Господарський суд Рівненської області
_______________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" жовтня 2020 р. Справа №903/1048/14

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.,

розглянувши матеріали заяви про відвід судді

у справі за позовом: фізичної особи - підприємця Ковальського Степана Лукича

до відповідача: Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам"

про стягнення 582 494,03 грн.

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 07 листопада 2019 року прийнято справу №903/1048/14 за позовом фізичної особи - підприємця Ковальського Степана Лукича до Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" про стягнення 582 494,03 грн. до провадження, підготовче засідання призначено на 26 листопада 2019 року.

Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року зупинено провадження у справі до перегляду ухвали у справі в порядку апеляційного чи касаційного провадження та повернення матеріалів справи №903/1048/14.

Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 18 лютого 2020 року.

Ухвалою суду від 18 лютого 2020 року відкладено підготовче засідання на 03 березня 2020 року.

В судовому засідання 03 березня 2020 року оголошено перерву до 10 березня 2020 року

Ухвалою суду від 10 березня 2020 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

31 березня 2020 року від Північно-західного апеляційного господарського суду до Господарського суду Рівненської області надійшов лист про витребування матеріалів справи.

09 квітня 2020 року до Господарського суду від експертної установи надійшло клопотання експерта та супровідний лист з матеріалами справи №903/1048/14.

Супровідним листом від 09 квітня 2020 року Господарського суду Рівненської області направлено до Північно-західного апеляційного господарського суду всі матеріали справи №903/1048/14.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02 вересня 2020 року апеляційну скаргу ДП "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" залишено без задоволення ухвалу Господарського суду Рівненської області від 10 березня 2020 року залишено без змін.

У період перебування матеріалів справи в суді апеляційної інстанції до Господарського суду Рівненської області від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи, у зв`язку з ненаданням додаткових матеріалів необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою суду від 18 вересня 2020 року поновлено провадження у справі, судове засідання призначено на 01 жовтня 2020 року.

В судовому засіданні 01 жовтня 2020 року оголошено перерву до 06 жовтня 2020 року.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 20 жовтня 2020 року.

15 жовтня 2020 року Дочірнім підприємством "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" подано до суду заяву про відвід судді Качура А.М. у справі №903/1048/14.

Вказана заява аргументована тим, що ухвалюючи рішення про закриття підготовчого провадження у справі та призначення розгляду справи по суті суд не вирішив питання щодо поданого відповідачем клопотання про заміну позивача у справі. Крім того не призначено у справі судової експертизи.

Крім того відповідач зазначає, що справа повинна була бути скерована до Верховного Cуду з огляду на подану касаційну скаргу на постанову апеляційної інстанції.

Крім того відповідач вважає, що суддя невчасно надав йому матеріали справи для ознайомлення, оскільки клопотання про ознайомлення було подане 01 жовтня 2020 року, а справа надана лише 05 жовтня 2020 року.

Відтак відповідач має сумнів щодо неупередженості та об`єктивності винесення майбутнього судового рішення суддею Господарського суду Рівненської області Качуром А.М. у справі №903/1048/14.

В обґрунтування поданої заяви, заявник покликається зокрема на положення статті 35 ГПК України.

Відповідно до пунктів 3, 5, частини 1 статті 35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Пунктом 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Пунктами 80, 81 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" визначено, що навіть зовнішні ознаки мають певне значення для вирішення питання довіри, яке суди в демократичному суспільстві повинні вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Для забезпечення існування неупередженості суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо безсторонності суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі Газета Україна-Центр проти України).

Розглянувши заяву відповідача про відвід судді Качура А.М., суд дійшов висновку, що дана заява є необґрунтованою та безпідставною. При цьому господарський суд керувався наступним.

В обґрунтування поданої заяви відповідач посилається на те, що суд, не розглянувши клопотання відповідача про заміну позивача, закрив підготовче провадження.

Щодо вказаних тверджень суд зазначає, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 10 березня 2020 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02 вересня 2020 року апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 10.03.2020 у справі № 903/1048/14 залишено без задоволення, ухвалу без змін.

У вказані постанові апеляційний суд серед іншого зазначив (арк. 6 постанови), що безпідставними є також посилання апелянта на те, що місцевим судом було допущено порушення норми статті 52 ГПК України, а саме не замінивши сторону по справі суд продовжував розгляд справи з неналежним позивачем, оскільки враховуючи принцип диспозитивності господарського процесу та враховуючи відмінність між поняттями матеріального та процесуального правонаступництва у місцевого господарського суду були відсутні підстави для здійснення заміни позивача. Крім того суд апеляційної інстанції у своїй постанові зазначив, що вбачається непослідовність в діях ДП "Агрофірма "Луга Нова", зокрема, наполягаючи на необхідності здійснення судом заміни позивача на належного - ФОП Власюка В.Т., стороною в той же час не визнається договір про відступлення права вимоги від ФОП Ковальського С.П. до ФОП Власюка В.Т., у зв`язку з чим існує спір у справі №903/249/20, за розглядом якого Господарським судом Волинської області ухвалено рішення від 03.08.2020, яким позов задоволено, визнано недійсним Договір про відступлення права вимоги від 11 липня 2017 року, укладений між Фізичною особою-підприємцем Ковальським Степаном Лукичем та Фізичною особою-підприємцем Власюком Василем Тихоновичем, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І. та зареєстрований за №1435.

Отже суд апеляційної інстанції 02 вересня 2020 року вже вирішив питання щодо заміни позивача за заявою відповідача у цій справі та зробив висновок про відсутність підстав для такої заміни (до подання такого ж клопотання суду першої інстанції - 01 жовтня 2020 року). Постанова суду апеляційної інстанції від 02 вересня 2020 року отримана відповідачем 10 вересня 2020 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (том6/арк. 219). Таким чином відповідачу було достеменно відомо про вказані обставини на той час коли він подав клопотання про заміну позивача до суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Крім того, суд зауважує, що положення статті 52 (на яку посилався відповідач у своєму клопотанні), як і решта норм ГПК України, не передбачають процесуальних прав відповідача на заявлення клопотань про заміну позивача його правонаступником.

Всупереч наведеному відповідач, зловживаючи своїми процесуальними правами, заявив суду клопотання про заміну позивача.

В підготовчому засіданні 06 жовтня 2020 року суд, відповідно до положень статті 43 ГПК України, залишив без розгляду клопотання відповідача про заміну позивача.

Таким чином заявлений відповідачем відвід в даній частині є необґрунтованим.

Щодо тверджень відповідача про непризначення експертизи суд зазначає наступне.

02 січня 2020 року позивачем подано клопотання про призначення повторної судової експертизи.

Як зазначено вище, ухвалою суду від 10 березня 2020 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

У період перебування матеріалів справи в суді апеляційної інстанції до Господарського суду Рівненської області від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи, у зв`язку з ненаданням додаткових матеріалів необхідних для проведення експертизи.

Таким чином, експерт повідомив суд про неможливість проведення експертизи. Ухвала суду про призначення експертизи вичерпала свою дію, оскільки матеріали справи було повернуто експертною установою без виконання. Поряд з тим, ні позивач, ні відповідач не заявляли клопотання про призначення повторної експертизи.

Відповідно до приписів статті 74 ГПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Окрім того, відповідач як сторона у справі не був позбавлений можливості подати відповідне клопотання про призначення повторної експертизи у справі, оскільки як сам і зазначає 05 жовтня 2020 року був ознайомлений з матеріалами справи. Поряд з цим відповідач не був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами справи раніше, а проте з невідомих суду причин, не скористався своїм правом.

Також суд звертає увагу відповідача, що постанова Вищого господарського суду України від 13 вересня 2016 року у даній справі не містила вказівок щодо обов`язкового призначення судом першої інстанції під час нового розгляду у цій справі судових експертиз. Натомість суд касаційної інстанції вказав на обставини які не були досліджені в повній мірі судами попередніх інстанцій.

У поданій заяві про відвід заявник також зазначає, що суд не прийняв жодного процесуального рішення з приводу клопотання експерта про надання додаткових матеріалів. Щодо вказаних тверджень суд зазначає, що ухвалою суду від 10 березня 2020 року судом за клопотанням позивача було призначено у справі судову експертизу.

Надалі відповідач подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу.

01 квітня 2020 року від апеляційного суду надійшов запит про направлення матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

Листом від 03 квітня 2020 року суд витребував матеріали справи в судового експерта для скерування до суду апеляційного інстанції.

09 квітня 2020 року від судового експерта надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів та матеріали судової справи.

Водночас 09 квітня 2020 року до апеляційного суду на виконання запиту направлено всі матеріали справи.

26 травня 2020 року судовим експертом повідомлено про неможливість проведення судової експертизи.

Матеріали справи повернулись до суду лише 15 вересня 2020 року. Відтак вказані вище твердження відповідача є маніпулятивними, так як з огляду на відсутність матеріалів справи, які були необхідні для розгляду клопотання експрета, та які були направлені до суду апеляційної інстанції, суд не мав можливості для розгляду вказаного клопотання експерта.

24 вересня 2020 року від Північно-західного апеляційного господарського суду до Господарського суду Рівненської області надійшов лист №01-24/903/1048/14/4964/20 від 23 вересня 2020 року, в якому апеляційний суд зазначив, що надсилає касаційну скаргу на постанову апеляційного суду від 02 вересня 2020 року для вирішення питання про її скерування до Верховного суду.

Відповідно до пункту 17.10 Перехідних положень ГПК України, у разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені пунктами 1, 6-8, 10, 12-14, 17, 19, 21, 31-33 частини першої статті 255 цього Кодексу (крім ухвал про відмову у прийнятті або повернення зустрічного позову, про відмову у прийнятті або повернення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ухвал про зупинення провадження у справі, які подані з пропуском строку на їх оскарження), чи подання касаційної скарги на ухвали суду апеляційної інстанції (крім ухвал щодо забезпечення позову, зміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, ухвал про зупинення провадження у справі, які подані з пропуском строку на їх оскарження, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремих ухвал) - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали.

Згідно з положеннями статті 232 ГПК України, судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Суд звертає увагу відповідача, що пункт 17.10. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України визначає, що у випадку подання касаційних скарг на ухвали суду апеляційної інстанції, до суду касаційної інстанції передаються всі матеріали.

А проте, відповідачем подано касаційну скаргу на постанову апеляційного суду, та ухвалу суду першої інстанції, які в силу приписів пункту 2 частини 1 статті 287 ГПК України не відносяться до процесуальних документів які можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

Абзацом 2 пункту 17.10 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що в інших випадках - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги. У разі необхідності суд апеляційної або касаційної інстанції може витребувати також копії інших матеріалів справи.

В оскаржуваній постанові апеляційного суду серед іншого вказано, що постанова апеляційного суду не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на вищевказане для вирішення питання про прийняття/повернення касаційної скарги, до Верховного Суду у відповідності до абзацу 2 пункту 17.10 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України було направлено матеріали оскарження ухвали суду.

Окремо суд звертає увагу відповідача, що згідно з вимогами статті 289 ГПК України, касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Відтак, доводи заявника в цій частині є необґрунтованими, та такими що суперечать положенням процесуального закону.

В поданій заяві відповідач зазначає, що 01 жовтня 2020 року ним подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, а проте справа надана для ознайомлення лише 05 жовтня 2020 року.

Щодо вказаних тверджень суд зазначає, що ухвалою суду від 18 вересня 2020 року поновлено провадження у справі, вказану ухвалу суду відповідач отримав 29 вересня 2020 року, відповідно відповідач мав достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи. Більш того, звернувшись до суду з заявою для ознайомлення з матеріалами справи 01 жовтня 2020 року представник відповідача прибув до суду для ознайомлення з матеріалами справи лише 05 жовтня 2020 року, що не залежить від волі суду. При цьому відповідач мав можливість для ознайомлення з матеріалами справи 01 жовтня та 02 жовтня 2020 року, а проте скористався своїм правом лише 05 жовтня 2020 року.

Твердження заявника щодо упередженості суду спростовуються доводами самого ж заявника. Так відповідач вказує, що ухвалою суду від 18 вересня 2020 року поновлено провадження, засідання призначено на 01 жовтня 2020 року, а проте з огляду на заявлене відповідачем 01 жовтня 2020 року клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомлення, суд вказане клопотання задоволив та оголосив перерву до 06 жовтня 2020 року, саме для надання можливості відповідачу ознайомитись з матеріалами справи, про що вказано в протоколі судового засідання від 01 жовтня 2020 року.

Статтею 35 ГПК України встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

За нормами статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. З підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участь у конкретній справі. Підстави відводу судді - це обставини, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді конкретної справи. Ці обставини можуть бути суб`єктивного характеру і стосуватися особистих зв`язків судді з особами, які беруть участь у справі, або його особистої поведінки щодо розгляду справи, чи об`єктивного характеру і стосуватися процесуального статусу судді у справі, яка розглядалася раніше.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20.07.2006 у справі Сокуренко і Стригун проти України наголосив на тому, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді (аналогічна правова позиція, викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2018 у справі №9901/22/17).

Наявність безсторонності для цілей пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі Хаушильд проти Данії від 24.05.1989).

Суд враховує, що вирішення питання щодо наявності обставин, які викликають сумніви у неупередженості та об`єктивності судді (суддів) повинно здійснюватися комплексно, з урахуванням ряду об`єктивних та суб`єктивних чинників.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами як джерело права, сформовано основні підходи щодо оцінки безсторонності суду.

Зокрема, Європейським судом з прав людини в п. 49 Рішення у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006 було наголошено, що: "Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24.02.1993, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullarv. United Kingdom), від 10.06.1996, п. 38)".

Одночасно Європейський суд з прав людини в п. 50 рішення у цій справі прямо вказав, що: "Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43)".

У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення Європейського суду з прав людини від 15 липня 2010 року у справі № 16695/04 Газета Україна-Центр проти України).

Відповідно до частин 4 та 8 статті 15 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційною (автоматизованою) системою у порядку, визначеному процесуальним законом. Несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи та в розподіл справ між суддями має наслідком відповідальність, встановлену законом. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

Згідно з нормами частини третьої статті 6 Господарського процесуального кодексу України визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою у порядку, визначеному цим Кодексом (автоматизований розподіл справ).

Отже, враховуючи вищевказані норми, судді не мають жодного впливу на формування складу суду для розгляду конкретної справи, що спрямовано на забезпечення реалізації учасниками справи права на судовий захист незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, як складової права на суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, щодо незалежності судових органів судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів і відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонуки, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин.

Незалежність суддів не є прерогативою чи привілеєм і надається їм не для захисту власних інтересів, а в інтересах принципу верховенства права й усіх, хто прагне та очікує справедливості (пункт 10 Висновку № 18 (2015) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи про місце судової влади та її відносини з іншими гілками влади в сучасних демократіях).

Необхідно зазначити про обов`язок судді здійснювати судочинство, не допускаючи впливу на нього сторонніх осіб та життєвих обставин, будь-яких інших суб`єктивних чинників, відсутність у нього заздалегідь сформованої думки щодо обставин справи та готовність сприймати інформацію об`єктивно, вирішуючи справу лише відповідно до закону на підставі фактично встановлених обставин, виходячи з власного внутрішнього переконання.

Отже, безсторонній суд означає: позбавлений упередженості, незацікавлений, об`єктивний, безпристрасний, нейтральний.

Натомість доводи, на які посилається відповідач у заяві про відвід судді Качура А.М., і які, на думку заявника, можуть бути підставою для відводу зазначеного судді, не викликають жодних сумнівів у неупередженості або об`єктивності, а по суті є незгодою з процесуальними рішеннями судді.

Згідно з частиною 4 статті 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відтак, приймаючи до уваги те, що заява про відвід мотивована по-суті незгодою сторони з процесуальними рішеннями судді, відтак суд вважає її необґрунтованою, та відповідно до положень частини 4 статті 35 ГПК України такою що не може бути підставою для відводу.

Відповідно до пункту 3 статті 39 ГПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу (частина третя статті 39 ГПК України).

Відповідно до положень статті 115 ГПК України, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з положеннями статті 116 ГПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, з огляду наприписи статті 116 ГПК України, під строком подання заяви про відвід судді (за три робочі дні, або раніше, до наступного засідання), необхідно розуміти, що вказана заява повинна бути подана не пізніше дня, що передує трьом робочим дням перед наступним судовим засіданням.

Заява про відвід судді подана 15 жовтня 2020 року (четвер), судове засідання призначено на 20 жовтня 2020 року (вівторок).

Таким чином, для застосування положень абзацу частини 3 статті 39 ГПК України, необхідним є подання заяви про відвід судді за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, тобто заява повинна була бути подана до 15 жовтня 2020 року. А проте відповідач подав вказану заяву 15 жовтня 2020 року. Тобто до застосування в даному випадку підлягає абзац 2 частини 3 статті 39 ГПК України, за приписами якого, у випадку якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Підсумовуючи вищевикладене, суд констатує, що розглянувши заяву Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" про відвід судді у справі №903/1048/14, судом встановлено, що вказана заява необґрунтована, та відповідно в її задоволенні суд відмовляє.

Керуючись статтями 35, 39, 232-235 Господарського процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати необґрунтованою заяву Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" про відвід судді у справі №903/1048/14.

2. У задоволенні заяви Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" про відвід судді Качура А.М. від розгляду №903/1048/14 - відмовити.

Ухвала згідно з правилами частини 2 статті 235 ГПК України набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя Качур А.М.