РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2020 м. КиївСправа № 910/4454/20

За позовом: комунального підприємства "КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ";

до: приватного акціонерного товариства "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВМІСЬКБУД";

про: стягнення 368.344,01 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Комунальне підприємство "КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до приватного акціонерного товариства "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВМІСЬКБУД" (далі - відповідач) про стягнення 368.344,01 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором про надання місця в колекторі та оплату витрат за утримання, технічне обслуговування та ремонт внутрішньоквартального колектора по проспекту Правди, 19 від 29.12.2006 № 06/12К, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 368.344,01 грн., з яких: 317.018,40 грн. - основна заборгованість, 4.137,99 грн. - пеня, 14.750,05 грн. - 3 % річних та 32.437,57 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4454/20 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням повідомлення про перехід мереж іншому балансоутримувачу. Також в поданому відзиві відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій вказано про чинність укладеного між сторонами спору договору на підставі рішення господарського суду м. Києва від 17.04.2014 № 910/943/14 про спонукання укласти додаткову угоду до договору, а також про те, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки останній має відраховуватись з 25.04.2018 (з моменту прийняття постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, якою залишено без змін рішення господарського суду м. Києва від 23.03.2017 у справі 910/140/17 та постанову КАГС від 01.08.2017 № 910/140/17).

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав про те, що відповідно до п. 2.1.1 договору від 29.12.2006 № 06/12К власник колектора зобов`язується надавати місце для прокладки інженерних мереж, проте, в даному випадку, в колекторі, визначеному договором від 29.12.2006 № 06/12К були прокладені теплові та електричні мережі. Відтак, відповідач не є власником інженерних мереж, які знаходяться в колекторі визначеному договором від 29.12.2006 № 06/12К.

Приписами частини 2 другого розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 № 731-ІХ (далі - Закон № 731-ІХ) встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Закон № 731-ІХ набрав чинності 17.07.2020.

Відтак, останній день процесуальних строків, з урахуванням пункту 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, є 06.08.2020.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як власником, та відповідачем, як користувачем, укладено договір про надання місця в колекторі та оплату витрат за утримання, технічне обслуговування та ремонт внутрішньоквартального колектора по проспекту Правди, 19 від 29.12.2006 № 06/12К (далі - Договір), предметом якого є надання місця у власника для розміщення інженерних мереж користувача та оплата останнім витрат за утримання, технічне обслуговування і ремонт внутрішньоквартального колектора (розділ 1 та 2 Договору).

Розділом 2 Договору сторони визначили обов`язки сторін, а саме, зокрема:

- позивач зобов`язується надавати місце для прокладки інженерних мереж у колекторі, проводити технічне обслуговування і утримання внутрішньоквартального колектора, що вказаний в Додатку 2 до цього Договору (п. 2.1.1. Договору);.

- позивач зобов`язується утримувати в належному стані колектор, згідно з встановленими технічними вимогами, вживати заходи проти порушення конструкції, технічного стану мереж користувача з боку інженерних мереж інших організацій, яким надане місце в колекторі (п. 2.1.5. Договору);

- відповідач зобов`язується проводити своєчасне виконання розрахунків з власником по сплаті на утримання, технічне обслуговування та ремонт внутрішньоквартального колектора у відповідності з порядком, визначеним цим Договором (п. 2.2.3. Договору).

Пунктом 3.1.1. Договору визначено, що позивач має право змінювати вартість витрат за технічне обслуговування та ремонт внутрішньоквартального колектора протягом дії терміну Договору в залежності від зміни економічної ситуації і пов`язаних з нею індексацією цін, мінімальної заробітної плати, ставок відрахувань в державні фонди, змін вартості матеріалів, транспорту, енергоносіїв, а також зміни структури витрат на технічне обслуговування колектора, зростання обсягів робіт, надане місце в колекторі для прокладки нових мереж та ін. (п. 3.1.1 Договору).

Положеннями п. 4.6. Договору передбачено, що у випадку передачі мереж на баланс іншому балансоутримувачу, який буде здійснювати подальшу оплату витрат за технічне обслуговування, відповідач зобов`язаний повідомити позивача про це письмово протягом 14 календарних днів.

Розділом 5 Договору сторони передбачили порядок розрахунків, а саме, зокрема:

- протягом 10 днів після закінчення кожного поточного місяця відповідач проводить розрахунок із позивачем на підставі підписаних актів виконаних робіт, згідно з розрахунком, наведеним у додатку 2, в якому врахована вартість утримання та технічного обслуговування внутрішньоквартальних колекторів, погоджена протоколом додаток 1 до договору (п. 5.1. Договору);

- за несвоєчасне виконання розрахунків з позивачем відповідач сплачує пеню в розмірі 0,5% за кожний прострочений день, але не більше 2-х облікових ставок НБУ, що діяли на час сплати (п. 5.3. Договору).

Умовами п. 7.1. Договору передбачено, що Договір набирає чинності з 29.12.2006 та діє до 31.12.2007.

Відповідно до п. 7.2 Договору якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявила про його розірвання, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік.

Додатком від 05.06.2012 № 2 до Договору визначена сума нарахувань за місяць в розмірі 7.925,46 грн.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Рішенням господарського суду м. Києва від 23.03.2017 у справі № 910/140/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 25.04.2018 (далі - Рішення), з відповідача стягнута заборгованість за укладеним між сторонами спору Договором в період з січня 2013 по жовтень 2016.

Приписами частини 4 статті 75 Господарського кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, позивач, на виконання своїх зобов`язань за Договором та на його умовах, надав відповідачу послуги за Договором в період з листопада 2016 по січень 2020 на загальну суму 317.018,40 грн. відповідно до актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) в період з листопада 2016 по січень 2020, які підписані позивачем, скріплені відбитками печаток останнього та наявні в матеріалах справи.

Вказані вище акти були направлені на адресу місцезнаходження відповідача, що підтверджується реєстрами відправленої кореспонденції з поштовими квитанціями та списками направлення поштової кореспонденції, які наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій.

Рішенням, зокрема, встановлено: "з аналізу змісту пункту 5.1 Договору вбачаться, що акти виконаних робіт не визначені сторонами відкладальною обставиною, у зв`язку з чим їх необґрунтоване непідписання відповідачем за первісним позовом не звільняє від обов`язку здійснення розрахунків за послуги згідно з умовами спірного договору.".

Таким чином, надання позивачем відповідачу послуг за укладеним між сторонами спору Договором в період з листопада 2016 по січень 2020 фактично підтверджується вказаними вище актами здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Приймаючи до уваги відсутність оплати відповідачем отриманих послуг, позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості від 13.07.2016 № 155/1/03-4323, яка отримана відповідачем 18.07.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії. Проте, вказана вимога залишена відповідачем без виконання.

Вказані обставини призвели до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за укладеним між сторонами спору Договором в сумі 317.018,40 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені в розмірі 4.137,99 грн., а також вимоги про стягнення 3 % річних в сумі 14.750,05 грн. та інфляційних втрат в сумі 32.437,57 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням наступного.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 256, 257 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до Рішення, з відповідача стягнута заборгованість за Договором в період з січня 2013 по жовтень 2016.

Відповідно до штампу вхідної кореспонденції, позовна заява подана позивачем нарочно до господарського суду 31.03.2020.

Приймаючи до уваги період стягнення з відповідача заборгованості за Договором за Рішенням (з січня 2013 по жовтень 2016) та період, заявлений позивачем у даній справі (з листопада 2016 по січень 2020), строк позовної давності по заборгованості відповідача за укладеним між сторонами спору Договором за даним позовом, а саме за:

- 11.2016 - закінчився 11.2019;

- 12.2016 - закінчився 12.2019;

- 01.2017 - закінчився 01.2020;

- 02.2017 - закінчився 02.2020;

- 03.2017 - закінчився 31.03.2020.

Відтак, сума основної заборгованості, заявленої до позивачем до стягнення, за вказаний вище період, задоволенню не підлягає.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості за Договором в період з 04.2017 по 01.2020 в сумі 269.465,64 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості підлягає задоволенню в період з 04.2017 по 01.2020 в сумі 269.465,64 грн.

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи з наведених вище норм права, перебіг періоду прострочення відповідачем грошового зобов`язання за Договором починається з першого дня, за терміном, коли зобов`язання мало бути виконано, а також виходячи з припису ч. 6 ст. 232 ГК України, пеня нараховується за шість місяців прострочення виконання зобов`язання, починаючи з першого дня такого прострочення.

Суд, дослідивши здійснений позивачем розрахунок пені, визнав його частково арифметично невірним виходячи з припису ч. 6 ст. 232 ГК України.

Проте, з огляду на те, що за розрахунками суду сума пені перевищує суму, заявлену позивачем до стягнення, позовна вимога про стягнення з відповідача пені в сумі 4.137,99 грн. підлягає задоволенню повністю.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги те, що заявлена позивачем основна заборгованість задоволена в період з 04.2017 по 01.2020 та приймаючи до уваги положення пункту 5.1 Договору, нарахування 3 % річних має бути здійснене з 11.05.2017 (за 04.2017).

Відтак, за розрахунками позивача, вимога про стягнення з відповідача 3 % річних в період з листопада 2016 по березень 2017 задоволенню не підлягає.

Решта розрахунку 3 % річних в період з квітня 2017 по січень 2020 є вірною (приймаючи до уваги те, що прострочення за квітень 2017 позивач розраховує з 23.05.2017).

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача 3 % річних підлягає задоволенню в сумі 11.174,32 грн. в період з квітня 2017 по січень 2020.

Приймаючи до уваги те, що заявлена позивачем основна заборгованість задоволена в період з 04.2017 по 01.2020 та приймаючи до уваги положення пункту 5.1 Договору, нарахування інфляційних втрат має бути здійснене з 11.05.2017 (за 04.2017).

Відтак, за розрахунками позивача, вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат в період з листопада 2016 по березень 2017 задоволенню не підлягає.

Решта розрахунку інфляційних втрат в період з травня 2017 по січень 2020 є вірною (приймаючи до уваги те, що прострочення за квітень 2017 позивач розраховує з 23.05.2017 та решту кількості днів у місяці (травні 2017 - 9), а нарахування інфляційних втрат вважається правомірним при простроченні понад 15 днів у місяці.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає задоволенню в сумі 19.927,68 грн. в період з травня 2017 по січень 2020 (фактичний розрахунок, враховуючи п. 5.1 Договору, з 06.2017 по 02.2020).

Заперечення відповідача, викладені в поданих до суду заявах по суті спору судом відхилені, оскільки аналогічні заперечення були відхилені у Рішенні, а саме:

"Користувач повідомив належним чином про перехід даних мереж іншому балансоутримувачу листом від 01.10.2014 року за №04864/0/2-14 та просив Договір вважати припиненим. Оскільки об`єкт зазначеного Договору перейшов до іншого балансоутримувача, тому подальше стягнення оплати на витрати по обслуговуванню колектора з позивача за зустрічним позовом вважається безпідставним, оскільки останній не є фактичним користувачем колектора. Тобто зобов`язання по Договору позивача за зустрічним позовом є припиненими."

"Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2014 року у справі №910/943/14 за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" до Публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" про спонукання укласти додаткову угоду №2 до договору №06/12К від 29.12.2006 року, яке залишене в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 року, яка в свою чергу залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 01.07.2015 року, позов задоволено частково, визнано укладеною додаткову угоду №2 до договору №06/12К від 29.12.2006 року, в редакції, що викладена в резолютивній частині рішення, з дня набрання рішенням чинності.

Таким чином станом на 11.03.2015 року були внесені зміни в договір, що підтверджує його чинність станом на момент розгляду даної справи судом. При цьому, з рішення суду від 17.04.2014 року у справі №910/943/14 не вбачається, що відповідач у своїх запереченнях посилався на припинення дії спірного договору з жовтня 2014 року."

"Суд відхиляє заперечення відповідача за первісним позовом щодо передачі колектору на баланс ПАТ "Київенерго", оскільки надані відповідачем за первісним позовом до зустрічного позову акти приймання-передачі не підтверджують передачу колектору саме за спірним договором, зі змісту актів вбачається, що вони стосуються теплових мереж, натомість договором №06/12К від 29.12.2006 року передбачено надання місця в колекторі для електричних мереж відповідача за первісним позовом, також акти не містять відомостей про електричні мережі.".

Твердження позивача про те, що строк позовної давності за вимогами у даній справі має початок з 25.04.2018 судом відхилені з урахуванням наступного.

Приписами частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Проте, прийняття постанови Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у справі № 910/140/17 не може слугувати підставою для переривання строку позовної давності в розумінні приписів частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України, оскільки у справі № 910/140/17 мав місце розгляд вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за укладеним між сторонами спору Договором в період з січня 2013 по жовтень 2016, в той час, як позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором в період з листопада 2016 по січень 2020.

Таким чином, позивач не був позбавлений права на звернення до суду з даним позовом та не порушив би приписів пункту 10 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України (підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав).

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВМІСЬКБУД" (01010, м.Київ, ВУЛИЦЯ МИХАЙЛА ОМЕЛЯНОВИЧА-ПАВЛЕНКА, будинок 4/6, ідентифікаційний код: 23527052) на користь комунального підприємства "КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ" (01001, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 51-А, ідентифікаційний код: 03366500) основну заборгованість в сумі 269.465 (двісті шістдесят дев`ять тисяч чотириста шістдесят п`ять) грн. 64 коп., пеню в сумі 4.137 (чотири тисячі сто тридцять сім) грн. 99 коп., 3 % річних в сумі 11.174 (одинадцять тисяч сто сімдесят чотири) грн. 32 коп., інфляційні втрати в сумі 19.927 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот двадцять сім) грн. 68 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 4.570 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят) грн. 58 коп.

3. У задоволенні решти вимог - відмовити повністю.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац