.2011 року у справі №57/173-10.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку п. 3 ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 19 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Н.М. Дучал

Суддя І.А. Шутенко