ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2020 року м.Дніпро

Справа № 908/976/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Чередка А.Є., Кузнецова В.О.

при секретарі судового засідання: Михайловій К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 28.05.2020 (прийняту суддею Сушко Л.М., повний текст складено 01.06.2020) у справі № 908/976/19

Кредитори:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Вікан-Юс"

2. Фізична особа-підприємець Мухін Олег Іванович

Боржник: Приватне підприємство "Мілітарі" (вул. Правди, 55, м. Запоріжжя, 69035, )

Ліквідатор: Гайовий О.В.

в межах справи про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст заявлених вимог.

15.11.2019. до господарського суду Запорізької області від ОСОБА_1 надійшла заява про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна Приватного підприємства "Мілітарі", що відбувся 29.07.2019 та визнання недійсним договору купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні.

07.04.2020 від представника заявника надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої, заявник просить суд, предмет позову (прохальну частину заяви) прийняти в наступній редакції: Визнати недійсними результати аукціону, що відбувся 29.07.2019 року на Правобережній товарній біржі (Код ; 51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Свободи, 35-С) з продажу майна Приватного підприємства "Мілітарі" (Код ; 69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Правди, будинок 55), а саме лоту № 1 - цілісного майнового комплексу, що в цілому складається з: квартири АДРЕСА_1 , в межах справи № 908/976/19. Визнати недійсним протокол № 1 про проведення аукціону з продажу майна банкрута, а саме квартири АДРЕСА_1 , складений 29.07.2019 року Правобережною товарною біржею (Код ; юридична адреса: 51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Свободи, 35-С). Визнати недійсним акт № 1 про передання права власності на куплене майно - квартиру АДРЕСА_1 , укладений 29.07.2019 року між Приватним підприємством "Мілітарі" (Код ; 69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Правди, будинок 55) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ). Визнати недійсним договір купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні, а саме квартири АДРЕСА_1 , укладений 29.07.2019 року між Приватним підприємством "Мілітарі" (; 69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Правди, будинок 55) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ). Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , посвідчене 30.07.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А. та зареєстроване в реєстрі за № 418. Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , здійснену за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ). Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Здійснити за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.05.2020 у цій справі заяву ОСОБА_1 про визнання недійсними результатів аукціону, визнання недійсним договору купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності та здійснення державної реєстрації задоволено частково; визнано недійсними результати аукціону, що відбувся 29.07.2019 року на Правобережній товарній біржі (; 51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Свободи, 35-С) та оформлений протоколом про проведення аукціону №1 від 29.07.2019. з продажу майна Приватного підприємства "Мілітарі" (вул. Правди, 55, м. Запоріжжя, 69035, ), а саме лоту №1 - цілісного майнового комплексу, що в цілому складається з: квартири АДРЕСА_1 ; визнано недійсним договір купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні від 29.07.2019 року, який укладений між Приватним підприємством "Мілітарі" (вул. Правди, 55, м. Запоріжжя, 69035, ) в особі ліквідатора Гайового Олексія Вікторовича та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ), а саме квартири АДРЕСА_1 ; визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , посвідчене 30.07.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А. та зареєстроване в реєстрі за № 418; в іншій частині заяви відмовлено.

Задовольняючи частково заяву, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що на оскаржуваному аукціоні було здійснено відчуження майна, яке незаконно увійшло до ліквідаційної маси та не належить на праві власності божникові, оскільки заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2018 р., на підставі якого ТОВ "Векро" набуло у власність спірну квартиру, було скасоване.

Також судом першої інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази наявності у Правобережної товарної біржі відповідної ліцензії та досвіду проведення аукціонів не менш як три роки.

Крім того, суд першої інстанції зазначає, що організатором аукціону порушена ч. 3 ст. 58 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою передбачено, що під час продажу на аукціоні нерухомого майна оголошення повинно бути також розміщено на нерухомому майні, чого зроблено не було.

Таким чином, аукціон з продажу майна банкрута від 29.07.2019. проведений з порушенням порядку та умов, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а тому є всі підстави для визнання його результатів недійсними.

Відмовляючи у іншій частині заяви місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що первісна заява була подана ОСОБА_1 на підставі ст. 55 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Заявою про зміну предмету позову від 07.04.2020. ОСОБА_1 змінила свої позовні вимоги, додавши ще три вищезазначені вимоги, відповідно, при цьому зазначивши додатково інші підстави заявлення цих вимог.

Проте, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про:

- скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , здійснену за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 );

- визнання за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- здійснення за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1

та ухвалити нове рішення у відповідній частині, а саме про задоволення зазначених вище вимог.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийнято за неналежного застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні в повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що за змістом статті 216 Цивільного кодексу України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом з тим частиною третьою цієї статті передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Такі особливості встановлено, зокрема, ч. 3 ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", зміни до якого було прийнято 16.01.2020, тобто, після звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна Приватного підприємства "Мілітарі", що відбувся 29.07.2019 року та визнання недійсним договору купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні. За змістом даної норми, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

На думку скаржника, згідно із Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлюють виникнення обов`язку скасування державної реєстрації прав власності на відповідний об`єкт. Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування державної реєстрації прав. За відсутності такого реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права заявника, буде неможливо.

Апелянт зазначає, що зазначена позиція кореспондується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 та висновками Верховного суду у складі Касаційного господарського суду, що викладені у постанові від 30.07.2019 по справі № 28/29-б-43/212-2012.

Також ОСОБА_1 вважає, що вимоги про визнання права власності та здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, повинні бути задоволені з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції Закону України № 340-IХ, від 05.12.2019) ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

За доводами апелянта, з викладеного вище вбачаються вимоги закону до судового рішення, в якому повинно бути вирішено не тільки питання про скасування державної реєстрації речових прав, а й одночасно вирішено питання про подальшу долю речових прав на спірне нерухоме майно тобто питання подальшої реєстрації права власності.

У зв`язку з вказаними змінами до даного Закону виключено можливість скасування (вилучення) записів державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а відбувається припинення речових прав.

З визначення терміну "реєстраційна дія" виключено внесення змін до записів та скасування державної реєстрації прав.

На думку скаржника, уразі задоволення лише вимоги Заявника про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, здійснену за ОСОБА_2 , державний реєстратор проведе припинення речового права, зареєстрованого за ОСОБА_2 , однак, з моменту такого припинення, розділ Державного реєстру прав буде закрито, державної реєстрації права власності не буде існувати ні за ким. Державна реєстрація права власності не повернеться автоматично до попереднього власника, тобто до ТОВ "Мілітарі".

Скаржник зазначає, що 03.06.2020 оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 28.05.2020 було подано на виконання до Центру надання адміністративних послуг "Лівобережний" м. Дніпра з метою здійснення припинення права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 . Однак, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_3 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 03.06.2020 № 52497313 відмовлено у скасуванні. Дане рішення мотивованим тим, що надана до розгляду державному реєстратору ухвала не містить юридичних підстав для проведення державної реєстрації скасування запису про право власності, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства України, а саме ч. 3 ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відтак, не відбувається повного відновлення порушеного права власності ОСОБА_1 . Тому, єдиним способом відновити порушені права Заявника, з урахуванням змін, внесених 16.01.2020 до ст. 26 Закону України № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", є задоволення вимог про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 , визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_4 , та здійснення за нею державної реєстрації права власності. Усі вказані ОСОБА_1 вимоги є пов`язаними між собою та можуть бути розглянуті тільки в рамках даної справи, оскільки відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що в зв`язку з карантином жодній зі сторін не було доставлено повідомлення про наявність на пошті листів з копіями заяви про зміну вимог. Про це представник ліквідатора заявив у процесі, після того як судом було повідомлено про існування такої заяви. Однак судом, в порушення норм процесуального права було позбавлено Апелянта та інших сторін права на подання своїх заперечень та пояснень, тобто права на захист своєї правової позиції та своїх прав та інтересів.

Також апелянт вважає, що в порушення норм процесуального права під час постановлення ухвали від 28.05.2020 судом було розглянуто вимоги ОСОБА_1 без оплати заявником судового збору в повному обсязі - ст.ст. 163,164,174 ГПК України та Закон України "Про судовий збір".

Апелянт вважає, що судом було проігноровано факт недоплати заявником судового збору та розглянуто заяву ОСОБА_1 з урахуванням заяви про зміну предмету позову, що є грубим порушенням процесуальних норм права в частині залишення заяви без руху та повернення заяви у разі не усунення недоліків.

За доводами скаржника, судом не вірно застосовані норми матеріального права - Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та не застосовані загальні норми - ст. 203 ЦК України в частині обрання способу захисту нібито порушених прав заявника.

Як вказано у постанові Вищого господарського суду від 18.03.2015 по справі № 914/3484/13, "Норма ч. 1 ст. 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину…".

Як зазначено у п. 15 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", "У зв`язку з цим не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним… При цьому, необхідно мати на увазі, що добросовісність набувача майна в силу частини 5 ст. 12 названого Кодексу презюмується".

Скаржник вважає, що аукціон за своєю правовою природою є фактично правочином, підстави недійсності якого визначені як загальними нормами права - ст. 203, 215, 216 ЦК України так і спеціальними нормами - ст. 55 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Апелянт зазначає, що в ухвалі від 28.05.2020 року судом не зроблено жодного посилання на порушення ст. 203 ЦК України під час укладання договору купівлі-продажу майна з аукціону, в той час коли аргументацією наявності порушених прав заявника, судом викладено опис ряду незаконних правочинів, укладених до аукціону. Незаконність яких вбачається саме в порушенні загальних норм матеріального права.

При цьому, навіть сама заявниця, посилається на загальну норму матеріального права - ст. 216 ЦК України, про застосування наслідків недійсності, та не посилається на норми регулюючі, у чому саме є недійсність правочину, у розумінні ст. 203 ЦК України.

А підстави для скасування результатів аукціону, визначені спеціальними нормами Закону про банкрутство, спростовуються матеріалами та обставинами справи, наведеними нижче. Тобто підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 немає.

З огляду на зазначене, апелянт вважає, що заявником обрано не вірний спосіб захисту, а судом помилково надано такий захист з невірним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для скасування такої ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу України з процедур банкрутства: "Правочин щодо продажу майна, вчинений на аукціоні, проведеному з порушенням встановленого порядку його підготовки або проведення, що перешкодило або могло перешкодити продажу майна за найвищою ціною, може бути визнаний недійсним господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою боржника, арбітражного керуючого, кредитора або особи, інтереси якої були при цьому порушені".

За доводами апелянта, в ухвалі від 28.05.2020 судом помилково визначено два порушення, допущені під час підготовки та проведення аукціону, які насправді відсутні в даному випадку, що підтверджується матеріалами та обставинами справи.

Апелянт зазначає, що порушення ст. ст. 49, 58 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" спростовуються наступним.

04.09.2019 ліквідатором ПП "Мілітарі" було подано до господарського суду Запорізької області звіт ліквідатора, до якого було додано заяву на участь Правобережної товарної біржі та супровідний лист з пропозицією та рядом документів у відповідності до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Серед доданих документів, окрім іншого, наявна довідка про проведені аукціони №1906/19/4 від 19.06.2019 та список-перелік проведених аукціонів за період 11.01.2016 по 19.06.2019, тобто за останні три роки.

Стосовно висновків суду про відсутність в матеріалах справи ліцензії у обраного ліквідатором організатора аукціону - Правобережної товарної біржі, апелянт зазначає, що у відповідності до приписів ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" діяльність з проведення аукціонів не підлягає ліцензуванню.

Апелянт зазначає, що оголошення про продаж майна було розміщено безпосередньо на самому нерухомому майні, про що організатором було надано фото-роздруківки апелянту для підтвердження. А відсутність таких доказів в матеріалах справи обумовлено відсутністю законодавчо встановленою необхідністю надавати такі докази до суду.

Скаржник вважає, що висновок суду в абз. 5 сторінки 8 оскаржуваної ухвали" на аукціоні з продажу майна банкрута відбулось відчуження майна, що не належить Приватному підприємству "Мілітарі" є порушенням одночасно декількох норм матеріального права, а саме ст. 321 ЦК України та частини1-3 1 Протоколу Конвенції з про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Цивільного кодексу України - право власності особи на майно підтверджується окрім іншого наявністю запису про державну реєстрацію такого права.

29.07.2019 на момент проведення аукціону та укладення договору купівлі-продажу майна з апелянтом майно належало ПП "Мілітарі", було зареєстровано за таким на підставі права приватної власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та не мало жодних обтяжень та заборон.

Документи на підтвердження права власності на майно були розміщені організатором на сайтах ВГСУ та МЮУ в оголошеннях про проведення аукціону.

Тобто право власності належало банкруту, а висновок суду про неналежність є порушенням норм матеріального права, що має наслідком скасування незаконної ухвали.

Також апелянт вважає, що у зв`язку з тим, що вимоги щодо витребування майна та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_4 є предметом розгляду іншої справи (№183/7765/15) при поданні заяви "Про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні", заявником обрано неналежний спосіб захисту начебто порушених прав та інтересів.

В межах справи про банкрутство метою пред`явлення заяви про скасування результатів аукціону та визнання недійсним договору купівлі-продажу є повернення майна до ліквідаційної маси банкрута, в той час коли заява ОСОБА_1 направлена на поновлення її прав власності.

Таким чином, подання заяви в межах справи про банкрутство є неналежним способом захисту, який не поновлює порушених прав заявника, тим більше, що існує справа, в межах якої розглядаються належні вимоги ОСОБА_1 .

Наслідком же подання заяви, з таким же предметом спору та учасниками має наслідком залишення заяви без розгляду - ст. 226 ГПК України.

Крім того, в поданих скаржником додаткових поясненнях апелянт зазначає, що відсутність права у ОСОБА_1 як на оскарження ухвали господарського суду Запорізької області від 28.05.2020 у справі №908/976/19 так і на звернення до суду с заявою про визнання аукціону та результатів такого недійсним є однією з підстав оскарження такої ухвали ОСОБА_2 .

Позиція Верховного суду у складі Касаційного господарського суду щодо права ОСОБА_1 на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів в даній справі, висловлена в постанові від 16.01.2020 у справі №910/4475/19 зазнала значних змін.

Так, Верховним Судом було виділено три підстави набуття статусу кредитора по справі (учасника по справі): наявність заставного майна у особи (єдиний випадок коли не потрібно ухвали суду про визнання кредитором); наявність грошових вимог до банкрута; судом постановлено ухвалу про визнання вимог до банкрута.

На думку скаржника, у ОСОБА_1 відсутні будь-які з перелічених підстав, вона не вимагає майна від підприємства банкрута, тобто вона не є учасником у справі та її права не було порушено, а провадження по розгляду її заяви про визнання аукціону недійсним має бути припинено.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Згідно поданого відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , та пояснень представника ОСОБА_1 у судовому засіданні ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Запорізької області від 28.05.2020 року по справі № 908/976/19 залишити без задоволення. Ухвалу господарського суду Запорізької області від 28.05.2020 по справі № 908/976/19 в частині задоволення заявлених вимог - залишити без змін. В обґрунтування зазначає, що з відкритих джерел ОСОБА_1 стало відомо, що в межах справи № 908/976/19 було проведено другий повторний аукціон на якому 29 липня 2019 року було продано квартиру АДРЕСА_1 . Власником даного нерухомого майна на підставі Договору купівлі-продажу майна став ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 зазначає, що дане нерухоме майно належить ОСОБА_1 та вибуло з її власності незаконно, поза її волею на підставі підроблених документів, внаслідок чого не могло взагалі бути включено до ліквідаційної маси банкрута та реалізовуватись в межах даної справи про банкрутство остання звернулася до суду із заявою про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні.

Стосовно заяви про зміну предмета позову ОСОБА_1 зазначає, що усі листи, які містили заяву про зміну предмета позову, направлені сторонам 07.04.2020 та 11.04.2020 листи не були вручені сторонам під час доставки за їх адресами та знаходилися на відділеннях адресатів.

Також ОСОБА_1 зазначає, що з моменту звернення до суду із заявою про зміну предмета позову по день постановлення оскаржуваної ухвали минуло практично два місяці та за даний час сторони мали право ознайомитись з матеріалами справи та подати відзив на заяву про зміну предмету позову.

Стосовно несплати судового збору ОСОБА_1 зазначає, що норми, якими визначається розмір судового збору у процедурах банкрутства є спеціальними по відношенню до норм, якими визначається розмір судового збору за розгляд спору майнового характеру в загальному позовному провадженні. Відтак, судовий збір в розмірі, передбаченому пп. 10 п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір", в цілому сплачується за заяву про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні, не залежно від кількості вимог в ній.

Також ОСОБА_1 , зазначає, що Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не передбачає спеціальної, окремої процедури визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного з переможцем аукціону. Вказаний договір визнається недійсним внаслідок визнання недійсними результатів аукціону, проведеного з порушенням вимог Закону.

Крім того, ОСОБА_1 посилається на ті обставини, що із матеріалів справи вбачається відсутність у Правобережної товарної біржі ліцензії на здійснення відповідної діяльності. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що Правобережна товарна біржа взагалі має досвід проведення аукціонів.

ОСОБА_1 посилається на те, що в порушення вимог ч. 3 ст. 58 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" оголошення про продаж майна боржника не було розміщено на нерухомому майні, відповідних доказів матеріали справи не містять.

Згідно поданого до суду ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2. просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі. В обґрунтування ОСОБА_2 , посилається на те, що не вірно обраний спосіб захисту апелянтом, як то вимога про скасування державної реєстрації прав та визнання прав, не може бути розглянута та задоволена в межах справи про банкрутство.

Апеляційна скарга має єдину підставу для оскарження ухвали від 28.05.2020, це посилання на норми Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", які визначають підстави для скасування державної реєстрації прав. Однак початковими вимогами заяви ОСОБА_1 були скасування результатів аукціону, проведеного в межах справи про банкрутство.

Нормативне обґрунтування - ст. 55 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка є спеціальною нормою та застосовується для скасування невірно проведеного аукціону, результатом чого є скасування усіх правочинів укладених на аукціоні.

Метою таких дій є повернення майна до ліквідаційної маси, тобто в початковий стан до аукціону, а не жодним чином не третій особі, яка не має жодного відношення до учасників справи про банкрутство.

Більш того, жодними спеціальними нормами Закону про банкрутство не передбачено ані скасування державної реєстрації прав ані визнання прав власності за третіми особами.

На думку ОСОБА_2 апелянт вимагає в апеляційній скарзі розгляду судом вимог, які не були передбачені в заяві про скасування результатів аукціону.

Відповідно до змісту ухвали від 28.05.2020 року, судом не було враховано зміни вимог, заявлені у якості заяви про зміну предмету позову, тобто заява ОСОБА_1 розглядалась в початковій її редакції.

"Не в повному обсязі здійснення захисту" нібито порушених прав апелянта обумовлено саме невірним обранням такого способу захисту.

Адже порушень під час проведення аукціону не було, тобто підстав для скасування такого за приписами спеціальних норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" немає.

Щодо загальних норм ОСОБА_2 зазначає, що апелянтом взагалі не вірно було застосовано норми ст.ст. 215, 216 ЦК України в межах справи про банкрутство, оскільки належним способом захисту є саме подання віндикаційного позову, а не заяви про визнання аукціону недійсним.

Згідно поданої до суду відповіді на відзив ОСОБА_1 ОСОБА_2 зазначає, що заяви про оскарження результатів аукціону розглядаються за правилами позовного провадження.

Ст. 42 ГПК України встановлені основні права та обов`язки сторін в господарському процесі.

Зазначений перелік містить, окрім іншого, право на ознайомлення з матеріалами справи та право подавати свої заперечення, доводи та міркування щодо заяв опонента.

Згідно ст. 165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Заява про зміну предмету позову має ряд нових вимог, які заявник обґрунтовував новими доводами на нормами права.

Відповідно до змісту відзиву ОСОБА_1 , апелянт на її думку мав довідатись про наявність такої заяви та самостійно подати заперечення на таку до моменту проведення судового засідання.

Однак апелянту стало відомо про таку заяву лише на судовому засіданні. Про поштове відправлення він не знав, тож і про наявність такої в матеріалах справи також не довідувався.

А обов`язок ознайомлюватись з матеріалами справи взагалі не передбачений процесуальним законом.

Таким чином, судом всупереч наведених норм не було забезпечено право апелянта на подання заперечень на заяву про зміну предмету позову, а ОСОБА_1 помилково вважає подання заперечень на заяву та ознайомлення з матеріалами справи обов`язком апелянта.

ОСОБА_2 посилається на обставини того, що заявник у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про вірне визначення судом норм матеріального права, які на думку ОСОБА_1 свідчать про наявність підстав для визнання договору-купівлі продажу недійсним.

На думку ОСОБА_2 , таке твердження є помилковим з огляду на обставини, про які вже зазначалось в апеляційній скарзі: у відповідності до приписів ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" діяльність з проведення аукціонів не підлягає ліцензуванню; довідка про проведені аукціони №1906/19/4 від 19.06.2019 року та список- перелік проведених аукціонів за період 11.01.2016 року по 19.06.2019 року свідчать про наявність у Правобережної товарної біржі досвіду більше ніж за останні три роки; Організатор аукціону в повній мірі забезпечив доступ до інформації про майно, що підлягає продажу(оголошення було розміщено як на сайті ВГСУ так і на сайті Міністерства юстиції України), а також оголошення було розміщено безпосередньо на самому нерухомому майні, про що апелянт помилково не надав доказ до апеляційної скарги, однак надає до відповіді на відзив.

ОСОБА_2 вважає, що нібито належність права власності на майно ОСОБА_1 та не належність такого ПП "Мілітарі" не може бути підставою для визнання недійсним аукціону та як наслідок договору купівлі-продажу, з огляду на відсутність нормативно обґрунтованих підстав.

Також ОСОБА_2 зазначає, що невірно обраний спосіб захисту обумовлений саме застосуванням норм матеріального права в межах справи про банкрутство, які направлені на визнання недійсними проміжних правочинів для подальшого витребування майна у добросовісного набувача.

Судова практика неодноразово наголошувала, що не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним.

6. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2020 (колегія суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), судді Білецька Л.М., Чередко А.Є.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 28.05.2020 у справі № 908/976/19.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2020 (колегія суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), судді Білецька Л.М., Чередко А.Є.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 28.05.2020 у справі № 908/976/19; об`єднано для спільного розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_2 з раніше поданою апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 28.05.2020 у справі № 908/976/19.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.07.2020 розгляд апеляційних скарг призначено в судове засідання на 31.08.2020 о 16:30 год.

Згідно розпорядження керівника апарату суду № 1417/20 від 31.08.2020 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Білецької Л.М., призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у судовій справі №908/976/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2020 для розгляду справи № 908/976/19 визначено колегію суддів у складі головуючого судді ОСОБА_4 (доповідач), суддів Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.08.2020 справу № 908/976/19 прийнято до провадження зазначеним складом суду.

В судовому засіданні 31.08.2020 судом оголошено перерву в судове засідання на 12.10.2020 о 15:00 год.

У судовому засіданні 12.10.2020 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7. Встановлені судом обставини справи.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 13.06.2019 ПП "Мілітарі" визнано банкрутом в порядку статті 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії Гайового О.В .

На офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 13.06.2019 за № 60283 розміщено повідомлення про визнання боржника - ПП "Мілітарі" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.09.2019 звіт ліквідатора, реєстр вимог кредиторів та ліквідаційний баланс банкрута - затверджено; банкрута - Приватне підприємство "Мілітарі" - ліквідовано; провадження у справі закрито; вимоги, що не задоволені за недостатністю майна, вирішено вважати погашеними.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.11.2019 у цій справі залучено до участі у справі № 908/976/19 про банкрутство Приватного підприємства "МІЛІТАРІ" в якості учасника у справі про банкрутство ОСОБА_1 ; апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.09.2019 у справі № 908/976/19 задоволено; ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.09.2019 у справі № 908/976/19 скасовано; справу № 908/976/19 передано на розгляд до господарського суду Запорізької області на стадію ліквідаційної процедури.

15.11.2019. до господарського суду Запорізької області від ОСОБА_1 надійшла заява про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна Приватного підприємства "Мілітарі", що відбувся 29.07.2019 та визнання недійсним договору купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні.

07.04.2020 від представника заявника надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої, заявник просить суд, предмет позову (прохальну частину заяви) прийняти в наступній редакції: Визнати недійсними результати аукціону, що відбувся 29.07.2019 року на Правобережній товарній біржі (Код ; 51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Свободи, 35-С) з продажу майна Приватного підприємства "Мілітарі" (Код ; 69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Правди, будинок 55), а саме лоту № 1 - цілісного майнового комплексу, що в цілому складається з: квартири АДРЕСА_1 , в межах справи № 908/976/19. Визнати недійсним протокол № 1 про проведення аукціону з продажу майна банкрута, а саме квартири АДРЕСА_1 , складений 29.07.2019 року Правобережною товарною біржею (Код ; юридична адреса: 51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Свободи, 35-С). Визнати недійсним акт № 1 про передання права власності на куплене майно - квартиру АДРЕСА_1 , укладений 29.07.2019 року між Приватним підприємством "Мілітарі" (Код ; 69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Правди, будинок 55) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ). Визнати недійсним договір купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні, а саме квартири АДРЕСА_1 , укладений 29.07.2019 року між Приватним підприємством "Мілітарі" (; 69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Правди, будинок 55) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ). Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , посвідчене 30.07.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А. та зареєстроване в реєстрі за № 418. Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , здійснену за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ). Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Здійснити за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII.

Зі змісту п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства вбачається, що з дня введення в дію цього Кодексу визнається таким, що втратив чинність зокрема Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами).

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Проте, при вирішенні даного спору підлягає застосуванню Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), оскільки проведення аукціону було призначено ще до набрання чинності Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до приписів ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

В даному випадку спірним є питання включення до ліквідаційної маси Приватного підприємства "Мілітарі" нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 та належність вказаного майна Банкруту, відповідно, правомірної реалізації цього майна на аукціоні.

13.06.2019 наказом № 1 ліквідатора Приватного підприємства "Мілітарі" Гайового Олексія Вікторовича призначено проведення інвентаризації Приватного підприємства "Мілітарі".

Під час проведення інвентаризації майна Приватного підприємства "Мілітарі", ліквідатором виявлено та включено до ліквідаційної маси нерухоме майно, яке належить Приватному підприємству "Мілітарі", а саме: квартиру АДРЕСА_1 , про що складено Акт про проведення інвентаризації майна від 13.06.2019.

Як встановлено судом першої інстанції, дане майно належить на праві власності банкруту на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Векро" та Приватним підприємством "Мілітарі".

До господарського суду Запорізької області звернулася ОСОБА_1 з заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності та здійснення державної реєстрації у справі №908/976/19 (з врахуванням заяви про зміну предмету позову від 07.04.2020.), яка обґрунтована тим, що нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 була у її власності та вибула з її власності незаконно, поза її волею, на підставі підроблених документів, внаслідок чого не могло взагалі бути включено до ліквідаційної маси банкрута та реалізовуватись в межах даної справи про банкрутство.

Так, як свідчать матеріали справи та встановлено Центральним апеляційним господарським судом в постанові від 07.11.2019., відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №161309354 від 27.03.2019 квартира загальною площею 228, 9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , з 2011 по 2015 роки була зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності.

Виходячи з наданих суду копій матеріалів кримінального провадження, яке знаходиться в провадженні СВ Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, внесеного до ЄРДР №0001789: в 2015 році громадянкою ОСОБА_6 , діючою від імені ОСОБА_1 по генеральній довіреності, посвідченій на Кіпрі 09.10.2014 посвідчувальним службовцем Панайотіс А. Авраам, апостиль проставлено на Кіпрі в Нікосії секретарем Міністерства юстиції та публічного порядку М.Міртзоу 10 жовтня 2014 року за № 18925/14, було укладено ряд договорів позик та договорів іпотек в забезпечення таких договорів, предметом іпотеки була квартира АДРЕСА_4 .

В подальшому громадянка ОСОБА_6 , діюча від імені ОСОБА_1 по генеральній довіреності, посвідченій на Кіпрі 09.10.2014 посвідчувальним службовцем Панайотіс А. Авраам, апостиль проставлено на Кіпрі в Нікосії секретарем Міністерства юстиції та публічного порядку М.Міртзоу 10.10.2014 за № 18925/14 передала право власності на квартиру АДРЕСА_4 компанії "FiLLiantra Commerce Ltd." в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 10.03.2015.

Право власності "FiLLiantra Commerce Ltd." на вказану квартиру було зареєстровано 10.03.2015 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 161309354 від 27.03.2019.

Крім того, в подальшому було здійснено ряд відчужень вказаної квартири, кінцевим власником якої стало Приватне підприємство "Мілітарі", на підставі укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Векро" та Приватним підприємством "Мілітарі" договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж О.А., та зареєстрованим в реєстрі за номером 175.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Компанії "Емпекс Груп ЛТД" (Беліз), Компанії "Філіантра Комерс ЛТД" (Беліз), ОСОБА_7 , третя особа - ОСОБА_8 з позовом, в якому просила витребувати зокрема з незаконного володіння відповідачів наступне майно: компанії "FiLLiantra Commerce Ltd." квартиру АДРЕСА_4 ; визнати недійсними наступні договори: про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 10 березня 2015 року; приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., реєстр № 539; про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 31 березня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., реєстр № 903; про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 31 березня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., реєстр № 904; про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 31 березня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., реєстр № 905.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2019 року по справі №183/7765/15 у складі судді Сороки О.В. позов задоволено.

01.10.2019. Дніпровський апеляційний суд частково скасував рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2019 року.

05.02.2020. Верховним судом у справі №183/7765/15 винесено постанову, відповідно до якої касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року в частині визнання недійсними договорів позики на суму 2 600 200,24 грн., іпотеки, задоволення вимог іпотекодержателя, укладених 10 березня 2015 року між ОСОБА_1 та компанією "FiLLiantra Commerce Ltd." "Філіантра Комерс ЛТД." скасовано, у цій частині залишено в силі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2019 року. Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року в частині витребування майна та визнання права власності скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Так, зокрема п. 73 постанови Верховного суду від 05.02.2020. зазначено, що генеральні довіреності від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_6 в період 09 - 10 жовтня 2014 року не видавалися, не посвідчувалися в установленому законом порядку та компетентним органом держави, в якій такий документ був складений, не проставлено апостилю, ОСОБА_1 своїми наступними діями не схвалила укладені від її імені договори, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у ОСОБА_1 волевиявлення на укладання договорів позики, іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя та відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності у особи, яка уклала договори - ОСОБА_6 на укладання означених договорів, що є підставою для визнання таких правочинів недійсними.

Також, із матеріалів справи вбачається, що право власності на вказану квартиру Товариство з обмеженою відповідальністю "Векро" набуло на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2018 по справі №200/5082/18, яким зокрема, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 11.06.2015, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського (нова назва Дніпровського) міського нотаріального округу Огородник Лесею Василівною за реєстром № 328, а саме на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_4 , шляхом набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "Векро" права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_4 . Зареєстровано право власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_4 ) за Товариством з обмеженою відповідальністю "Векро".

Проте, постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 24.07.2019 по справі № 200/5082/18 заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2018 року в оскаржуваній частині - скасовано; у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Векро" до ОСОБА_9 , третя особа: ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором позики, звернення стягнення на нерухоме майно, реєстрацію права власності та зняття арешту - відмовлено.

Постановою Верховного суду від 04.03.2020. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Векро" залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 24.07.2019 по справі №200/5082/18 без змін.

Разом з тим, як зазначено вище дане майно належить на праві власності банкруту на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Векро" та Приватним підприємством "Мілітарі".

За приписами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний факт, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на конкретні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав чи у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту ст. 328 ЦК України, якою передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Матеріалами справи підтверджується, що на час здійснення інвентаризації майна боржника та формування ліквідаційної маси вказане вище нерухоме майно в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано за Приватним підприємством "Мілітарі" (Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості № 167981201 від 24ю05ю2019).

Доказів визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10.04.2019 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Векро" та Приватним підприємством "Мілітарі" матеріали справи не містять.

За наведеного, відсутні підстави вважати, що спірне нерухоме майно незаконно включено до складу ліквідаційної маси та реалізовано на спірному аукціоні.

Відповідно до вимог частин 1 та 2 ст. 42 Закону про банкрутство ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема: виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється у порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів (ч. 1 ст. 49 Закону про банкрутство).

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону про банкрутство результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними.

Стала судова практика Верховного Суду свідчить, що підставами для визнання в судовому порядку аукціону та результатів аукціону недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення аукціону, визначених Законом про банкрутство а саме: правил, які визначають процедуру підготовки та проведення аукціону; правил, які регулюють сам порядок проведення аукціону; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів аукціону. До предмету доказування недійсності результатів аукціону входять встановлення обставин недотримання ліквідатором та організатором аукціону вимог, які ставляться Законом про банкрутство до його підготовки та проведення, зокрема, щодо порядку отримання згоди заставного кредитора на продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення (стаття 42 Закону); щодо порядку оприлюднення оголошення про проведення аукціону певного змісту, письмового повідомлення про проведення аукціону власника майна, замовника та інших осіб, визначених замовником (статті 58, 59 Закону); допуску до участі в аукціоні (стаття 61 Закону); допуску до місця проведення аукціону (стаття 63 Закону); порядку проведення аукціону (статті 64-68 Закону); оформлення кінцевих результатів аукціону (стаття 50 Закону).

Виходячи з викладеного процедура проведення аукціону у справі про банкрутство складається з чотирьох етапів її організації: 1) перед підготовка проведення аукціону (призначення ліквідатора, отримання згоди заставного кредитора на реалізацію заставного майна, вибір організатора аукціону, оформлення проекту договору на проведення аукціону); 2) підготовка до проведення аукціону (укладення договору з організатором аукціону, публікація оголошення, прийняття заяв на участь в аукціоні, внесення гарантійних внесків учасників аукціону); 3) проведення аукціону та 4) оформлення його результатів.

Порушення порядку організації будь-якого з вказаних етапів є підставою для визнання результатів аукціону недійсними в цілому. Отже, вирішуючи спір щодо визнання недійними результатів аукціону з продажу майна банкрута, суд має встановити факт дотримання порядку його проведення на кожному з етапів.

Постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 29.05.2018 у справі № 904/720/14 та постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 08.05.2018 у справі № 22/63б.

З метою вибору торгуючої організації ліквідатором було оголошено конкурс з відбору організатора проведення аукціону з продажу майна банкрута.

Правобережна товарна біржа, Товарна біржа "Європейська" та Перша Українська міжрегіональна товарна біржа звернулись до ліквідатора із заявами про участь у конкурсі з відбору організатора проведення аукціону з продажу майна банкрута.

За умовами зазначеними у поданих товарними біржами заявах було визначено переможцем Правобережну товарну біржу, яка запропонувала найбільш вигідні умови.

25.06.2019 між Приватним підприємством "Мілітарі" та Правобережною товарною біржею укладено договір № 25/06 про організацію та проведення аукціону, яким встановлені умови, перелік та порядок продажу майна боржника на торгах (т. 2 а.с. 102-104).

Суб`єктами аукціону є його замовник, організатор та учасники (ч. 4 ст. 49 Закону про банкрутство).

Відповідно до частин 4 - 6 статті 49 Закону про банкрутство суб`єктами аукціону є його замовник, організатор та учасники. Замовником є ліквідатор, призначений господарським судом у порядку, встановленому цим Законом. Організатором аукціону є визначена замовником фізична або юридична особа, що має ліцензію на проведення торгів і з якою замовник аукціону уклав договір на проведення аукціону.

Організатор аукціону визначається замовником за конкурсом, що проводиться у визначеному замовником порядку, основними критеріями якого вважаються наявність ліцензії, достатній, але не менш як три роки, досвід проведення аукціонів, запропонована найменша сума винагороди. Організатором аукціону не може бути заінтересована особа стосовно боржника, кредиторів та замовника аукціону.

Тобто, вказаними нормами статті 49 Закону про банкрутство встановлений порядок визначення організатора аукціону - за рішенням ліквідатора, що обирається на конкурсних засадах.

До функцій господарського суду згідно статті 40 Закону про банкрутство належить в тому числі і вирішення питання про затвердження організатора аукціону лише за наявності спору, зокрема, за скаргою на дії ліквідатора щодо проведення відповідного конкурсу з обрання організатора аукціону та умов укладеного із ним договору.

Положеннями Закону про банкрутство не передбачено погодження кандидатури торгуючої організації з комітетом кредиторів боржника чи заставним кредитором та обов`язкового затвердження кандидатури судом.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.09.2018 у справі № 5010/1127/2012-Б-25/25 та постанові від 08.08.2018 у справі № 911/739/15.

Відтак Закон про банкрутство надає повноваження ліквідатору у справі про банкрутство самостійно, у встановленому законом порядку визначати організатора аукціону, в разі виникнення під час проведення ліквідаційної процедури спору відносно визначення організатора аукціону, який визначається за конкурсом, господарський суд перевіряє порядок визначення ліквідатором організатора аукціону, в такому випадку організатор аукціону залучається судом до участі у провадженні у справі про банкрутство.

При цьому, матеріали справи не містять доказів наявності спору щодо визначення кандидатури організатора аукціону з продажу майна банкрута.

Судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі було зазначено про те, що в матеріалах справи відсутні докази наявності у Правобережної товарної біржі відповідної ліцензії та досвіду проведення аукціонів не менш як три роки, чим порушено приписи ст. 49 Закону про банкрутство.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Законодавчим актом, що регулює відносини, пов`язані з ліцензуванням видів господарської діяльності, та порядок їх ліцензування, є Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" (далі - Закон про ліцензування).

Статтею 7 Закону про ліцензування визначено перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню за цим Законом, та перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до спеціальних законів. Проведення торгів як вид діяльності, що підлягає ліцензуванню, у цих двох переліках відсутній.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону про ліцензування види господарської діяльності, не передбачені у статті 7 цього Закону, не підлягають ліцензуванню.

Ураховуючи вищевикладене, господарська діяльність із проведення торгів не підлягає ліцензуванню.

Досвід роботи організації, яка проводить торги, починається з дати запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи.

Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, є відкритими і загальнодоступними, за винятком реєстраційних номерів облікових карток платників податків, відомостей про відкриття та закриття рахунків, накладення та зняття арештів на рахунки та майно.

Із відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що Правобережна товарна біржа зареєстрована та здійснює свою діяльність з 17.03.2008.

Крім того, матеріали справи містять перелік проведених Правобережною товарною біржею аукціонів за період з 11.01.2016 по 19.06.2019 (т. 7 а.с. 134-162).

27.06.2019 Правобережною товарною біржею на сайті ВГСУ та Мінюсту України розміщено оголошення № 60672 про проведення аукціону з продажу майна Приватного підприємства "Мілітарі" у складі цілісного майнового комплексу по лоту №1, призначеного на 29.07.2019.

У вищевказаному оголошенні зазначено, що заяви на участь в аукціоні подаються починаючи з дати оприлюднення цього оголошення на веб-сайті Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції України за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул Васильєвська, буд. 64, Правобережна товарна біржа з 09-00 до 17-00 години, обідня перерва з 13:00 до 14:00, вихідні дні - субота, неділя. Останній строк подачі заяв: до 17-00 год. 03.07.2019. Гарантійний внесок по лоту № 1 сплачується до 03.07.2019 (включно) у розмірі 10% від початкової вартості продажу відповідного лоту шляхом безготівкового перерахування (без ПДВ) - на р/р Правобережної товарної біржі № НОМЕР_3 в ПАТ АБ "Украгазбанк", МФО 320478, . Реєстраційний внесок сплачується до 03.07.2019 (включно) у розмірі 5 000, 00 грн на р/р Правобережної товарної біржі № НОМЕР_3 в ПАТ АБ "Украгазбанк", МФО 320478, .

Отже, в оголошенні зазначений порядок, місце та строк прийняття заявок потенційних учасників на участь в аукціоні.

Також судом встановлено, що оголошення про проведення аукціонів містять відомості про: майно, що продається, його характеристику та місцезнаходження, час та місце проведення аукціону, початкову вартість та відомості про можливість її зниження на тому ж аукціоні, розмір та порядок внесення гарантійного внеску, можливість надання переможцю податкової накладної, продавця майна (найменування, місцезнаходження, засоби зв`язку), порядок, місце, строк і час представлення заявок на участь в торгах, порядок оформлення участі в торгах, перелік документів і вимоги, що пред`являються учасникам, до їх оформлення, порядок і критерії виявлення переможця торгів, строки платежів, реквізити рахунків, на які вносяться платежі, організатора аукціону (найменування, місцезнаходження, засоби зв`язку); спосіб отримання додаткової інформації про проведення аукціону. В оголошенні наведений текст договору, що укладається на аукціоні, крім умови про ціну та зазначення особи покупця.

Отже, колегія суддів вважає, що з боку організатора аукціону та ліквідатора відсутні порушення щодо оприлюднення інформації про продаж активів Приватного підприємства "Мілітарі".

Стосовно висновків суду першої інстанції щодо порушення організатором аукціону ч. 3 ст. 58 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" якою передбачено, що під час продажу на аукціоні нерухомого майна оголошення повинно бути також розміщено на нерухомому майні, чого зроблено не було, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частинами 1 та 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За приписами частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

За вимогами пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вимоги пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України на стороні, що подала позов, лежить зобов`язання доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

В даному випадку, заявником не підтверджено належними та допустимими доказами, що під час продажу на аукціоні нерухомого майна боржника не було розміщено оголошення про продаж на нерухомому майні, відповідно, такі доводи скаржника є безпідставними.

29.07.2019 згідно протоколу про проведення аукціону №1 від 29.07.2019, реалізовано квартиру АДРЕСА_1 за ціною 4 590 000,00 грн., переможцем аукціону став ОСОБА_2 .

Згідно платіжного доручення №1 від 29.07.2019 ОСОБА_2 сплачено на рахунок боржника грошову суму у розмірі 4 140 000,00 грн.

29.07.2019 між ліквідатором та ОСОБА_2 складений акт про передання права власності на куплене майна №1 від 29.07.2019 та укладений Договір купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні від 29.07.2019.

30.07.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , посвідчене 30.07.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А., яке зареєстроване в реєстрі за №418.

Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 175641718 від 30.07.2019 право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_6 зареєстровано 30.07.2019 за ОСОБА_2 .

За наведеного, апеляційний суд вважає що ліквідатор, як замовник аукціону, та організатор аукціонів - Правобережна товарна біржа вчинили усі необхідні заходи для організації та проведення аукціонів з продажу майна банкрута, відповідно до положень зокрема ст. ст. 49, 51, 57, 65, 66 Закону про банкрутство.

Отже, вимоги стосовно визнання недійсними результатів аукціону не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення господарського суду в цій частині є неправомірним.

Стосовно вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації та визнання права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Норми частини 1 статті 215 ЦК України визначають, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 не є учасником правовідносин за спірним договором і обставини, які свідчать про те, що на час укладення договору у позивача існували права на майно, яке є предметом Договору, або відчуження цього майна було спрямовано на порушення майнових інтересів заявника, відсутні.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Колегія суддів звертається до правової позиції, наведеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/16744/17 (провадження № 12-255гс18), згідно з якою правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні способом встановленим для захисту права та інтересу, внаслідок чого право або інтерес будуть імперативно відновлені.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальний характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав.

В той же час законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 статті 16).

Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Колегія суддів звертається до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 921/816/16-г/11, відповідно до якої позовні вимоги про визнання недійсним договору на підставі статті 215 ЦК України, у зв`язку із порушенням частин 1, 2 статті 203 цього Кодексу, мають містити обґрунтування наявності підстав для визнання договору недійсним і порушення прав позивача, яким, у свою чергу має обиратися ефективний спосіб захисту свого порушеного права чи законного інтересу.

У пункті 145 Рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного королівства" суд зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2015).

В постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 910/2411/18 наведено правову позицію, згідно з якою завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Суд вправі застосовувати способи захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також повинен ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та вимоги частин 2-5 ст. 13 ЦК України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою.

Виходячи зі змісту частини 3 статті 215 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Правовідносини, які виникли як за Договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_2 та Приватним підприємством "Мілітарі", стосуються зміни права власності на майно шляхом купівлі-продажу, тобто спрямовані на передачу майна у власність набувачеві. Відтак, передумовою з`ясування обґрунтованості доводів заявника про невідповідність Договору вимогам законодавства є доведеність позивачем порушення спірним Договором купівлі-продажу його прав або охоронюваних інтересів.

Позивачем оспорюється Договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та Приватним підприємством "Мілітарі" з посиланням на порушення його прав, як законного власника.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного правочину і договірні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (покупцем за оспорюваним договором) щодо набуття права власності на це майно відсутні.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.04.2019, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Векро" продало Приватному підприємству "Мілітарі" нерухоме майно, яке в подальшому було відчужено за оспорюваним правочином є чинним, недійсним не визнаний, що не заперечувалося сторонами.

Норми статті 216 ЦК України визначають правові наслідки недійсності правочину, зокрема, повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину. Застосування таких наслідків іменується реституцією.

Реституція як спосіб захисту порушеного права застосовується лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. Реституція є заходом, спрямованим на приведення майнового стану сторін недійсного правочину до стану, який вони мали до вчинення такого правочину. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного, зокрема нікчемного, правочину, за правилами реституції може бути адресована тільки стороні недійсного правочину. Крім того, реституцію можна застосувати лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він був переданий.

Суд звертається до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), а також Верховним Судом у постанові від 16.04.2019 у справі № 910/1570/18.

Таким чином, визнання недійсним спірного Договору купівлі-продажу та застосування реституції і повернення сторін договору у первісний стан, який мав місце до укладення ними оспорюваного правочину, не призведе до відновлення або іншого ефективного захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся, так як не матиме наслідком передання спірного майна стороні цього правочину - у даному випадку Приватному підприємству "Мілітарі".

Разом з тим, глава 29 ЦК України передбачає такий спосіб захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не захищаються шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням механізмів, передбачених нормами статей 215 і 216 ЦК України. Такий захист можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

З наведеного слідує, що ОСОБА_1 , як попередній власник майна, має право звернутися з відповідним позовом в порядку статті 388 ЦК України про витребування спірного майна у кінцевого набувача ( ОСОБА_2 ).

Натомість, вимагаючи визнання недійсним спірного Договору купівлі-продажу, однак не перебуваючи при цьому зі сторонами цього правочину в договірних правовідносинах стосовно спірного майна, позивач не врахував наведеного.

За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах не є ефективним.

Разом з тим, апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_2 стосовно невірно сплаченого ОСОБА_1 судового збору за подання заяви про визнання результатів аукціону недійсними, з урахуванням поданої заяви про зміну предмета позову, оскільки норми, якими визначається розмір судового збору у процедурах банкрутства є спеціальними по відношенню до норм, якими визначається розмір судового збору за розгляд спору майнового характеру в загальному позовному провадженні. Відтак, судовий збір в розмірі, передбаченому пп. 10 п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір", в цілому сплачується за заяву про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні, не залежно від кількості вимог в ній, а саме у розмірі 2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Також є безпідставними доводи ОСОБА_2 стосовно відсутності підстав у ОСОБА_1 для оскарження результатів аукціону, оскільки Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.11.2019 у цій справі, ОСОБА_1 залучено до участі у справі № 908/976/19 про банкрутство Приватного підприємства "МІЛІТАРІ" в якості учасника у справі про банкрутство.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню з прийняттям нового рішення.

Керуючись статтями 269, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 28.05.2020 у справі № 908/976/19 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 28.05.2020 у справі № 908/976/19 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 28.05.2020 у справі № 908/976/19 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання недійсними результатів аукціону, визнання недійсним договору купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності та здійснення державної реєстрації.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 5 763, 00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Справу № 908/976/19 скерувати до Господарського суду Запорізької області.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.10.2020.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя А.Є. Чередко