РІШЕННЯ

Іменем України

01 жовтня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/265/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Дубини О. М.

Позивач: Фонд комунального майна Чернігівської міської ради,

, вул. Мстиславська, 8, м. Чернігів, 14000

Відповідач: Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»,

, вул. Реміснича, 55-б, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про стягнення 2 492 373,65 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Неговська О. М. головний спеціаліст-юрисконсульт, Єпінін О. Ю. керівник;

від відповідача: Литовченко В. П., довіреність №66 від 06.01.2020,

ВСТАНОВИВ:

Фонд комунального майна Чернігівської міської ради звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго», у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 2 492 373,65 грн пені.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

У зв`язку з недодержанням позивачем вимог, викладених у ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду від 02.04.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 17.04.2020 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання; дату, час і місце проведення підготовчого засідання ухвалено встановити додатково. Також цією ухвалою встановлено сторонам строк для подання заяв по суті.

Такі строки суд встановив з урахуванням пункту 4 розділу Х Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України, у редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) № 540-IX від 30 березня 2020 року, який був чинний на дату постановлення ухвали суду від 07.04.2020.

Відповідно до пункту 4 розділу Х Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України, у редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) № 540-IX від 30 березня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Станом на 20.07.2020 відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень до суду не надходило.

Натомість, 17.07.2020 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 18 червня 2020 року № 731-IX (далі - Закон № 731-IX), яким було змінено положення пункту 4 розділу Х Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України та встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Тобто законодавцем скасовано правову норму щодо автоматичного продовження процесуальних строків на час дії карантину.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 731-IX процесуальні строки, які були продовжені, зокрема, відповідно до пункту 4 розділу Х Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

За наведених обставин у суду виникла необхідність приведення встановлених судом процесуальних строків відповідно до вимог чинного законодавства та призначення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 20.07.2020 змінено встановлені ухвалою суду від 17.04.2020 процесуальні строки для подання заяв по суті у справі та призначено підготовче засідання на 06.08.2020.

05.08.2020, тобто у встановлений судом строк, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, у тому числі доказами його направлення на адресу позивача.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце проведення підготовчого засідання 06.08.2020, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення.

У підготовче засідання 06.08.2020 від позивача з`явилась представник Неговська О. М., та на підтвердження своїх повноважень надала довіреність від 25.09.2019 №7-1/509.

Оскільки справа не є малозначною, а представник Неговська О. М. не є адвокатом, належних документів, які підтверджують представляти інтереси позивача у суді не надала, суд у підготовчому засіданні 06.08.2020 не допустив до участі у справі Неговську О. М. як представника позивача.

Представник відповідача у підготовче засідання 06.08.2020 не з`явився.

До початку підготовчого засідання від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з тим, що представник Литовченко В. П., яка є єдиним штатним юристом підприємства зі статусом адвоката, буде перебувати 06.08.2020 поза межами міста Чернігів. Також у поданому клопотанні відповідач просить продовжити (встановити) строк для подання заперечень на відповідь на відзив, оскільки позивач не направив відповідачу відповідь на відзив.

До клопотання додано копію посвідчення про відрядження, виданого ОСОБА_1 , для участі 06.08.2020 у нараді у м. Ніжин.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

За змістом ч. 1 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Тобто представляти інтереси юридичної особи у суді, у тому числі брати участь у судовому засіданні, може або уповноважений працівник юридичної особи (самопредставництво), або особа, що не пов`язана трудовими відносинами з такою юридичною особою (представництво).

Відповідач не надав суду доказів неможливості участі у судовому засіданні 06.08.2020 іншої уповноваженої особи підприємства у порядку самопредставництва або іншого адвоката, як і не надав доказів, що Литовченко В. П. є єдиним штатним працівником відповідача зі статусом адвоката.

За наведених обставин, клопотання відповідача є необґрунтованим, а тому суд у підготовчому засіданні 06.08.2020 відмовив у його задоволенні.

За приписами ч. 1 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196-205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цією главою.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, підготовче засідання 06.08.2020 проводилось за відсутності сторін (їх представників).

У підготовчому засіданні 06.08.2020 суд долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, як такий, що поданий у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з його урахуванням.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

У підготовчому засіданні 06.08.2020 суд відклав вирішення клопотання відповідача про продовження процесуального строку для подання заперечень, оскільки воно є передчасним, позивач не подав відповідь на відзив, а строк для її подання ще не закінчився.

У підготовчому засіданні 06.08.2020 суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 03.09.2020 на 11:00.

Ухвалою суду від 06.08.2020 повідомлено сторін про час та місце проведення підготовчого засідання 03.09.2020.

17.08.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив з доказами її направлення відповідачу, а 31.08.2020 від відповідача заперечення з доказами їх направлення позивачу.

У підготовчому засіданні 03.09.2020 суд відклав вирішення питання щодо прийняття вказаних заяв по суті через неможливість встановити точних дат отримання позивачем відзиву на позов, а відповідачем відповіді на відзив у зв`язку з технічними проблемами на офіційному сайті Укрпошти щодо відстеження пересилання поштових відправлень.

У зв`язку з неможливістю вирішення в даному підготовчому засіданні питання щодо прийняття до розгляду заяв по суті (відповіді на відзив та заперечень), суд вважав за необхідне відкласти підготовче засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З огляду на обмеження процесуальних строків та з метою належної підготовки справи для розгляду по суті, суд у підготовчому засіданні 03.09.2020 постановив ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

У підготовчому засіданні 03.09.2020 суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 24.09.2020 до 12:00.

У підготовчому засіданні 24.09.2020 представник позивача повідомила, що відзив Фонд отримав 10.08.2020, а представник відповідач зазначила, що відповідь на відзив була отримана 20.08.2020.

Таким чином, відповідь на відзив подана позивачем у встановлений судом строк, а заперечення відповідачем з пропущенням строку, встановленого для їх подання.

Представник відповідача зазначила про відсутність поважних причин пропуску встановленого судом строку для подання заперечень та не заперечувала проти їх неврахування при вирішенні спору.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи те, що заперечення подані не у встановлений судом строк, суд у підготовчому засіданні 24.09.2020 на підставі положень ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України залишив подані відповідачем заперечення без розгляду, а спір вирішується без їх урахування.

У підготовчому засіданні 24.09.2020 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та за письмовими згодами сторін розпочав розгляд справи по суті у цей же день.

У судовому засіданні 24.09.2020 суд оголосив перерву до 01.10.2020 до 10:00.

До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання, у якому містяться пояснення щодо зарахування платежів відповідача з орендної плати та здійснення коригування орендної плати на індекс інфляції. До клопотання додано копію акту звірки взаєморозрахунків з відповідачем №59 від 01.06.2018 та копію листа АТ «Облтеплокомуненерго» від 27.12.2016 №2778 щодо зміни призначення платежу та докази направлення цього клопотання з доданими до нього документами позивачу.

За приписами ч. 2, 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Поважних причин неможливості подання цих доказів у встановлений строк позивач суду не навів.

Системний аналіз наведених правових норм у поєднанні із наведеними у ст. 13, 14 ГПК України принципах диспозитивності і змагальності сторін свідчить про настання для учасника справи таких негативних наслідків, як неврахування судом при вирішенні спору поданих доказів у разі недотримання останнім без поважних на те причин встановленого законом строку їх подання, і ризик настання цих негативних наслідків нормами ГПК України покладається саме на таких учасників.

У свою чергу, прийняття судом до розгляду доказів лише через неналежну підготовку сторони щодо судового розгляду справи, порушує наведені норми Господарського процесуального кодексу України та унеможливлює дотримання принципу рівності учасників справи і неупередженості суду.

Враховуючи вищевикладене, у судовому засіданні 01.10.2020 суд долучив до матеріалів справи подані позивачем документи, але не прийняв ці докази до розгляду, а відтак спір вирішується без їх урахування.

Щодо наданих позивачем пояснень суд зазначає, що у них міститься лише одне питання, про яке зазначалось судом у минулому судовому засіданні, а саме щодо коригування розміру орендної плати на індекс інфляції, а відтак суд прийняв пояснення у цій частині до розгляду.

Стосовно іншої частини пояснень, суд вважає, що незазначення раніше, безпосередньо після отримання відзиву та у строк, встановлений для відповіді на відзив, про невідповідність розрахунку та призначення платежів у відповіді на відзив, а лише під час розгляду справи по суті, є лише суб`єктивною поведінкою позивача щодо неналежної підготовки матеріалів, а тому не приймає пояснення у цій частині до розгляду.

У судовому засіданні 01.10.2020 представник відповідача заявила усне клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні, зважаючи на подане представником позивача клопотання з додатковими доказами та його частковим задоволенням судом стосовно пояснень з приводу інфляційних нарахувань, а також враховуючи на неотримання цього клопотання відповідачем.

Суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про оголошення перерви у судовому засіданні, оскільки позиція позивача з цього приводу вже була оголошена в минулому судовому засіданні, а питання неможливості своєчасної сплати і розрахунку орендної плати, зважаючи на відсутність протягом певного часу індексу інфляції, заявлялась у минулому засіданні саме відповідачем і з цього приводу суд зауважував про необхідність обом сторонам надати відповідні пояснення, а тому відповідач вже мав можливість подати такі пояснення.

Оскільки попередньою редакцією п. 4 Розділу Х Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України було передбачено продовження процесуальних строків під час карантину, зокрема, щодо судового розгляду справи, тобто законодавцем фактично було зупинено перебіг відповідних процесуальних строків на час дії карантину, то саме з 07.08.2020 продовжується перебіг процесуальних строків щодо судового розгляду справи, провадження у яких відкрито до 17.07.2020.

Таким чином, справу судом розглянуто у встановлені законом строки.

У зв`язку з неявкою усіх учасників справи у судове засідання для проголошення рішення, на підставі ч. 6 ст. 233 та ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України вступна та резолютивна частини рішення була підписана судом у нарадчій кімнаті без їх проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач несвоєчасно сплачував орендну плату за договором оренди цілісного майнового комплексу №2/348 від 28.06.2001, у зв`язку з чим позивач нарахував 2 492 373,65 грн пені за період з 19.04.2017 по 31.10.2019, у тому числі у період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог з таких підстав:

- вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені, нарахованої за період з 19.04.2017 по 23.01.2018, тобто в період дії мораторію у справі про банкрутство АТ «Облтеплокомуненерго», не ґрунтуються на умовах договору та суперечать ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній на момент порушення справи про банкрутство), оскільки ця норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів;

- позивач здійснив розрахунок пені без урахування дат (періодів) виконання відповідачем кожного відповідного зобов`язання зі сплати орендної плати по кожному звітному місяцю; у вказаному розрахунку пені не було зараховано зазначені АТ «Облтеплокомуненерго» у платіжних дорученнях призначення платежу, за які звітні місяці здійснювалось виконання відповідного зобов`язання, тобто сплата орендної плати по звітному місяцю; позивач неправомірно здійснив нарахування пені за загальний період з 19.04.2017 по 31.10.2019 без застосування вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, окремо по кожному зобов`язанню. Отже, такі розрахунки не узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.06.2019 у справі 910/23911/16, та від 12.03.2020 у справі №907/65/18;

- посилаючись на ст. 256, 258, 260, 261, 267 Цивільного кодексу України, відповідач зазначає, що позовні вимоги про стягнення пені, нарахованої за період до 30.03.2019, заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності, у зв`язку з чим відповідач просить суд відмовити у позові у цій частині;

- щодо решти заявленої до стягнення пені відповідач у своєму відзиві на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України просить зменшити її розмір до 1%. Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру пені, відповідач посилається на брак обігових коштів через існування у споживачів значної заборгованості зі сплати АТ «Облтеплокомуненерго» за спожиті енергоносії; існування різниці у тарифах, яка не компенсується відповідачу.

У відповіді на відзив позивач заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві, з таких підстав:

- позивач зазначає, що пеня за період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів нарахована відповідачу правомірно, оскільки це було передбачено договором про внесення змін від 19.04.2017 №80;

- щодо спливу позовної давності позивач вказує, що запис про неперебування відповідача у процедурі банкрутства до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не було внесено своєчасно, а позивач дізнався про це випадково, лише у листопаді 2019 року, зробивши витяг з ЄДР, після чого звернувся з відповідними запитами до Центру надання адміністративних послуг Чернігівської міської ради та АТ «Облтеплокомуненерго» з проханням надати пояснення щодо несвоєчасності внесення даних до ЄДР. Відповідно до листа відповідача від 13.12.2019 №2825 такий запис до ЄДР було внесено лише 10.10.2019, а отже позивач вважає, що саме з цієї дати повинен обчислюватись строк позовної давності.

Також позивач надав клопотання (пояснення), у яких зазначив, що згідно з умовами п. 3.2 договору про внесення змін та доповнень №73 від 01.09.2014 до Договору орендна плата перераховується щомісяця до 15 числа місяця, наступного за звітним, тобто орендна плата за звітний місяць, яка відображена в рахунку, вже скорегована на індекс інфляції за звітний місяць підлягає сплаті до 15 числа наступного місяця.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

28.06.2001 між Фондом комунального майна Чернігівської міської ради (далі Орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго» (далі Орендар) укладено договір № 2/348 оренди цілісного майнового комплексу (далі Договір оренди), відповідно до п. 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс теплопункти з обладнанням, елеваторні вузли та теплові мережі, приміщення та обладнання котелень (далі - Майно), склад і вартість якого визначено відповідно до наведених акта оцінки, протоколу про результати інвентаризації та передавального балансу, складеного станом на 01 червня 2001 року, залишкова вартість якого становить 14 323 768,48 грн (т. 1 а. с. 10-14).

28.06.2001 Фондом комунального майна Чернігівської міської ради та ВАТ «Облтеплокомуненерго» підписано акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу мереж та споруд, що забезпечує теплопостачання міста Чернігова (т. 1 а.с. 14 зворот).

У подальшому між сторонами укладались додаткові угоди до Договору оренди, договори про внесення змін та доповнень до Договору оренди, згідно з якими, зокрема, вносились зміни щодо розміру орендної плати, терміну його дії, а також Орендарю додатково передавалось в оренду майно, про що складались акти прийому-передачі майна комунальної власності.

Так, договорами про внесення змін та доповнень №73 від 01.09.2014 та №78 від 27.10.2016 Договір оренди викладено у новій редакції (т. 1 а. с. 169-172, а. с. 190-192) з наступними умовами:

1.1. Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс об`єкт теплопостачання житлового фонду та соціальної сфери (котельні, теплопункти з обладнанням та мережі) (далі Майно), склад і вартість якого визначено відповідно до Акта оцінки та висновку про вартість майна станом на 30 квітня 2016 року становить 86 795 560,76 грн.

Склад і вартість Об`єкта оренди може змінюватись у разі передачі за рішенням виконавчого комітету міської ради Орендодавцем Орендарю додаткового майна, що оформлюється договором про внесення змін та доповнень до Договору.

2.1. Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі Майна.

3.1. Орендна плата є платежем, який Орендар вносить Орендодавцю незалежно від наслідків господарської діяльності, і визначена на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна комунальної власності територіальної громади міста Чернігова, затвердженої рішенням міської ради від 30.07.2007 (19 сесія 5 скликання) зі змінами та доповненнями, і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) березень 2016 року - 816 811,31 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди жовтень 2016 року після її перегляду визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за квітень-жовтень 2016 року включно.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» індексація орендної плати призупинена.

3.2. Орендна плата перераховується Орендарем на рахунок Орендодавця №0002, отримувач УК у м. Чернігові/м. Чернігів/22080401, код 38054398, банк отримувача: ГУДКСУ у Чернігівській області м. Чернігів, МФО 853592, щомісяця, не пізніше 15 числа, наступного за звітним.

3.4. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується Орендодавцю відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

3.5. Розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, змін у складі та вартості Об`єкта оренди та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України та рішеннями міської ради з дня їх вступу в законну силу.

3.7. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплати заборгованості за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи пеню.

10.1. Строк дії цього Договору продовжено на 8 років 4 місяці з 01.09.2014 до 31.12.2022 включно.

Сторонами неодноразово вносились зміни до Договору оренди щодо розміру орендної плати шляхом укладання договорів про внесення змін та доповнень до Договору, зокрема:

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 79 від 23.11.2016 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) серпень 2016 року становить 817 662,63 грн. Орендна плата за перший місяць оренди листопад 2016 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за вересень-листопад 2016 року включно (т. 1 а.с. 193-195);

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 81 від 15.05.2017 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) січень 2017 року становить 850 292,83 грн. Орендна плата за перший місяць оренди лютий 2017 року після її перегляду визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за лютий 2017 року. Сторони домовились нарахування орендної плати у визначеному розмірі здійснити з 02.02.2017 (т. 1 а.с. 197-199);

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 82 від 14.09.2017 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) серпень 2017 року становить 908 852,98 грн. Орендна плата за перший місяць оренди вересень 2017 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за вересень 2017 року включно (т. 1 а. с. 200-202);

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 83 від 28.12.2017 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) листопад 2017 року становить 957 843,78 грн. Орендна плата за перший місяць оренди грудень 2017 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за грудень 2017 року включно (т. 1 а.с. 203-205);

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 84 від 23.02.2018 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) грудень 2017 року становить 987 983,86 грн. Орендна плата за перший місяць оренди лютий 2018 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за січень та лютий 2018 року включно (т. 1 а. с. 206-208);

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 85 від 07.06.2018 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) квітень 2018 року становить 1 046 653,30 грн. Орендна плата за перший місяць оренди червень 2018 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за травень та червень 2018 року включно (т. 1 а. с. 209-211);

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 86 від 27.12.2018 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) жовтень 2018 року становить 1 077 484,63 грн. Орендна плата за перший місяць оренди грудень 2018 року після її перегляду визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за листопад та грудень 2018 року включно. Сторони домовились нарахування орендної плати у визначеному розмірі здійснити з 01.12.2018 (т. 1 а.с. 212-213);

- відповідно до Договору про внесення змін та доповнень № 87 від 14.02.2019 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) грудень 2018 року становить 1 102 875,73 грн. Орендна плата за перший місяць оренди лютий 2019 року після її перегляду визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за січень та лютий 2019 року включно. Сторони домовились нарахування орендної плати у визначеному розмірі здійснити з 01.02.2019 (т. 1 а.с. 214-215);

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 88 від 07.03.2019 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) січень 2019 року становить 1 114 054,55 грн. Орендна плата за перший місяць оренди березень 2019 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за лютий, березень 2019 року включно. Сторони домовились нарахування орендної плати у визначеному розмірі здійснити з 01.03.2019 (т. 1 а.с. 216-221);

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 89 від 04.07.2019 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) травень 2019 року становить 1 150 530,15 грн. Орендна плата за перший місяць оренди липень 2019 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за червень та липень 2019 року включно (т. 1 а.с. 222-224);

- відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 90 від 30.08.2019 орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) липень 2019 року становить 1 143 329,97 грн. Орендна плата за перший місяць оренди серпень 2019 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за серпень 2019 року включно (т. 1 а.с. 225-227).

Договором про внесення змін та доповнень № 80 від 19.04.2017 доповнено п. 3.4. розділу 3 Договору оренди абзацом наступного змісту: «Під час провадження справи про банкрутство орендаря, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів нарахування пені зупиняється. Після припинення дії мораторію нарахування пені поновлюється на весь період дії мораторію, якщо інше не визначено Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (т. 1 а. с. 196).

Як вбачається з наданих виписок по рахунках, АТ «Облтеплокомуненерго» перерахував Фонду комунального майна Чернігівської міської ради орендну плату згідно з договором оренди цілісного майнового комплексу №2 від 28.06.2001, а саме: 19.04.2017 перераховано 200 000,00 грн, 26.04.2017 - 200 000,00 грн, 27.04.2017 - 300 000,00 грн, 30.06.2017 - 250 000,00 грн, 09.11.2017 - 1 800 000,00 грн, від 13.11.2017 - 100 000,00 грн, 14.11.2017 65 000,00 грн, 16.11.2017 35 000,00 грн, 18.12.2017 - 4 650 000,00 грн, 22.12.2017 - 350 000,00 грн, 26.12.2017 - 1 000 000,00 грн, 25.01.2018 - 460 000,00 грн, 26.02.2018 -480 000,00 грн, 29.03.2018 - 100 000,00 грн, 03.04.2018 - 100 000,00 грн, 11.04.2018 -100 000,00 грн, 19.04.2018 - 100 000,00 грн, 25.04.2018 - 700 000,00 грн, 17.05.2018 - 100 000,00 грн, 21.05.2018 - 500 000,00 грн, 24.05.2018 - 400 000,00 грн, 20.06.2018 - 500 000,00 грн, 24.09.2018 - 50 000,00 грн, 25.09.2018 - 50 000,00 грн, 23.11.2018 - 250 000,00 грн, 26.11.2018 - 100 000,00 грн, 28.11.2018 - 50 000,00 грн, 30.11.2018 - 100 000,00 грн, 07.12.2018 - 500 000,00 грн, 10.12.2018 - 1 000 000,00 грн, 12.12.2018 - 1 400 000,00 грн, 13.12.2018 - 100 000,00 грн, 14.12.2018 - 200 000,00 грн, 17.12.2018 - 200 000,00 грн, 18.12.2018 - 230 000,00 грн, 19.12.2018 - 370 000,00 грн, 20.12.2018 - 200 000,00 грн, 21.12.2018 - 200 000,00 грн, 22.12.2018 -1 150 000,00 грн, 27.12.2018 - 450 000,00 грн, 23.01.2019 - 1 000 000,00 грн, 28.01.2019 -100 000,00 грн, 11.02.2019 - 1 200 000,00 грн, 21.02.2019 - 300 000,00 грн, 25.02.2019 -300 000,00 грн, 26.02.2019 - 200 000,00 грн, 27.02.2019 - 200 000,00 грн, 11.03.2019 - 500 000,00 грн, 12.03.2019 - 650 000,00 грн, 22.03.2019 - 150 000,00 грн, 28.03.2019 - 200 000,00 грн, 09.04.2019 - 1 100 000,00 грн, 18.04.2019 - 675 000,00 грн, 27.05.2019 - 350 000,00 грн, 28.05.2019 - 200 000,00 грн, 29.05.2019 - 100 000,00 грн, 30.05.2019 - 100 000,00 грн, 27.06.2019 - 200 000,00 грн, 24.07.2019 - 100 000,00 грн, 29.07.2019 - 100 000,00 грн, однак оплата була здійснена з порушенням строків, встановлених у Договорі оренди, та не у повному обсязі.

Відповідно до листа Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 09.12.2019 №10-06/6046 на підставі ухвали Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 у справі №927/16/6б/13 державним реєстратором до ЄДР внесено запис про порушення провадження у справі про банкрутство АТ «Облтеплокомуненерго». Ухвалою Господарського суду від 23.01.2018 у справі 927/16/6б/13, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018, заяву ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс» про порушення справи про банкрутство АТ «Облтеплокомуненерго» залишено без розгляду, однак копія цієї постанови державному реєстратору не надсилалась. Після того як уповноваженим заявником подано на державну реєстрацію змін відомостей про юридичну особу АТ «Облтеплокомуненерго» необхідний пакет документів така інформація була внесена до ЄДР (т. 1 а.с. 231).

Отже, у період з 18.01.2013 до 23.01.2018 відповідач перебував у процедурі банкрутства.

У зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідачем орендної плати позивач нарахував відповідачу пеню за період з 19.04.2017 по 31.10.2019 у розмірі 2 492 373,65 грн.

Позивач на адресу відповідача направив лист від 05.12.2019 № 7-3/703, у якому запропонував останньому сплатити заборгованість по пені в сумі 2 492 373,65 грн до 30.12.2019 (т. 1 а. с. 228).

На вказаний лист відповідач на адресу позивача направив лист-відповідь від 26.12.2019 №2921, у якому зазначив, що ст. 19 Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено імперативну заборону на нарахування пені за весь період дії мораторію; вимоги щодо сплати пені в сумі 2 492 373,65 грн, розрахованої у порядку п. 3.4 розділу Договору в період дії мораторію, є безпідставними, а тому не можуть бути задоволені (т. 1 а.с. 229).

Також відповідач своїм листом від 13.12.2019 №2825 повідомив голову Фонду комунального майна Чернігівської міської ради про те, що 10.10.2019 внесено запис до розділу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відсутності даних про перебування юридичної особи - АТ «ОТКЕ» у процесі провадження у справі про банкрутство, санації, зокрема відомості про розпорядника майна, санатора (т. 1 а.с. 230).

Відмова відповідача у сплаті пені, нарахованої за період з 19.04.2017 по 31.10.2019 у розмірі 2 492 373,65 грн, стала підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічну норму містить ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, згідно з якою за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Разом із тим передача в оренду майна, яке є комунальною власністю, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання такого майна, регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (тут і далі Закон, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 1 ст. 12 вказаного Закону визначено, що договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендодавцями є органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктом 1 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Частиною 3 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" однією із істотних умов договору оренди державного майна є орендна плата з урахуванням її індексації.

Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі (ч. 1, 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановив суд, відповідач несвоєчасно та не у повному обсязі здійснював сплату орендної плати за Договором оренди, у зв`язку з чим позивач нарахував та заявив до стягнення 2 492 373,65 грн пені за період з 19.04.2017 по 31.10.2019.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зі ст. 230 Господарського кодексу України випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Суд, здійснивши перевірку розрахунку заявленої до стягнення пені, з урахуванням визначеного позивачем періоду та сум, дійшов висновку про неправильне її нарахування, з огляду наступне.

Відповідно до п. 3.4 Договору оренди у редакції договорів про внесення змін та доповнень №78 від 27.10.2016 орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується Орендодавцю відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Також договором про внесення змін та доповнень № 80 від 19.04.2017 доповнено п. 3.4. розділу 3 Договору оренди абзацом наступного змісту: «Під час провадження справи про банкрутство орендаря, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів нарахування пені зупиняється. Після припинення дії мораторію нарахування пені поновлюється на весь період дії мораторію, якщо інше не визначено Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, до яких віднесено, зокрема, свободу договору.

Відповідно до положень статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно з ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6 і 627 Цивільного кодексу України визначає, що свобода договору полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів і погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору у Цивільному кодексу України, законодавець разом із тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12, у постанові Верховного Суду від 13.08.2019 у справі №914/1087/18.

При цьому сторонами самостійно було передбачено проведення нарахування пені лише у тому випадку, якщо інше не визначено Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Суд встановив, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 у справі №927/16/6б/13 за заявою ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс» порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Облтеплокомуненерго». Одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство був введений мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.01.2018 у справі №927/16/6б/13 заяву ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс» про порушення справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" залишено без розгляду.

Відповідно до ч. 4, 7 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (тут і далі - у редакції Закону, чинній до 19.01.2013, яка застосовується до спірних правовідносин) мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство. Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Отже, з 18.01.2013 до 23.01.2018 стосовно відповідача діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов`язання та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Згідно з абзацом 2 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Тобто вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов`язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про стягнення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.12.2012 у справі №5/34-09, від 12.03.2013 у справі 29/5005/16170/2011 від 01.10.2013 у справі №28/5005/3240/2012, Верховного Суду від 30.05.2018 у справі 26/48/09-910/2433/16, від 07.11.2019 у справі №922/2781/18.

Отже, умова договору про поновлення нарахування пені на весь період дії мораторію застосовується лише в тій частині, що не суперечить положенням ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка є імперативною.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивач неправомірно нарахував відповідачу пеню за період з 19.04.2017 по 23.01.2018, оскільки у цей час діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів, а отже і діяла заборона на нарахування пені.

Отже, позовні вимоги в частині нарахування пені за період з 19.04.2017 по 23.01.2018 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Першим днем прострочення грошового зобов`язання зі сплати орендної плати, з якого підлягає нарахування пеня є 24.01.2018.

Щодо решти пені, нарахованої за період з 24.01.2018 по 31.10.2019, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наданого розрахунку пені, станом на 16.01.2018 заборгованість відповідача зі сплати орендної плати становила 1 937 938,42 грн і складалась з частини несплаченої орендної плати за жовтень 2017 року в сумі 33 811,25 грн, несплаченої орендної плати за листопад 2017 року в сумі 946 597,79 грн та за грудень 2017 року в сумі 957 529,38 грн. Платіжним дорученням №236 від 25.01.2018 позивачем сплачено кошти у розмірі 460 000,00 грн, які були зараховані позивачем у рахунок погашення залишку орендної плати за жовтень 2017 року у розмірі 33 811,25 грн та часткове погашення орендної плати за листопад 2017 року у розмірі 426 188,75 грн.

АТ «Облтеплокомуненерго» надало журнал-ордер по партнеру Фонду комунального майна Чернігівської міської ради за період з 01.12.2016 по 31.10.2019 та свій контррозрахунок нарахувань та оплат по Договору від 28.06.2001, у яких відповідач вказав розміри орендної плати по місяцям і здійснені ним оплати.

Дослідивши наданий контррозрахунок, судом встановлено, що за даними відповідача заборгованість з орендної плати станом на 16.01.2018 становила заборгованість за жовтень 2017 року в сумі 33 811,25 грн, за листопад 2017 року в сумі 946 597,79 грн та за грудень 2017 року в сумі 957 529,38 грн.

Отже, розмір заборгованості з орендної плати, визначений позивачем відповідно до умов Договору від 28.06.2001 (із змінами до нього) з урахуванням корегування орендної плати на індекс інфляції, станом на січень 2018 року повністю відповідає розмірам заборгованості, наведеним самим відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Представник відповідача вважає, що Фонд неправомірно здійснив нарахування пені на розмір орендної плати з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 16 числа кожного місяця. Так, за словами представника відповідача, індекс інфляції публікується кожного місяця після 15 числа, тобто після встановленого строку для виконання ним своїх зобов`язань, а тому він не міг сплачувати орендну плату з урахуванням її корегування у цей строк. Крім того, представник відповідача вважає, що позивач повинен був виставляти рахунки на суму доплати, яка виникла внаслідок корегування орендної плати.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Враховуючи те, що відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з обставиною щодо неправомірності здійснення нарахування позивачем пені на розмір орендної плати з урахуванням корегування її на індекс інфляції, починаючи з 16 числа кожного місяця, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, оскільки відповідач не довів, що не заперечив проти цієї обставини, з підстав, що не залежали від нього.

Разом з тим, суд зазначає, що умовами Договору з урахуванням договорів про внесення змін передбачено перерахування орендної плати Орендарем на розрахунковий рахунок Орендодавця, однак не передбачено виставлення будь-яких рахунків Орендодавцем, у тому числі на суму доплати, яка виникла внаслідок корегування орендної плати на індекс інфляції.

Відповідно до Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна комунальної власності територіальної громади міста Чернігова, затвердженої рішенням Чернігівської міської ради від 30.07.2007 (з подальшими змінами) (далі Методика) розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

За даними Державної служби статистики України індекси інфляції (індекси споживчих цін) в 2018 та 2019 роках були опубліковані не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним.

Отже, відповідач у встановлений у Договорі строк, тобто до 15 числа, наступного за звітним, міг і повинен був самостійно здійснювати корегування орендної плати на індекс інфляції та сплачувати її у такому розмірі.

Таким чином, суд вважає, що нарахування позивачем пені на розмір орендної плати з урахуванням її індексації є правомірним.

Стосовно заперечень відповідача щодо неправильності здійснення позивачем розрахунку пені через неврахування дат (періодів) виконання відповідачем кожного відповідного зобов`язання зі сплати орендної плати по кожному звітному місяцю; незарахування зазначених АТ «Облтеплокомуненерго» у платіжних дорученнях призначення платежу, за які звітні місяці здійснювалось виконання відповідного зобов`язання; нарахування пені за загальний період з 19.04.2017 по 31.10.2019 без застосування вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, окремо по кожному зобов`язанню суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Умовами Договору не передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду, а відтак нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Законом не встановлено єдиного способу обрахування пені. Визначальним у даному випадку є дотримання шестимісячного строку такого нарахування на кожен окремий період виникнення заборгованості.

З наданого розрахунку пені вбачається, що позивач здійснив її нарахування окремо на заборгованість, яка існувала станом на певні дати цього місяця, а не окремо по кожному зобов`язанню за відповідний період. При цьому при здійсненні нарахування пені у такий спосіб позивачем дотримано шестимісячного строку, встановленого ч. 6 ст. 632 Господарського кодексу України, по кожному із періодів простроченої заборгованості, що входить до складу загальної заборгованості на відповідний місяць нарахування пені.

Тобто по жодному із періодів прострочення орендної плати пеня більш ніж за шість місяців не нараховувалась.

Враховуючи те, що при нарахуванні пені позивач врахував здійснені відповідачем сплати орендної плати, строк її нарахування по окремому зобов`язанню не перевищує шість місяців, суд вважає, що обраний позивачем спосіб відповідає вимогам чинного законодавства та правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 07.06.2019 у справі 910/23911/16 та від 12.03.2020 у справі №907/65/18, оскільки в останніх не йде мови про неможливість обрання такого (спірного) способу нарахування, а лише про обов`язок дотримання строку здійснення нарахування пені.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку пені, нарахованої позивачем за період з 24.01.2018 по 31.10.2019 дійшов висновку про неправильне її нарахування через те, що при визначенні розміру пені позивач використовував відсоток пені за один день, який внаслідок його округлення вплинув і на загальний розмір пені.

За перерахунком суду розмір пені: за період з 24.01.2018 по 31.01.2018 становить 10 853,82 грн; з 01.02.2018 по 28.02.2018 46 630,06 грн (за розрахунком позивача 46 804,92 грн); з 01.03.2018 по 31.03.2018 57 272,87 грн (за розрахунком позивача 57 189,53 грн); з 01.04.2018 по 30.04.2018 55 330,62 грн (за розрахунком позивача 55 241,12 грн); з 01.05.2018 по 31.05.2018 58 722,03 грн (за розрахунком позивача 58 627,04 грн); з 01.06.2018 по 30.06.2018 60 869,17 грн (за розрахунком позивача 60 770,71 грн); з 01.07.2018 по 31.07.2018 85 399,93 грн (за розрахунком позивача 85 424,69 грн); з 01.08.2018 по 31.08.2018 117 131,77 грн (за розрахунком позивача 117 265,63 грн); з 01.09.2018 по 30.09.2018 145 575,79 грн (за розрахунком позивача 146 055,05 грн); з 01.10.2018 по 31.10.2018 178 161,62 грн (за розрахунком позивача 178 829,72 грн); з 01.11.2018 по 30.11.2018 185 420,66 грн (за розрахунком позивача 186 115,99 грн); з 01.12.2018 по 31.12.2018 135 994,57 грн (за розрахунком позивача 136 504,54 грн); з 01.01.2019 по 31.01.2019 73 735,19 грн (за розрахунком позивача 74 011,69 грн); з 01.02.2019 по 28.02.2019 48 922,97 грн (за розрахунком позивача 49 106,44 грн); з 01.03.2019 по 31.03.2019 25 396,17 грн (за розрахунком позивача 25 491,39 грн); з 01.04.2019 по 30.04.2019 7 710,27 грн (за розрахунком позивача 7 739,17 грн); з 01.05.2019 по 31.05.2019 15 280,65 грн (за розрахунком позивача 15 298,10 грн); з 01.06.2019 по 30.06.2019 27 162,30 грн (за розрахунком позивача 27 193,34 грн); з 01.07.2019 по 31.07.2019 55 612,21 грн (за розрахунком позивача 55 595,11 грн); з 01.08.2019 по 31.08.2019 82 852,43 грн (за розрахунком позивача 82 718,40 грн); з 01.09.2019 по 30.09.2019 108 612,51 грн (за розрахунком позивача 108 165,45 грн); з 01.10.2019 по 31.10.2019 142 069,92 грн (за розрахунком позивача 141 605,59 грн).

Таким чином, за періоди з 01.03.2018 по 31.03.2018, з 01.04.2018 по 30.04.2018, з 01.05.2018 по 31.05.2018, з 01.06.2018 по 30.06.2018, з 01.07.202019 по 31.07.2019, з 01.08.2019 по 31.08.2019, з 01.09.2019 по 30.09.2019, з 01.10.2019 по 31.10.2019 розмір пені, перерахований судом, є більшим ніж нараховано позивачем, а за інші навпаки меншим.

За приписами ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог та не може самостійно змінювати предмет позову, а також беручи до уваги обраний позивачем спосіб нарахування пені, суд вважає, що за періоди, у яких перерахована судом сума є вищою ніж нарахована позивачем, обґрунтованим є врахування пені саме у заявленому позивачем розмірі.

Отже, стягненню з відповідача підлягає пеня за період з 24.01.2018 по 31.10.2019, розмір якої за перерахунком суду становить 1 723 288,72 грн.

Разом з тим, відповідач заявив про сплив позовної давності за вимогами про стягнення пені, нарахованої за період до 30.03.2019.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992).

Частиною 5 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з позовної заяви, підставами для нарахування пені відповідача слугували: несвоєчасне виконання відповідачем свого обов`язку щодо сплати орендної плати та припинення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного у справі про банкрутство відповідача, відповідно до п. 3.4 договору про внесення змін та доповнень №80 від 19.04.2017.

При цьому позивач зазначає, що про неперебування відповідача у процедурі банкрутства, а відтак і припинення дії мораторію на задоволення вимоги кредиторів, дізнався випадково, лише у листопаді 2019 року, зробивши витяг з ЄДР, після чого звернувся з відповідними запитами до Центру надання адміністративних послуг Чернігівської міської ради та АТ «Облтеплокомуненерго» з проханням надати пояснення щодо несвоєчасності внесення даних до ЄДР. Відповідно до листа відповідача від 13.12.2019 №2825 такий запис до ЄДР було внесено лише 10.10.2019.

Відповідно до п. 28 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, дані про перебування юридичної особи у процесі провадження у справі про банкрутство, санації, у тому числі відомості про розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі, зокрема, документів, що подаються заявником для державної реєстрації; судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо провадження у справах про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, прийнятих відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до листа Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 09.12.2019 №10-06/6046 на підставі ухвали Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 у справі №927/16/6б/13 державним реєстратором до ЄДР внесено запис про порушення провадження у справі про банкрутство АТ «Облтеплокомуненерго». Ухвалою Господарського суду від 23.01.2018 у справі 927/16/6б/13, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018, заяву ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс» про порушення справи про банкрутство АТ «Облтеплокомуненерго» залишено без розгляду, однак копія цієї постанови державному реєстратору не надсилалась. Після того як уповноваженим заявником подано на державну реєстрацію змін відомостей про юридичну особу АТ «Облтеплокомуненерго» необхідний пакет документів така інформація була внесена до ЄДР.

Також відповідач своїм листом від 13.12.2019 №2825 повідомив голову Фонду комунального майна Чернігівської міської ради про те, що 10.10.2019 внесено запис до розділу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відсутності даних про перебування юридичної особи - АТ «ОТКЕ» у процесі провадження у справі про банкрутство, санації, зокрема відомості про розпорядника майна, санатора.

Таким чином, з наданих листів вбачається, що відомості про відсутність перебування АТ «Облтеплокомуненерго» у процедурі банкрутства на підставі ухвали Господарського суду Чернігівської області від 23.01.2018 у справі №927/16/6б/13 були внесені до ЄДР лише 10.10.2019.

При цьому, як зазначає позивач, він щомісяця самостійно здійснював перевірку інформації щодо знаходження відповідача у процедурі банкрутства шляхом відслідковування відомостей у ЄДР.

Представник відповідача вважає, що такі відомості позивач міг отримати з інших джерел, зокрема з Єдиного державного реєстру судових рішень.

На думку суду, достатнім і розумним є моніторинг відповідної інформації саме з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і саме з внесенням відповідної інформації в ЄДР слід пов`язувати те, коли саме особа довідалась та/або могла довідатись про порушення свого права.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Отже, позивач не був зобов`язаний перевіряти інформацію щодо перебування відповідача у процедурі банкрутства з усіх існуючих в країні джерел, у всіх реєстрах або запитувати постійно таку інформацію у відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день внесення державним реєстратором до ЄДР запису по неперебування відповідача у процедурі банкрутства, здійсненого на підставі ухвали Господарського суду Чернігівської області від 23.01.2018 у справі №927/16/6б/13, тобто 10.10.2019.

З огляду на викладене, з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, а також принципи справедливості, добросовісності і розумності, виходячи з фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про поважність причин пропущення позивачем позовної давності стосовно вимог щодо нарахування пені з 24.01.2018 по 30.03.2019 та необхідність захисту порушеного права позивача.

Крім того, відповідач просить зменшити розмір пені до 1%.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру пені відповідач послався, зокрема, на те, що основним видом статутної діяльності АТ «Облтеплокомуненерго» є постачання та транспортування теплової енергії та гарячої води для потреб населення м. Чернігова та Чернігівської області, а тому основним джерелом доходу є кошти, що надійшли за надані послуги від споживачів (населення). Збільшення фінансового навантаження на населення через зростання з 01.11.2018 вартості газу та з 01.01.2019 комунальних тарифів, зменшення на 45-47% кількості домогосподарств, які отримували субсидії на оплату житлово-комунальних послуг у опалювальному сезоні 2018-2019 років у порівнянні з попереднім періодом, а також часткове нецільове використання населення коштів монетизованої субсидії призвели до критичного зростання заборгованості за житлово-комунальні послуг. Відповідач зазначає, що інформаційно-роз`яснювальна та претензійно-позовна компанія, що проводилась АТ «Облтеплокомуненерго» для поліпшення розрахунків мешканців за спожиті житлово-комунальні послуги, ситуацію з наявними боргами не виправила. Відповідач наводить дані щодо заборгованості населення за послуги теплопостачання, а саме: станом на 01.01.2018 48,6 млн грн, у тому числі м. Чернігів - 43,1 млн грн; станом на 01.01.2019 119,5 млн грн, у тому числі м. Чернігів - 104,8 млн грн; станом на 01.02.2019 155,6 млн грн, у тому числі м. Чернігів - 137,3 млн грн; станом на 01.03.2019 176,4 млн грн, у тому числі м. Чернігів 154,5 млн грн; станом на 01.04.2019 174,3 млн грн, у тому числі м. Чернігів 153,1 млн грн; станом на 01.05.2019 143,6 млн грн, у тому числі м. Чернігів 126,3 млн грн; станом на 01.08.2019 101,6 млн грн, у тому числі м. Чернігів 87,8 млн грн. Також відповідач посилається на існування різниці у тарифах, що станом на початок 2019 року складала 211 млн грн, у тому числі по населенню 142,9 млн грн, яка не компенсується відповідачу.

За змістом ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

На підтвердження тяжкого фінансового стану відповідач надав, зокрема, копії довідок АТ «Облтеплокомуненерго» про заборгованість бюджетів різних рівнів перед відповідачем, довідку про середній відсоток розподілу коштів на користь АТ «Облтеплокомуненерго» за постановою КМУ від 18.06.2014 №217, інформацію про основні напрямки використання коштів АТ «Облтеплокомуненерго», інформації про надходження коштів на рахунки із спеціальним режимом використання АТ «Облтеплокомуненерго» за період січень 2017 року грудень 2019 року, протоколи комісії з узгодження обсягу заборгованості з різниці в тарифах від 26.07.2017 №11, 12, звернення Чернігівської міської ради до Кабінету Міністрів України щодо необхідності термінового вирішення проблемних питань в галузі теплогенерації, баланси (звіти про фінансовий стан) на 31.12.2017, на 31.12.2018, на 31.12.2019.

При розгляді клопотання про зменшення розміру пені суд врахував, що: основним видом діяльності відповідача є постачання та транспортування теплової енергії та гарячої води для потреб населення м. Чернігова та Чернігівської області; здійснення орендної плати значною мірою залежить від розрахунків споживачів з відповідачем за спожиту теплову енергію; негативна ситуація, що існує в країні у сфері оплати з житлово-комунальних послуг, є загальновідомою обставиною; водночас відповідачу потрібні грошові кошти, зокрема, на підтримання технологічного процесу виробництва теплової енергії з метою забезпечення своєчасного та належного надання відповідних послуг.

При цьому наявність значної заборгованості споживачів перед відповідачем без порівняння з іншими фінансовими показниками діяльності підприємства (загальні валові обсяги, інша дебіторська та кредиторська заборгованість тощо) за відсутності інших документів, які підтверджують збиткову господарську діяльність відповідача і реальну неможливість здійснення орендної плати, не можуть беззаперечно свідчити про вкрай тяжкий фінансовий стан та про відсутність вини у відповідача щодо проведення своєчасних розрахунків з позивачем.

Так, відповідачем не надано доказів об`єктивної неможливості своєчасного здійснення розрахунків, зокрема, відсутності коштів на інших (поточних) рахунках підприємства, у тому числі неможливості залучення кредитних коштів; ведення належної претензійно-позовної діяльності щодо стягнення дебіторської заборгованості у примусовому порядку; оскарження неправомірної бездіяльності Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо своєчасного визначення нормативів перерахування коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу.

Крім того, укладаючи Договір з позивачем, відповідач повинен був усвідомлювати, що несвоєчасність сплати орендної плати зумовлює обов`язок сплатити нараховані штрафні санкції (пеню), що прямо передбачено пунктом 3.4 Договору.

У свою чергу, несвоєчасне надходження цих коштів до місцевого бюджету призводить до неможливості своєчасного, запланованого використання цих коштів в інтересах територіальної громади міста, а відтак таким порушує інтереси мешканців міста.

Разом з тим, суд вважає, що зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

За наведених обставин, суд вважає необґрунтованим клопотання відповідача про зменшення пені до 1%, що становить 17 232,89 грн, але дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, дійшов висновку, що справедливим і розумним буде зменшення розміру пені до 500 000,00 грн, а відтак клопотання відповідача підлягає лише частковому задоволенню.

При цьому доказів понесення позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах ним не доведено, а тому суд вважає, що для позивача не матиме негативних наслідків позбавлення його можливості стягнення пені у розмірі 1 223 288,72 грн (1 723 288,72 - 500 000).

Отже, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням перерахованої судом суми та зменшенням її розміру, становить 500 000,00 грн.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судовий збір покладається на відповідача без урахування зменшення штрафних санкцій.

Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача становить 25 849,34 грн (1 723 288,72Ч1,5%).

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (, вул. Реміснича, 55-б, м. Чернігів, 14000) на користь Фонду комунального майна Чернігівської міської ради (, вул. Мстиславська, 8, м. Чернігів, 14000) 500 000,00 грн пені та 25 849,34 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

У зв`язку з перебуванням судді Шморгуна В.В. у відпустці, відповідно до ч. 4 ст. 116 ГПК України повне рішення складено 21.10.2020.

Суддя В. В. Шморгун