номер провадження справи 4/112/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2020 Справа № 908/1721/20

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6)

до відповідача Комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі, (71630, м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, вул. Героїв праці, буд. 11)

про стягнення 839111,85 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.

Секретар судового засідання Петриченко А.Є.

Представники сторін:

Від позивача Остапенко В.М., довіреність № 14-20 від 17.05.2019;

від відповідача Трегуб Н.І., наказ № 162-К від 28.12.2019 (директор);

Свідерський К.Е., на підставі довіреності № 01/060 від 20.01.2020, (адвокат);

07.07.2020 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ до Комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі, м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області про стягнення 839111,85 грн. штрафних санкцій та збитків за неналежне виконання зобов`язань за договором постачання природного газу № 6684/18-ТЕ-13 від 24.10.2018, в тому числі пені в сумі 518318,44 грн., 3 % річних в сумі 104620,63 грн., інфляційних втрат в сумі 74938,52 грн. та збитків в сумі 141234,26 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2020 справу № 908/1721/20 за вище вказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 13.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1721/20 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, справі присвоєно номер провадження справи 4/112/20, підготовче засідання призначено на 05.08.2020.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.08.2020 відкладено підготовче судове засідання на 10.09.2020.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.09.2020 продовжено строк підготовчого провадження у до 12.10.2020, підготовче судове засідання перенесено з 10.09.2020 на 16.09.2020.

В судовому засіданні 16.09.2020 закрито підготовче провадження у справі №908/1721/20, призначено справу до розгляду по суті в цьому ж судовому засіданні. В судовому засіданні 16.09.2020 оголошено перерву до 12.10.2020.

У судовому засіданні 12.10.2020 справу розглянуто, прийнято та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов договору постачання природного газу № 6684/18-ТЕ-13 від 24.10.2018 позивач поставив протягом: листопада 2018 -березня 2019 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 39135407, 63 грн., що підтверджується відповідними актами приймання - передачі природного газу. Відповідач в свою чергу, свої зобов`язання за договором поставки природного газу належним чином не виконав, за поставлений природний газ не вчасно розрахувався, з порушенням строків встановлених договором. За неналежне виконання умов договору постачання природного газу № 6684/18-ТЕ-13 від 24.10.2018 позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 518318,44 грн., 3 % річних в сумі 104620,63 грн., інфляційні втрати в сумі 74938,52 грн. та збитки в сумі 141234,26 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст. ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 611, 625, 712 ЦК України, ст. ст. 193, 216-217, 231, 264-265 ГК України. Враховуючи викладене та норми чинного законодавства, позивач просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 30.07.2020, підтвердив факт прострочення оплати за договором постачання природного газу № 6684/18-ТЕ-13 від 24.10.2018, просив позовні вимоги задовольнити частково, зменшити розмір заявленої суми до стягнення пені, на 30 % до суми - 155495, 53 грн. та відмовити в задоволенні позивних вимог в частині стягнення збитків в сумі 141234,26 грн. Зазначив, що КП Дніпрорудненські теплові мережі є єдиним підприємством на території міста Дніпрорудне, яке здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надає послуги з централізованого опалення населенню на території міста, основними споживачами теплової енергії є населення міста, які мають постійну заборгованість за спожиту теплову енергію. Також, зазначив, що постачальником (позивачем) є ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». Згідно до норм чинного законодавства, з 12.10.2019 положення пункту 1 розділу VI Правил № 2496, на підставі яких позивач визначає розмір збитків, не підлягають застосуванню до відповідача, а отже не є для сторін юридично значимі. Крім того, вважає, що перевищення обсягів споживання газу не є збитками в розумінні ст. 225 ГК України, але може бути підставою для його визначення, якщо постачальник газу доведе, що таке перевищення привело до отримання збитків. Проте, позивачем не доведено того факту, що в наслідок перевищення обсягів постачання газу позивачу були понесені збитки.

У відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду 07.08.2020 позивач виклав свої заперечення щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що відповідач фактично обґрунтовує свою правову позицію стосовно наявності підстав для зменшення пені заборгованістю кінцевих споживачів відповідача, та скрутним матеріальним становищем. Проте, зауважує, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін. Також, зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів, або відсутність у боржника прибутку, Звертав увагу суду, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державною обов`язків, погіршує його фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу. До того ж держава, покладаючи на ПАТ "НАК "Нафтогаз України", не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи збитки. Щодо нарахування та стягнення збитків зазначив, що станом на дату виникнення спірних відносин (листопад-березень 2019 року) Правила постачання природного газу, затвердженні Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, були чинні в зазначеній редакції, та не суперечили Договору, відповідно до якого відповідачу нараховано збитки та направлено відповідну претензію від 16.05.2019 № 26-1172-19. Редакція, на яку посилається Відповідач набрала чинності лише 12.10.2019 року, тобто значно пізніше виникнення спірних відносин та виникнення обов`язку Відповідача відшкодувати збитки Позивачу.

В запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, що позивач ані в позові, ані у відповіді на відзив на позовну заяву не зазначає про збитки, які він отримав внаслідок порушення зобов`язання відповідачем, та причинний зв`язок між протиправними діями Відповідача та отриманими збитками.

Розглянувши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 Деякі питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України перейменовано в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Дата набрання чинності постанови - 20.03.2019.

24.10.2018 Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник, позивач у справі) та Комунальним підприємством Дніпрорудненські теплові мережі (споживач, відповідач у справі) укладено договір постачання природного газу № 6684/18-ТЕ-13 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору, в редакції Додаткової угоди №3 від 30.11.2018, постачальник зобов`язався поставити споживачеві у природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 3.7 договору, (Пунктом 3.8 в редакції додаткової угоди №3 від 30.11.2018), встановлено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі.

Згідно п. 5.2. договору, (Пунктом 4.2 в редакції додаткової угоди №3 від 30.11.2018), ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором становить 6235,51,00 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 7482, 61 грн.

Пунктом 6.1. договору, (Пунктом 5.1 в редакції додаткової угоди №3 від 30.11.2018), сторони узгодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням п 10.3 цього договору укладання договорів (або інших документів) про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Розділом 12 договору, (Пунктом 11.1 в редакції додаткової угоди №3 від 30.11.2018), сторони визначили строк його дії: договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника, і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Предметом спору у даній справі є стягнення з Комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі пені в сумі 518318,44 грн., 3 % річних в сумі 104620,63 грн., інфляційних втрат в сумі 74938,52 грн. та збитків в сумі 141234,26 грн. за неналежне виконання договору постачання природного газу № 6684/18-ТЕ-13 від 24.10.2018.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 526 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобов`язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначених Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Позивач на виконання умов договору постачання природного газу № 6684/18-ТЕ-13 від 24.10.2018 у період: листопад 2018 - березень 2019 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 39135407, 63 грн.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу за вказаний період підписані обома сторонами та скріплені їх печатками.

Станом на момент розгляду спору, заборгованість відповідача за отриманий у період: жовтень - грудень 2018, січень квітень 2019 року природний газ погашена у повному обсязі. Однак оплата за отриманий природний газ здійснена відповідачем з порушенням строків встановлених п. 6.1. договору.

В матеріалах справи містяться Операції по Договору № 6684/18-ТЕ-13 від 24.10.2018 за період з 01-10 -2018 по 29-02-2020, з яких вбачається, що відповідач розрахувався за спірними зобов`язаннями по договору постачання природного газу № 6684/18-ТЕ-13 від 24.10.2018, але з порушенням строків встановлених договором.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо здійснення своєчасної оплати за поставлений природний газ за період: листопад 2018 - березень 2019 року за договором постачання природного газу № 6684/18-ТЕ-13 від 24.10.2018 підтверджено матеріалами справи. Вказані обставини також визнані відповідачем.

Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов`язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних за загальний період з 27.12.2018 по 13.11.2019 в розмірі 104620,63 грн. та інфляційних втрат за період з лютого 2019 по травень 2019 в розмірі 74938,52 грн. заявлено позивачем обґрунтовано.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, наданий позивачем за вказаний вище період, та встановлено, що дані розрахунки виконані правильно. Отже, позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими, які підлягають задоволенню судом.

Також, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 518 318,44 грн. за загальний період: 27.12.2018 по 24.10.2019.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на вимоги ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та заявлених сум.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини 2 статті 343 ГК України, тобто заявлена сума до стягнення пені не повинна перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач заявлену пеню обґрунтовує п. 8.2 Договору (пункт 7.2 Договору в редакції додаткової угоди №3 від 30.11.2018), відповідно до якої у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат проведені зі споживачем відповідно до постанови КМУ від 04.03.2002 №256.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 10.3 цього договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів, тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 4 березня 2002р. №256 не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором. (п.7.3 Договору в редакції додаткової угоди №3 від 30.11.2018).

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем за вказаний вище період, суд прийшов до висновку, що даний розрахунок не порушує норми законодавства, виконано правильно, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню судом.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 30 % до суми 155495, 53 грн.

Згідно з частиною першою ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною першою ст. 546 ЦК України передбачено виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч. 4 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 зі справи № 910/9765/18).

Прохаючи зменшити розмір пені КП Дніпрорудненські теплові мережі зазначило, що відповідач є єдиним підприємством на території міста Дніпрорудне, яке здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надає послуги з централізованого опалення населенню на території міста, основними споживачами теплової енергії є населення міста, які мають постійну заборгованість за спожиту теплову енергію.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Дослідивши наведені сторонами обставини та подані в їх обґрунтування докази, суд вважає, що викладені відповідачем обставини не свідчать про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості і здійсненні з його боку конкретних дій щодо вжиття усіх можливих заходів для виконання зобов`язань за спірним Договором.

Відповідач є самостійним господарюючим суб`єктом і відповідно до ч. 1 ст. 42 ГК України здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик.

Підписавши договір постачання природного газу № 6684/18-ТЕ-13 від 24.10.2018, відповідач був обізнаний про існуючий порядок розрахунків та правові наслідки порушення строків розрахунку.

Крім того, НАК Нафтогаз України забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, є підприємством державного сектору економіки і об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, а як наслідок відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї держави Україна.

Отже, сторони по справі перебувають в однаково рівних економічних умовах та належне функціонування підприємств залежить від своєчасності оплати за надані товари, послуги. Крім того, відповідачем не подано доказів, які б підтверджували ведення претензійно-позовної роботи з власними боржниками, з метою зменшення їх заборгованості або інші докази на підтвердження стягнення боргу з кінцевих споживачів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що представлені відповідачем в обґрунтування свого клопотання докази не можуть бути підставою для зменшення розміру пені заявленої до стягнення.

Приймаючи до уваги наведене, оцінивши надані сторонами докази, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, зважаючи на те, що заявлена позивачем до стягнення сума пені не є надмірно великою порівняно із збитками позивача, пов`язаними з порушенням відповідачем строків розрахунків за поставлений природний газ за договором постачання природного газу № 6684/18-ТЕ-13 від 24.10.2018, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення пені не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення збитків (договірної санкції) за договором № 6684/18-ТЕ-13 від 24.10.2018 суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 11.2 договору (в редакції додаткової угоди від 30.11.2018 № 3), пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп. 3.9.2, п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. 3 підп.2) п.6.4 цього договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні позивача, яке направляється не електронну адресу відповідача, зазначену в п. 12 договору та розміщується на офіційному сайті позивача.

На виконання п. 11.2 договору, 20.02.2019 позивач направив на електронну адресу відповідача, зазначену в п. 12 договору, повідомлення вих. № 26-1171/1.17-19, яким інформував відповідача про те, що з 01.03.2019 у правовідносинах між позивачем та відповідачем за договором застосовуються пункти 2.3. 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 договору; та не застосовуються пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз. 1) підп.3.9.2 п.3.9, абзац четвертий підп.5) п.6.2, абзац другий підп.2) п. 6.4 договору.

Відповідно до п. 3.13 договору (в редакції додаткової угоди №3 від 30.11.2018) передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 договору), відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки в порядку, визначеному п. 5.7 договору.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили планові обсяги постачання природного газу по кожному з місяців окремо. Згідно вказаного пункту договору, обсяг газу встановлений у т.ч. по місяцях (розрахункові періоди).

Положенням п. 2.2 договору сторони встановили, що споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного гачу, які визначені п.2.1 цього договору повністю покривають погреби споживача у відповідних розрахункових періодах.

Крім того, п. 2.4 договору передбачено, що перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватись за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду (в даному випадку й надалі по тексту договору - газовий місяць в значенні Кодексу ГТС).

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу - п. 3.8 Договору.

Матеріали справи містять копії актів приймання-передачі природного газу, укладені по кожному місяцю окремо.

Згідно п.3.8.1 споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає той обсяг, який був фактично використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в п. 1.2 Договору.

Положення договору узгоджуються з положеннями п. 1 Розділу VI Правил постачання природного газу (далі Правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (із змінами), щодо відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику.

Відповідно до п. 10 розділу 2 Правил споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу. При цьому постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, які розраховуються відповідно до пункту 1 розділу VI цих Правил.

Відповідно до п. 23 Розділу 3 Правил, постачальник має право вимагати від побутового споживача відшкодування збитків у передбачених цими Правилами випадках.

Пунктом 1 Розділу 6 Правил передбачено порядок розрахунку розміру збитків.

Таким чином, спеціальним нормативним актом врегульовані відносини між постачальником та покупцем природного газу, в тому числі щодо стягнення збитків, як компенсації вартості різниці між підтвердженим та фактично спожитим обсягом природного газу.

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України одним з правових наслідків порушення зобов`язання є встановлене договором або законом відшкодування збитків.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч.1 ст. 623 ЦК України).

Пунктом 3.13 договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 30.11.2018) передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в пункті 2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 договору. При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

- 3.13.1 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

- 3.13.2 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф-Vп) х Ц х К, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;- замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 Договору; Ц - ціна природного газу за цим договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7 договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 30.11.2018) передбачено, що відшкодування постачальнику збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 договору, здійснюється наступним чином: постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9 Договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 договору; постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії. У разі якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством.

Відповідно до пункту 6.2 договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 30.11.2018), споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до пункту 3.13 договору.

Згідно пункту 6.3 договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 30.11.2018), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов п. 2.1 договору у разі якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Відповідно до пункту 2.1 договору, в редакції додаткової угоди № 4 від 18.03.2019, постачальник передає споживачу у березні 2019 замовлений обсяг природного газу в кількості 598,000 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 31.03.2019 року сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 635, 759 тис.куб.м.

Відтак, відповідач в березні 2019 фактично спожив природний газ, в обсязі більшому на 37, 75000 тис.куб.м., ніж узгоджено сторонами відповідно до п.2.1 договору.

16.05.2019 позивачем на адресу відповідача відправлено Акт-претензію за вих.№26-1167-19, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 141 234, 26 грн. за різницю між замовленим в березні 2019 обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в березні 2019 природного газу за договором, згідно детального розрахунку, наданого до цього позову.

Суд перевіривши розрахунок збитків, зазначає що він є правильним ((635, 750 598,000 тис.куб.м) *7482,61 грн. * 0,5 = 141 234,26 грн.

Враховуючи вищевикладене, вимога позивача щодо стягнення з відповідача 141234,26 грн. збитків, передбачених договором, як компенсаційна величина, підлягають задоволенню.

Посилання Відповідача у своєму відзиві на те, що з 12.10.2019 положення пункту 1 розділу VI Правил № 2496, на підставі яких позивач визначає розмір збитків, не підлягають застосуванню до відповідача, судом до уваги не приймаються, оскільки станом на дату виникнення спірних відносин (листопад-березень 2019 року) Правила постачання природного газу, затвердженні Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, були чинні в зазначеній редакції, та не суперечили Договору, відповідно до якого Відповідачу нараховано збитки та направлено відповідну претензію від 16.05.2019 № 26-1172-19.

Редакція, на яку посилається Відповідач набрала чинності лише 12.10.2019 року, тобто значно пізніше виникнення спірних відносин та виникнення обов`язку Відповідача відшкодувати збитки Позивачу.

Також, суд зауважує, що право на стягнення збитків за договором встановлена нормами Цивільного кодексу України.

Разом із цим, пунктом 10 розділу II вказаних Правил визначено, що Споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу. При цьому постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, які розраховуються відповідно до пункту 1 розділу VI цих Правил.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача суд визнав необґрунтованими.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги документально підтвердженими, обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі, (71630, м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, вул. Героїв праці, буд. 11; ) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) 518 318 (п`ятсот вісімнадцять тисяч триста вісімнадцять) грн. 44 коп. пені, 104 620 (сто чотири тисячі шістсот двадцять) грн. 63 коп. 3% річних, 74 938 (сімдесят чотири тисячі дев`ятсот тридцять вісім) грн. 52 коп. інфляційних втрат, 141 234 (сто сорок одну тисячу двісті тридцять чотири) грн. 26 коп. збитків та 12 586 (дванадцять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) грн. 68 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України 20 жовтня 2020 р.

Суддя Н. Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.