ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/335/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Будішевської Л.О.

суддів Таран С.В., Поліщук Л.В.

при секретарі судового засідання Бендерук Є.О.

за участю представників учасників справи:

від ОСОБА_1 - Тітаренко В.Е.,

від ФОП Ніколайчука Геннадія Ілліча - не з`явився,

від ТОВ «Діамант-Скло» - Іванов І.А.,

від арбітражного керуючого - не з`явився,

від Головного управління ДФС в Одеській області - не з`явився,

від Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.06.2020, постановлену суддею Найфлейшем В.Д., м. Одеса, повний текст складено 02.07.2020

у справі № 916/335/18

за результатом розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамант-Скло»

до відповідачів:

1. ОСОБА_1 ;

2. Фізичної особи-підприємця Ніколайчука Геннадія Ілліча

про визнання недійсними договору купівлі-продажу, договору комісії, витребування майна, скасування державної реєстрації та визнання права власності

в межах розгляду справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамант-Скло»

арбітражний керуючий: Колмикова Тетяна Олександрівна

кредитори:

1. Головне управління ДФС в Одеській області

2. Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк»

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.03.2018 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамант-Скло» (далі ТОВ «Діамант-Скло»), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду Одеської області від 27.03.2018 ТОВ «Діамант-Скло» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено голову ліквідаційної комісії.

10.09.2019 до Господарського суду Одеської надійшла заява ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Колмикової Т.О., в якій вона просила суд:

1) визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 4811/17/002390 від 06.06.2017 (далі договір купівлі-продажу), укладений між Фізичною особою-підприємцем Ніколайчуком Геннадієм Іллічем (далі ФОП Ніколайчук Г.І., продавець) та ОСОБА_1 (далі Луцкер Т.В., покупець);

2) визнати недійсним договір комісії № 4811/17/002390 від 06.06.2017 (далі договір комісії), укладений між ФОП Ніколайчуком Г.І. (комісіонер) та ТОВ «Діамант-Скло» (комітент);

3) витребувати з чужого незаконного володіння Луцкер Т.В. на користь ТОВ «Діамант-Скло» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Колмикової Т.О. транспортний засіб;

4) визнати за ТОВ «Діамант-Скло» право власності на транспортний засіб;

5) скасувати реєстрацію права власності Луцкер Т.В. на транспортний засіб.

Заява мотивована тим, що ТОВ «Діамант-Скло» менше ніж за рік до порушення провадження у справі про банкрутство здійснило відчуження належного йому транспортного засобу за ціною, значно нижчою від ринкової, що призвело до погіршення майнового стану боржника.

Заперечуючи проти задоволення заяви арбітражного керуючого, Луцкер Т.В. зазначила, що позивач намагається одночасно визнати недійсним правочин, стороною якого він не є, та витребувати майно із чужого незаконного володіння. Тобто по суті одночасно поєднав вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння (оскільки віндикація - це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого не власника) та визнання недійсним правочину із застосуванням реституції (оскільки негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням полодіння), тобто одночасно намагається застосувати положення статтей 216 та 388 ЦК України, що є помилковим, оскільки віддикаційний і негаторний позови є взаємовиключними.

Вимогу про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції можна пред`явити лише стороні недійсного правочину.

Луцкер Т.В. повністю виконані зобов`язання за договором купівлі-продажу в частині оплати вартості транспортного засобу, вона є добросовісним набувачем.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.06.2020 заяву арбітражного керуючого Колмикової Т.О. задоволено частково: визнано недійсними договір купівлі-продажу транспортного засобу та договір комісії, скасовано реєстрацію права власності Луцкер Т.В. на транспортний засіб та зобов`язано останню повернути його до ліквідаційної маси ТОВ «Діамант-Скло». В решті заяви відмовлено. Стягнуто з ФОП Ніколайчука Г.І. та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діамант-Скло» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Колмикової Т.О. по 3805 грн. витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи заяву, місцевий господарський суд виходив з наступного.

Середня ринкова вартість спірного транспортного засобу становить 385020 грн., проте у договорах комісії та купівлі-продажу зазначено, що ціна транспортного засобу складає 148320 грн., отже боржником продано автомобіль за ціною, більше ніж у 2 рази нижче від ринкової, у зв`язку з чим боржник безпідставно зменшив розмір активів, чим завдав шкоди кредиторам, що призвело до зменшення обсягу майна боржника та неспроможності боржника виконати зобов`язання перед кредиторами.

Вимога повернути транспортний засіб до ліквідаційної маси ТОВ «Діамант-Скло» підлягає задоволенню відповідно до ч. 3 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Вимога скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_1 на транспортний засіб є похідною, тому заява ліквідатора в цій частині також підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні вимог в частині витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, суд зазначив, що вказані вимоги повинні розглядатись в порядку ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства в рамках позовного провадження за правилами ГПК України, а не в межах розгляду заяви за приписами ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, тобто за нормами, які є спеціальними.

Не погодившись з постановленою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, яка мотивована наступним.

Судом першої інстанції для визначення дійсної вартості спірного транспортного засобу у даній справі призначено судову оціночну експертизу, в результаті якої отримано висновок, в якому зазначено, що його середня ринкова вартість становить 385020 грн. Проте, ОСОБА_1 не було повідомлено належним чином ні про призначення експертизи, ні про місце її проведення, ні про методику, яка мала б при цьому використовуватись. Тобто ОСОБА_1 була позбавлена можливості надати свої аргументи, що фактично вплинуло на результат експертизи.

У ході судового розгляду було встановлено, що експерт, який готував висновок, не здійснював огляд автомобіля особисто, а оцінка вартості автомобіля була здійснена виключно на підставі наданих позивачем відомостей. При цьому, ні позивачем при наданні матеріалів до суду, ні експертом не було зазначено однієї суттєвої умови, яка стосується стану автомобіля, а саме його пробігу. У договорі комісії чітко зазначений пробіг автомобіля станом на 06.06.2017, що складає 320120 км. При цьому, як позивач, так і експерт при визначенні оцінки використовували дані аналогічних автомобілів, пробіг яких не перевищує 40000 км. Дана обставина є дуже суттєвою, оскільки серйозно впливає на ринкову вартість автомобіля, як фактично, так під час його визнання відповідно до методики оцінювання (оскільки для такого пробігу повинні застосовуватись коригуючи коефіцієнти та враховуватись ринкова вартість відновлювального ремонту).

Суд безпідставно не приймав до уваги наданий ОСОБА_1 висновок з незалежної оцінки майна, що здійснений 01.02.2020 Товарною біржею «Профі-Т».

Суд дійшов помилкового висновку, зазначивши, що договір купівлі-продажу транспортного засобу та договір комісії є одним правочином. Фактично суд визнав один з них фіктивним, тобто правочином, який вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Проте такий висновок суду є безпідставним, оскільки сторонами обох договорів були дотримані усі їх істотні умови, у діях учасників правочинів не вбачається ознак фіктивності.

Позивачем не доведено, що відчуження 06.06.2017 транспортного засобу спричинило негативні наслідки у вигляді виникнення дефіциту майна. Судом не було проведено перевірку наявності такого причинно-наслідкового зв`язку.

Автомобіль придбано не у боржника, а у ФОП Ніколайчука Г.І., на момент розгляду справи жодних фактів, як б свідчили про неможливість останнього здійснювати реалізацію автомобіля не було встановлено, а тому ОСОБА_1 придбала даний автомобіль на законних підставах та є його власником.

Наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину, а тому на особу, яка не є стороною правочину, не може бути покладено обов`язок повернення майна за цим правочином.

ОСОБА_1 є добросовісним набувачем.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.06.2020 у справі № 916/335/18, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.08.2020 (головуючий суддя Богатир К.В., судді Бєляновський В.В., Філінюк І.Г.) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк до 10.09.2020 для подання на неї відзиву, роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань, призначено розгляд справи на 08.10.2020 о 16:30 год.

У зв`язку з тим, що 17.08.2020 до суду апеляційної інстанції надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.06.2020 у даній справі, а також перебуванням колегії суддів у складі головуючого судді Богатиря К.В., суддів Бєляновського В.В., Філінюка І.Г. у відпустці, за розпорядженням керівника апарату суду № 246 від 17.08.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 916/335/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2020 для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.06.2020 у справі № 916/335/18 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Будішевської Л.О., Таран С.В., Поліщук Л.В.

Ухвалою ПІвденно-західного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 справу №916/335/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.06.2020 прийнято до провадження вищевизначеним складом колегії суддів, призначено розгляд справи № 916/335/18 за вказаною апеляційною скаргою на 17.09.2020 о 12:00 год.

26.08.2020 від арбітражного керуючого Колмикової Т.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про її безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, що ОСОБА_1 не виконано вимоги ухвали суду від 05.11.2019 в частині надання транспортного засобу на огляд експерту, а тому дослідження по визначенню середньої ринкової вартості автомобіля проведено без його огляду. Експерт досліджував документи, що свідчать про пробіг автомобіля та його загальний знос. Судом правомірно не прийнято до уваги наданий відповідачем висновок з незалежної оцінки майна, що здійснений 01.02.2020 Товарною біржею «Профі-Т».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2020 розгляд справи відкладено на 22.10.2020 о 11:00 год.

В судове засідання 22.10.2020 з`явились представники ОСОБА_1 та ТОВ «Діамант-Скло». Представники від ФОП Ніколайчука Г.І., Головного управління ДФС в Одеській області та Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник Луцкер Т.В. просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.06.2020 у справі № 916/335/18 в частині задоволення позову, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник ТОВ «Діамант-Скло» заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників Луцкер Т.В. та ТОВ «Діамант-Скло», перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.06.2017 між ФОП Ніколайчуком Г.І. (комісіонер) та ТОВ «Діамант-Скло» (комітент) укладено договір комісії 4811/17/002390, відповідно до умов якого ФОП Ніколайчук Г.І. за дорученням ТОВ «Діамант-Скло» зобов`язується здійснити продаж автотранспортниого засобу, що належить ТОВ «Діамант-Скло»: (SSANG YONG KORANDO, кузов НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , рік випуску 2014, колір білий) за ціною 148320 грн.

06.06.2017 між ФОП Ніколайчуком Г.І. (продавець), який діє на підставі договору комісії, та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 4811/17/002390, за умовами якого ФОП Ніколайчук Г.І. зобов`язується передати у власність ОСОБА_1 вищевказаний транспортний засіб. Передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після оплати повної вартості майна до підписання цього договору. Ціна транспортного засобу складає 148320 грн. (п. 2.1., п. 3 договору купівлі-продажу)

Учасниками справи не заперечується, що в період з 13.06.2017 по 20.06.2017 ОСОБА_1 сплачено на користь ТОВ «Діамант-скло» 148320 грн, що підтверджується відповідними банківськими виписками АТ «ОТП Банк».

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.03.2018 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Діамант-Скло», а постановою від 27.03.2018 його визнано банкрутом.

Предметом спору у даній справі є вимоги арбітражного керуючого визнати недійсними договори комісії та купівлі-продажу, витребувати у ОСОБА_1 транспортний засіб, скасувати реєстрацію права власності Луцкер Т.В. та визнати право власності на нього за ТОВ «Діамант-Скло».

В якості підстав для задоволення позову зазначено про те, що ТОВ «Діамант-Скло» менше ніж за рік до порушення провадження у справі про банкрутство здійснило відчуження належного йому транспортного засобу за ціною, значно нижчою від ринкової, що призвело до погіршення майнового стану боржника.

Частково задовольняючи позов в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу та комісії, скасування реєстрації права власності Луцкер Т.В. на транспортний засіб та зобов`язання останню повернути його до ліквідаційної маси ТОВ «Діамант-Скло», місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності арбітражним керуючим своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною першою ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, а також доводи та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , Південно-західний апеляційний господарський суд в даному випадку переглядає ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.06.2020 у справі № 916/335/18 лише в частині задоволення позову.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1014 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Частиною 1 ст. 1014 ЦК України визначено, що комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Учасниками справи не заперечується, що договори комісії та купівлі-продажу укладені одночасно (06.07.2017), а також, що згідно п. 5.1. договору купівлі-продажу ОСОБА_1 зобов`язана була сплатити ціну транспортного засобу безпосередньо ФОП Ніколайчуку Г.І.

Оплата за транспортний засіб здійснювалась не на користь комісіонера (ФОП Ніколайчука Г.І.), а на користь ТОВ «Діамант-скло».

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що фактично обидва договори спрямовані на відчуження автомобіля ТОВ «Діамант-скло» на користь ОСОБА_1 за ціною у 148320 грн., а ФОП Ніколайчук Г.І. у даний правовідносинах є лише комісіонером.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що автомобіль придбано не у боржника, а у ФОП Ніколайчука Г.І., а також про те, що ТОВ «Діамант-скло» не є стороною оскаржуваного договору купівлі-продажу.

21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (далі Кодекс), який набрав чинності 21.04.2019, частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень якого передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Кодексу правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з підстав, зокрема, якщо боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Розглядаючи спори у порядку ст. 42 Кодексу, судам належить брати до уваги, що дії боржника, зокрема (але не виключно), щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною, значно нижчою від ринкової, для цілей, не спрямованих на досягнення розумної ділової мети, або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилитися від розрахунків з контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

З огляду на сферу регулювання Кодексу загалом і за змістом зазначеної норми ст. 42 цього Кодексу, остання є спеціальною по відношенню до загальних, установлених ЦК України підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають в процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Водночас метою визнання недійсним правочину (договору) зі спеціальних підстав, визначених ст. 42 Кодексу, є встановлення факту відчуження майна боржника у період після порушення провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували її порушенню, та наявність обставин, прямо визначених положеннями вказаної статті.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період протягом трьох років, що передували відкриттю процедури банкрутства або після відкриття справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватись з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.

З матеріалів справи вбачається, що з метою визначення дійсної вартості спірного транспортного засобу ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.10.2019 призначено у даній справі судову оціночну експертизу, в результаті якої отримано висновок № 19-6584 від 26.11.2019, в якому зазначено, що станом на 06.06.2017 середня ринкова вартість спірного транспортного засобу становить 385020 грн., тобто у 2 рази більше, ніж зазначено у договорі купівлі-продажу.

Також колегією суддів враховується, що у постанові Господарського суду Одеської області від 27.03.2018 про визнання ТОВ «Діамант-Скло» банкрутом було зазначено, що у товариства існує борг у розмірі 2195228,93 грн. На дату проведення інвентаризації активи ТОВ «Діамант-Скло» для погашення кредиторської заборгованості відсутні. Майна боржника недостатньо для задоволення наявних боргів, ліквідаційна комісія з дотриманням положень ч. 1 ст. 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» звернулась до суду з заявою про порушення справи про банкрутство боржника, оскільки при ліквідації боржника не у зв`язку з процедурою банкрутства встановлено неможливість боржника задовольнити вимоги кредиторів у повному обсязі.

Також враховується, що кредиторські вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ТОВ «Діамант-Скло» на загальну суму 2094295,64 грн. виникли на підставі договору банківського обслуговування, укладеного 12.02.2014.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відчужуючи спірний транспортний засіб, боржник безпідставно зменшив розмір своїх активів, що призвело до зменшення обсягу майна боржника та неспроможність виконати зобов`язання перед кредиторами.

Щодо наданого Луцкер Т.В. звіту з незалежної оцінки майна, здійсненого 01.02.2020 Товарною біржею «Профі-Т», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, в порушення приписів вищезазначеної норми у вказаному звіті не зазначено, що висновок з оцінки транспортного засобу підготовлено для подання до суду. Навпаки, у розділі 1 звіту зазначено, що функція оцінки - використання результатів оціночної роботи для подальшого прийняття власником рішень при здійсненні цивільно-правових угод. Також у звіті не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

При цьому, місцевим господарським судом правомірно прийнято до уваги висновок Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 19-6584 від 26.11.2019, який виконаний з урахуванням вищезазначених приписів ГПК України.

Щодо доводів скаржника про те, що Луцкер Т.В. не було повідомлено належним чином про призначення вказаної експертизи, а також про те, що експерт особисто не здійснював огляд автомобіля, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.09.2019 Луцкер Т.В. залучено до участі у справі № 916/335/18.

Вказана ухвала була направлена Луцкер Т.В. на її адресу: АДРЕСА_1 , яка була зазначена у довідці ГУДМС в Одеській області від 07.10.2019 за № 4/6-145.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.10.2020 у даній справі призначено судову оціночну експертизу спірного транспортного засобу.

05.11.2019 від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання, в якому експерт просив суд, зокрема, забезпечити можливість безперешкодного огляду КТЗ.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.09.2019 зобов`язано Луцкер Т.В. забезпечити можливість безперешкодного огляду КТЗ. У разі неможливості надання КТЗ до експертного огляду, судом надано можливість експерту провести дослідження по визначенню середньої ринкової вартості автомобіля без його огляду.

Вказана ухвала також була направлена Луцкер Т.В. на її адресу ( АДРЕСА_1 ).

У висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 19-6584 від 26.11.2019 було зазначено, що оскільки автомобіль експертом не оглядався, його фактичний технічний стан невідомий, то у даному випадку, згідно вказівки суду, буде визначена не ринкова, а середня ринкова вартість КТЗ станом на 06.06.2017.

Відповідно до п. 5.1., Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 за № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159), технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Згідно з п. 7.4. вказаної Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів середня ринкова ціна КТЗ - величина, яка визначається статистичними методами, еквівалентна найбільш вірогідній вартості продажу (пропозиції до продажу), сукупності КТЗ визначеної моделі з відповідними строком експлуатації і пробігом на визначений момент часу, у конкретному регіоні чи місцевості з дотриманням вимог, що відповідають поняттю "ринкова вартість".

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції дотримано всіх залежних від нього заходів, необхідних для належного повідомлення Луцкер Т.В. про розгляд даної справи, у тому числі про проведення судової оціночної експертизи спірного транспортного засобу.

ОСОБА_1 не була позбавлена можливості надати автомобіль для огляду експерту.

Визначення середньої ринкової вартості автомобіля без його огляду не порушує приписи чинного законодавства.

Доводи про те, що експерт не врахував пробіг автомобіля колегією суддів також не приймаються до уваги з тих підстав, що призначаючи у даній справі судову оціночну експертизу, місцевий господарський суд направив Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз копії матеріалів справи № 916/335/18, в яких міститься акт огляду засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер від 06.06.2017, в якому зафіксовано, що пробіг має 320120 км., а загальний знос транспортного засобу становить 15%.

Крім того, з висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 19-6584 від 26.11.2019 вбачається, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Скаржником не підтверджено належними та допустимими доказами, що вказаний висновок експерта складений із порушенням вимог чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає про наявність правових підстав для задоволення позову арбітражного керуючого в частині визнання недійсними договорів в порядку ч. 1 ст. 42 Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 Кодексу у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частин 1 або 2 цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Враховуючи приписи ч. 3 ст. 42 Кодексу, колегія суддів зазначає, що вимога арбітражного керуючого зобов`язати Луцкер Т.В. повернути транспортний засіб до ліквідаційної маси ТОВ «Діамант-Скло» є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що вона є добросовісним набувачем, оскільки передбачена ч. 3 ст. 42 Кодексу норма є спеціальною при розгляді справи про банкрутство та не пов`язує встановлення добросовісності набувача, а є безумовним наслідком визнання недійсним відповідного договору.

Вимога арбітражного керуючого скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_1 на спірний транспортний засіб є похідною, а тому також підлягає задоволенню.

Ухвала Господарського суду Одеської області від 23.06.2020 у справі № 916/335/18 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283

ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.06.2020 у справі № 916/335/18 залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.10.2020.

Головуючий суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран

Суддя Л.В. Поліщук