РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.10.2020Справа № 910/10506/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Експерт Інвест»

до Приватного підприємства «Полтавхіммаш»

про стягнення 31 786 180,54 грн

За участю представників сторін:

від позивача Середа В.В. (довіреність № б/н від 09.07.2020)

від відповідача Верещак О.А. (директор)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2020 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Експерт Інвест» (далі - ТОВ «ВК «Експерт Інвест», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Полтавхіммаш» (далі - ПП «Полтавхіммаш», відповідач) про стягнення 31 786 180,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що між ним та Приватним акціонерним товариством «Азовзагальмаш» був укладений договір про відступлення права вимоги № 13/07/20-01 від 13.07.2020, предметом якого є відступлення на користь позивача права вимоги до відповідача щодо виконання останнім грошового зобов`язання з оплати товару, поставленого йому за договорами № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012, № СН268/13/ЗРСБС-02641 від 12.12.2013 та № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 31 786 180,54 грн, з яких:

- 11 759 265,75 грн за договором поставки № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012 (2 787 864,00 грн - основний борг, 5 443 066,91 грн - пеня, 476 181,34 грн - 3% річних, 3 052 153,49 грн - інфляційна складова боргу);

- 17 842 126,89 грн за договором поставки № СН268/13/ЗРСБС-02641 від 12.12.2013 (9 195 652,83 грн - основний борг, 1 467 669,50 грн - 3% річних, 7 178 804,56 грн - інфляційна складова боргу);

- 2 184 787,90 грн за договором поставки № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013 (530 001,24 грн - основний борг, 1 014 367,41 грн - пеня, 88 298,29 грн - 3% річних, 552 120,96 грн - інфляційна складова боргу).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2020, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі № 910/10506/20 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.08.2020.

06.08.2020 та 27.08.2020 (повторно) до суду надійшла подана відповідачем заява про визнання позову в повному обсязі, яка була частково задоволена судом з підстав, наведених у мотивувальній частині рішення.

27.08.2020 до суду надійшло подане позивачем клопотання про повернення 50% сплаченого ним судового збору з Державного бюджету.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10.09.2020.

10.09.2020 суд задовольнив заявлені сторонами усні клопотання про відкладення розгляду справи для укладення мирової угоди та оголосив перерву в судовому засіданні до 22.09.2020.

21.09.2020 до суду надійшли подані позивачем пояснення до позовної заяви та долучені до них документи. У вказаних поясненнях позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 28 255 962,52 грн, з яких:

- 11 759 037,00 грн за договором поставки № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012 (2 787 864,00 грн - основний борг, 5 443 066,91 грн - пеня, 475 952,19 грн - 3% річних, 3 052 153,49 грн - інфляційна складова боргу);

- 13 868 609,00 грн за договором поставки № СН268/13/ЗРСБС-02641 від 12.12.2013 (7 393 288,00 грн - основний борг, 1 170 523,14 грн - 3% річних, 5 304 797,12 грн - інфляційна складова боргу);

- 2 628 316,52 грн за договором поставки № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013 (637 443,24 грн - основний борг, 1 220 390,91 грн - пеня, 106 228,95 грн - 3% річних, 664 253,42 грн - інфляційна складова боргу).

Таким чином, подані позивачем пояснення є за своєю суттю одночасно заявою про зменшення розміру одних позовних вимог та заявою про збільшення розміру інших позовних вимог.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За приписами ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на те, що позивач подав заяву про зміну розміру позовних вимог 21.09.2020, тобто після закриття судом підготовчого провадження (27.08.2020) та початку розгляду справи по суті (10.09.2020), вказана заява позивача не прийнята судом до розгляду та залишена без розгляду.

22.09.2020 позивачем було подано клопотання про долучення до матеріалів справи документів, а саме акту звірки взаємних розрахунків від 18.09.2020.

22.09.2020 судом оголошено перерву в судовому засіданні до 01.10.2020.

У судовому засіданні 01.10.2020 представник позивача заявлені ним позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та правомірними, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу.

У судовому засіданні 01.10.2020 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

29.03.2012 між Публічним акціонерним товариством «Азовзагальмаш» (далі - ПАТ «Азовзагальмаш», постачальник за договором) та Приватним підприємством «Полтавхіммаш» (покупець за договором) був укладений договір № ЗРСБ-02370/СН158/12 (далі - договір № ЗРСБ-02370/СН158/12), згідно з умовами якого постачальник зобов`язувався виготовити і поставити покупцю товар, а покупець зобов`язувався вказаний товар прийняти та оплатити.

Відповідно до п. 1.2 договору № ЗРСБ-02370/СН158/12 зміна асортименту, номенклатури, кількості та ціни товару оформлюється шляхом укладення уповноваженими представниками сторін додаткових угод.

Матеріали справи свідчать, що з метою зміни умов договору щодо асортименту, номенклатури, кількості та ціни товару сторонами були укладені додаткові угоди № 1 від 30.04.2012, № 2 від 09.07.2012, № 3 від 21.11.2012, № 5 від 14.02.2013, № 7 від 27.03.2014.

Шляхом укладення додаткової угоди № 7 від 27.03.2014 сторони домовились, що ПАТ «Азовзагальмаш» зобов`язується поставити відповідачу товар згідно з переліком, наведеним у вказаній додатковій угоді, зальною вартістю 2 787 864,00 грн.

У п. 11.1 договору № ЗРСБ-02370/СН158/12 сторони погодили, що даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2012.

Шляхом укладення додаткових угод сторони подовжували строк дії договору № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012.

Так, додатковою угодою № 4 від 28.12.2012 строк дії договору був продовжений до 31.12.2013; додатковою угодою № 6 від 25.12.2013 - до 31.12.2014; додатковою угодою № 9 від 08.12.2014 - до 31.12.2015; додатковою угодою № 10 від 30.12.2015 - до 31.12.2017.

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного договору ПАТ «Азовзагальмаш» поставило відповідачу товар загальною вартістю 2 787 864,00 грн, що підтверджується рахунками-фактурами № 150053 від 16.10.2014, № 150054 від 20.10.2014 та № 150052 від 15.10.2014, а також накладними № 80129697 від 15.10.2014, № 80129698 від 16.10.2014 та № 80129699 від 20.10.2014.

Проте відповідач, у порушення умов укладеного сторонами договору, вищевказаний товар, поставлений ПАТ «Азовзагальмаш», не оплатив.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача за товар, поставлений йому за договором № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012, становить 2 787 864,00 грн.

12.12.2013 між ПАТ «Азовзагальмаш» (постачальник за договором) та ПП «Полтавхіммаш» (покупець за договором) був укладений договір № СН268/13/ЗРСБС-02641 (далі - договір № СН268/13/ЗРСБС-02641), згідно з умовами якого постачальник зобов`язувався поставити, а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити металопрокат та комплектуючі (далі - товар) в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у специфікаціях, які є невід`ємними частинами договору, на умовах, викладених у даному договорі.

Матеріали справи свідчать, що сторони погодили ряд специфікацій до вищевказаного договору № СН268/13/ЗРСБС-02641 від 12.12.2013, а саме специфікації № 1 від 16.01.2014, № 1/1 від 16.01.2014, № 2 від 07.07.2014, № 3 від 28.07.2014, № 4 від 01.09.2014, № 4/1 від 01.09.2014, № 5 від 29.10.2014, № 5/1 від 22.10.2014, № 6 від 14.11.2014, № 7 від 03.12.2014, № 7/1 від 03.12.2014, № 7/2 від 03.12.2014, № 8/1 від 12.01.2015, № 8 від 12.01.2015, № 9 від 02.02.2015, № 9/1 від 02.02.2015, № 10 від 03.03.2015.

У п. 10.5 договору № СН268/13/ЗРСБС-02641 сторони погодили, що даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2014.

Шляхом укладення додаткових угод сторони подовжували строк дії договору № СН268/13/ЗРСБС-02641 від 12.12.2013.

Так, додатковою угодою № 1 від 26.12.2014 строк дії договору був продовжений до 31.12.2015; додатковою угодою № 2 від 30.12.2015 - до 31.12.2017.

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного договору ПАТ «Азовзагальмаш» поставило відповідачу товар загальною вартістю 7 393 287,64 грн, що підтверджується рахунками-фактурами № 775737 від 05.12.2014, № 775739 від 01.12.2014, № 775735 від 01.12.2014, № 775740 від 01.12.2014, № 776017 від 19.01.2015, № 776016 від 19.01.2015, № 776029 від 28.01.2015, № 776027 від 28.01.2015, № 776026 від 28.01.2015, № 776028 від 28.01.2015, № 776030 від 28.01.2015, № 776435 від 26.02.2015, № 776231 від 16.02.2015, № 776230 від 16.02.2015, № 776232 від 16.02.2015, № 776234 від 16.02.2015, № 776233 від 16.02.2015, № 776466 від 16.03.2015, № 776462 від 17.03.2015, № 776516 від 01.04.2015, № 776517 від 01.04.2015, № 776518 від 01.04.2015, № 776525 від 01.04.2015, а також накладними № 80129997 від 05.12.2014, № 80130004 від 01.12.2014, № 80129998 від 01.12.2014, № 80130000 від 01.12.2014, № 80130324 від 19.01.2015, № 80130392 від 19.01.2015, № 80130431 від 28.01.2015, № 80130427 від 28.01.2015, № 80130421 від 28.01.2015, № 80130430 від 28.01.2015, № 80130432 від 28.01.2015, № 80130891 від 26.02.2015, № 80130443 від 16.02.2015, № 80130445 від 16.02.2015, № 80130444 від 16.02.2015, № 80130442 від 16.02.2015, № 80130446 від 16.02.2015, № 80130685 від 16.03.2015, № 80130899 від 17.03.2015, № 80130940 від 01.04.2015, № 80130943 від 01.04.2015, № 80130941 від 01.04.2015, № 80130942 від 01.04.2015, № 80132868 від 28.10.2015.

Проте відповідач, у порушення умов укладеного сторонами договору, вищевказаний товар, поставлений ПАТ «Азовзагальмаш», не оплатив.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача за товар, поставлений йому за договором № СН268/13/ЗРСБС-02641 від 12.12.2013, становить 7 393 287,64 грн.

30.12.2013 між ПАТ «Азовзагальмаш» (постачальник за договором) та ПП «Полтавхіммаш» (покупець за договором) був укладений договір № ЗРСБ-02637/СН281/13 (далі - договір № ЗРСБ-02637/СН281/13), згідно з умовами якого постачальник зобов`язувався виконати поставку, а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити деталі (далі - товар) в асортименті та кількості згідно зі специфікаціями, що додаються, які є невід`ємними частинами договору, на умовах, викладених у даному договорі.

Відповідно до п. 1.2 договору № ЗРСБ-02637/СН281/13 зміни асортименту, кількості, ціни товару у діючих специфікаціях оформлюється додатковими угодами, підписаними обома сторонами.

Матеріали справи свідчать, що сторони погодили ряд специфікацій до вищевказаного договору № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013, а саме специфікації № 1 від 01.12.2014, № 2 від 04.12.2014, № 3 від 04.03.2015.

У п. 10.5 договору № № ЗРСБ-02637/СН281/13 сторони погодили, що даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014.

Шляхом укладення додаткових угод сторони подовжували строк дії договору № № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013.

Так, додатковою угодою № 1 від 01.12.2014 строк дії договору був продовжений до 31.12.2015; додатковою угодою № 5 від 30.12.2015 - до 31.12.2017.

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного договору ПАТ «Азовзагальмаш» поставило відповідачу товар загальною вартістю 655 953,24 грн, що підтверджується рахунками-фактурами № 150167 від 08.12.2014, № 150161 від 08.12.2014, № 150162 від 08.12.2014, № 150163 від 08.12.2014, № 150164 від 08.12.2014, № 150168 від 08.12.2014, № 150267 від 05.03.2015, № 150256 від 05.03.2015, а також прибутковою накладною № 43 від 10.12.2014 та накладними № 80130034 від 08.12.2014, № 80130037 від 08.12.2014, № 80130034 від 08.12.2014, № 80130038 від 08.12.2014, № 80130036 від 08.12.2014.

Проте відповідач, у порушення умов укладеного сторонами договору, вищевказаний товар, поставлений ПАТ «Азовзагальмаш», оплатив не в повному обсязі.

У зв`язку з цим позивачем заявлений до стягнення борг за товар, поставлений за договором № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013, у розмірі 530 001,24 грн. Відповідач жодних заперечень щодо розміру вказаного боргу не висловлював, доказів на підтвердження того, що борг за договором № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013 є меншим, ніж вказує позивач, не надав.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача за товар, поставлений йому, становить 530 001,24 грн.

Встановлені судом обставини справи щодо розміру заборгованості відповідача за поставлений товар за договорами № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012, № СН268/13/ЗРСБС-02641 від 12.12.2013 та № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013 також підтверджуються актом звірки заборгованості від 18.09.2020.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Положеннями ч. 1 ст. 262 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості за поставлений товар за договорами № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012, № СН268/13/ЗРСБС-02641 від 12.12.2013 та № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013 в повному обсязі або спростовували наявність такої заборгованості, суду не надав та визнав наявність такої заборгованості.

13.07.2020 між ПАТ «Азовзагальмаш» (первісний кредитор за договором) та ТОВ «ВК «Експерт Інвест» (новий кредитор за договором) був укладений договір відступлення права вимоги № 13/07/20-01 (далі - договір відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 1.1 договору відступлення права вимоги первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає всі існуючі та майбутні права вимоги за договором № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Основний договір 1); за договором № СН268/13/ЗРСБ-02641 від 12.12.2013 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Основний договір 2); за Договором № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Основний договір 3) до Приватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш» (далі - боржник), в тому числі, але не виключно права вимоги: щодо стягнення грошових коштів в сумі 2 787 864,00 грн - за Основним договором 1; щодо стягнення грошових коштів в сумі та 9 195 652,83 грн - за Основним договором 2; щодо стягнення грошових коштів в сумі 530 001,24 грн - за Основним договором 3 (далі - право вимоги).

У п. 1.1 договору відступлення права вимоги сторони також підтвердили, що на момент укладення даного договору заборгованість боржника перед первісним кредитором по Основному договору 1 становить 2 787 864,00 грн, по Основному договору 2 становить 9 195 652,83 грн, по Основному договору 3 становить 530 001,24 грн.

Згідно з п. 1.3 договору відступлення права вимоги право вимоги вважається відступленим та переданим новому кредитору з моменту підписання цього договору та акту приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відступленням права вимоги за цим договором є момент підписання сторонами даного договору та акту приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору. З моменту підписання договору та акту приймання-передачі, новий кредитор набуває усю повноту права вимоги за Основним договором 1, Основним договором 2, Основним договором 3 до боржника (п. 2.1 договору відступлення права вимоги).

Пунктом 1.4 договору відступлення права вимоги передбачено, що право вимоги згідно даного Договору переходить до нового кредитора в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 2 787 864,00 грн за договором № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012; основного боргу в розмірі 7 393 287,64 грн за договором № СН268/13/ЗРСБС-02641 від 12.12.2013; основного боргу в розмірі 530 001,24 грн за договором № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013, заявлені ним правомірно та підлягають задоволенню у вказаних розмірах.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 5 443 066,91 грн за договором поставки № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012 та пеню в розмірі 1 014 367,41 грн за договором № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1 договору № ЗРСБ-02370/СН158/12 передбачено, що оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника по факту поставки протягом 15-ти банківських днів з моменту виставлення рахунку.

Відповідно до п. 6.1 договору № СН268/13/ЗРСБС-02641 оплату за товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника по факту поставки протягом 30-ти банківських днів.

За умовами п. 5.1 договору № ЗРСБ-02637/СН281/13 оплату за товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника по факту поставки протягом 10-ти банківських днів.

У п. 4 додаткової угоди № 1 від 01.12.2014, а також у п. 4 додаткової угоди № 2 від 04.12.2014 сторони поголили, що відносно специфікацій № 1 та № 2 пункт 5.1 договору № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013 буде викладений у такій редакції: «Оплата за поставлений товар здійснюється протягом 3-х робочих днів після надходження грошових коштів за виготовлену продукцію вагонобудування від замовника на розрахунковий рахунок покупця».

У п. 4 додаткової угоди № 4 від 04.03.2015 сторони поголили, що відносно специфікації № 3 пункт 5.1 договору № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013 буде викладений у такій редакції: «Оплата здійснюється протягом 3-х днів після відвантаження товару».

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач товар, поставлений позивачем, не оплатив, відтак допустив порушення договірного зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Положеннями п. 9.3 договору № ЗРСБ-02370/СН158/12 передбачено, що у випадку порушення покупцем строків платежів, передбачених п. 6.1 цього договору, покупець сплатить постачальнику пеню в розмірі 0,5% від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожен день прострочки.

Пунктом 7.2 договору № ЗРСБ-02637/СН281/13 передбачено, що за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5% за кожен день прострочення від суми невиконаного зобов`язання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Однак, за приписами ст. 3 вказаного Закону України розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, нарахування пені за ставкою, обумовленою положеннями договору, є правомірним лише у випадку, коли така договірна ставка пені є меншою, ніж подвійна облікова ставка НБУ.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за договором № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012, суд встановив, що у порушення вищенаведених приписів Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» позивач здійснював нарахування пені за договірною ставкою 0,5% від суми невиконаного грошового зобов`язання, яка є більшою, ніж подвійна облікова ставка Національного банку України.

Крім того, з наданого позивачем розрахунку пені за договорами № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012 та № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013 вбачається, що позивач, у порушення приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, здійснює нарахування пені протягом періоду, який перевищує шість місяців.

Суд зазначає, що згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013, необхідно мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, за відсутності у договорі спеціального положення про те, що сторони погодились здійснювати нарахування пені за порушення договірного зобов`язання протягом іншого строку, ніж встановлений приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, таке нарахування пені буде правомірним лише в межах шестимісячного строку.

Судом встановлено, що умови договорів № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012 та № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013 не містять такого спеціального положення про подовження строку нарахування пені, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Здійснивши власний розрахунок пені за договором № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012 із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, протягом періоду, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, суд встановив, що її розмір становить 570 901,14 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення пені за договором № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012 заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню у розмірі визначеному судом, а саме у розмірі 570 901,14 грн.

Здійснивши власний розрахунок пені за договором № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013 із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, протягом періоду, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, суд встановив, що її розмір становить 158 217,02 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача пені за договором № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013 заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню у розмірі визначеному судом, а саме у розмірі 158 217,02 грн.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача:

- 3% річних в розмірі 476 181,34 грн та інфляційну складову боргу в розмірі 3 052 153,49 грн за договором № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012;

-3% річних в розмірі 1 467 669,50 грн та інфляційну складову боргу в розмірі 7 178 804,56 грн за договором № СН268/13/ЗРСБС-02641 від 12.12.2013;

- 3% річних в розмірі 88 298,29 грн та інфляційну складову боргу в розмірі 552 120,96 грн за договором № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних за договором № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012 протягом періоду, визначеного позивачем, суд встановив, що їх розмір становить 475 599,74 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача 3% річних заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню у розмірі, визначеному судом, а саме у розмірі 475 599,74 грн.

Здійснивши власний розрахунок інфляційної складової боргу за договором № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012 за визначений позивачем період, суд встановив, що їх розмір становить 3 453 060,56 грн, тобто є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу заявлена позивачем правомірно та підлягає задоволенню у розмірі, визначеному позивачем, а саме у розмірі 3 052 153,49 грн.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних за договором № СН268/13/ЗРСБС-02641 від 12.12.2013 протягом періоду, визначеного позивачем, суд встановив, що їх розмір становить 1 169 587,38 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача 3% річних заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню у розмірі, визначеному судом, а саме у розмірі 1 169 587,38 грн.

Здійснивши власний розрахунок інфляційної складової боргу за договором № СН268/13/ЗРСБС-02641 від 12.12.2013 за визначений позивачем період суд встановив, що їх розмір становить 5 780 325,86 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню у розмірі, визначеному судом, а саме у розмірі 5 780 325,86 грн.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних за договором № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013 протягом періоду, визначеного позивачем, суд встановив, що їх розмір становить 106 226,75 грн, тобто є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача 3% річних заявлена позивачем правомірно та підлягає задоволенню у розмірі, визначеному позивачем, а саме у розмірі 88 298,29 грн.

Здійснивши власний розрахунок інфляційної складової боргу за договором № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013 за визначений позивачем період суд встановив, що їх розмір становить 714 465,17 грн, тобто є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу заявлена позивачем правомірно та підлягає задоволенню у розмірі, визначеному позивачем, а саме у розмірі 552 120,96 грн

Щодо заяви відповідача про визнання позову суд зазначає наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відповідачу надано право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що частин заявлених позивачем вимог є необґрунтованою, тому визнання відповідачем позову у цій частині суперечить закону та не приймається судом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача:

1) за договором № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012:

- 2 787 864,00 грн - основного боргу,

- 570 901,14 грн - пені,

- 475 599,74 грн - 3% річних,

- 3 052 153,49 грн - інфляційної складової боргу;

2) за договором № СН268/13/ЗРСБС-02641 від 12.12.2013:

- 7 393 287,64 грн - основного боргу,

- 1 169 587,38 грн - 3% річних,

- 5 780 325,86 грн - інфляційної складової боргу;

3) за договором № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013:

- 530 001,24 грн - основного боргу,

- 158 217,02 грн - пені,

- 88 298,29 грн - 3% річних,

- 552 120,96 грн - інфляційної складової боргу.

У цій частині визнання відповідачем позову є правомірним, таким, що не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням часткового задоволення позову позивач має право на відшкодування судового збору в розмірі 338 375,35 грн.

Проте, з урахуванням положень ст. 130 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладається судовий збір в розмірі 169 187,68 грн (50% від 338 375,35 грн), інші 50% судового збору, який підлягає відшкодуванню на користь позивача, буде повернутий йому з Державного бюджету відповідною ухвалою суду.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Полтавхіммаш» (02094, м. Київ, вул. Пожарського, буд. 4, нежиле приміщення 63, ідентифікаційний код 00217449) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Експерт Інвест» (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 28, ідентифікаційний код 39642515):

1) за договором № ЗРСБ-02370/СН158/12 від 29.03.2012:

- 2 787 864,00 грн (два мільйони сімсот вісімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят чотири грн 00 коп.) основного боргу;

- 570 901,14 грн (п`ятсот сімдесят тисяч дев`ятсот одна грн 14 коп.) пені;

- 475 599,74 грн (чотириста сімдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять грн 74 коп.) 3% річних,

- 3 052 153,49 грн (три мільйони п`ятдесят дві тисячі сто п`ятдесят три грн 49 коп.) інфляційної складової боргу;

2) за договором № СН268/13/ЗРСБС-02641 від 12.12.2013:

- 7 393 287,64 грн (сім мільйонів триста дев`яносто три тисячі двісті вісімдесят сім грн 64 коп.) основного боргу,

- 1 169 587,38 грн (один мільйон сто шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят сім грн 38 коп.) 3% річних,

- 5 780 325,86 грн (п`ять мільйонів сімсот вісімдесят тисяч триста двадцять п`ять грн 86 коп.) інфляційної складової боргу;

3) за договором № ЗРСБ-02637/СН281/13 від 30.12.2013:

- 530 001,24 грн (п`ятсот тридцять тисяч одна грн 24 коп.) основного боргу,

- 158 217,02 грн (сто п`ятдесят вісім тисяч двісті сімнадцять грн 02 коп.) пені,

- 88 298,29 грн (вісімдесят вісім тисяч двісті дев`яносто вісім грн 29 коп.) 3% річних,

- 552 120,96 грн (п`ятсот п`ятдесят дві тисячі сто двадцять грн 96 коп.) інфляційної складової боргу.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Полтавхіммаш» (02094, м. Київ, вул. Пожарського, буд. 4, нежиле приміщення 63, ідентифікаційний код 00217449) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Експерт Інвест» (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 28, ідентифікаційний код 39642515) 169 187,68 грн (сто шістдесят дев`ять тисяч сто вісімдесят сім грн 68 коп.) судового збору.

4. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 22.10.2020.

Суддя О.Г. Удалова