ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2020м. ДніпроСправа № 904/4032/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерлайн", м. Василівка Запорізької області

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 209 478 грн. 26 коп. за договором про закупівлю товару від 21.08.2019 № 759/13/228Е

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аерлайн" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованість у розмірі 209 478 грн. 26 коп., з яких: 184 500 грн. 00 коп. - основний борг, 19 425 грн. 57 коп. - пеня, 3 154 грн. 19 коп. - 3% річних, 2 398 грн. 50 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору про закупівлю товару від 21.08.2019 № 759/13/228Е.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою господарського суду від 18.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами.

04.09.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог в частині стягнення пені, зазначає, що умовами п. 7.4. договору не визначено конкретного розміру пені за порушення виконання грошового зобов"язання, а лише міститься відсилання до норми законодавства, якою передбачені різні підстави стягнення та обчислення штрафних санкцій, зокрема ч.ч. 2, 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України. Крім того, відповідач надав контррозрахунок 3% річних та інфляційних втрат. Таким чином, відповідач позовні вимоги не визнає і просить суд відмовити у задоволенні позову.

21.09.2020 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він заперечує проти доводів відповідача, зазначає, що заборгованість у розмірі 184 500 грн. 00 коп. є підтвердженою та виникла з 12.10.2019; пеня нарахована у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, враховуючи умови п. 7.4. договору та положення ч. 6 ст. 231, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"; період для нарахування 3% річних складає з 12.10.2019 до 06.05.2020, а інфляційних втрат - з жовтня 2019 по березень 2020. Просив позов задовольнити повністю.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв"язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.08.2019 між Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аерлайн" (постачальник) укладено договір про закупівлю товару № 759/13/228Е (далі - договір).

Згідно з п. 1.1. договору постачальник зобов"язується поставити покупцеві товар, зазначений у п. 1.2. договору, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

За умовами п. 1.2. договору постачальник зобов"язується поставити частини екскаваторів, код 4364 (генератор підйому) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до Специфікації № 1, яка є невід"ємною частиною договору.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що сума (ціна) договору, відповідно до Специфікації № 1, становить 257 916 грн. 67 коп., крім того ПДВ 20% - 51 833 грн. 33 коп. Загальна сума становить 309 500 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ 20%.

Відповідно до п. 4.2. договору покупець здійснює оплату отриманого товару по факту його поставки протягом 30 календарних днів.

Поставка товару здійснюється на умовах DDP (шахта Інгульська ДП "СХІДГЗК", с. Неопалимівка, Кіровоградський район, Кіровоградська область) відповідно до Інкотермс-2010 (п. 5.2. договору).

Згідно з п. 5.3. договору при поставці партії товару постачальник надає технічний паспорт заводу виробника, з гарантійними документами; рахунок-фактуру; видаткову накладну; товарно-транспортні документи.

За умовами п. 5.4. договору датою поставки товару та переходу права власності на товар буде вважатись дата фактичної поставки товару на склад покупця.

Покупець зобов"язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати за поставлений товар (пп. 6.1.1 п. 6.1. договору).

Відповідно до пп. 6.4.1 п. 6.4. договору постачальник має право своєчасно та у повному обсязі отримувати плату за поставлений товар.

Згідно з п. 7.4. договору за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов"язань.

Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 11.3. договору).

Специфікацією № 1 до договору сторони узгодили найменування товару (генератор підйому типу 2ПЕМ-2000М), його кількість (1 штука), вартість (309 500 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ 20%).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на суму 309 500 грн. 00 коп., що підтверджується підписаною сторонами без будь-яких зауважень видатковою накладною № 1583 від 11.09.2019 (а.с. 16).

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару виконав частково, а саме: 24.10.2019 сплатив 75 000 грн. 00 коп., 11.11.2019 - 50 000 грн. 00 коп., у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 184 500 грн. 00 коп. (а.с. 17, 18).

13.04.2020 позивач надіслав відповідачу вимогу за № 173-15/04-2020 від 13.04.2020 про сплату заборгованості. Вказану вимогу відповідач отримав 17.04.2020, однак відповіді не надав, заборгованість не сплатив (а.с. 20-23).

Доказів оплати відповідачем вказаної заборгованості сторонами до матеріалів справи не надано.

На підставі умов п. 7.4. договору та положень ч. 6 ст. 231, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" позивач нарахував і просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 19 425 грн. 57 коп., за період з 12.10.2019 по 11.04.2020.

Із посиланням на положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу за договором та просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3 154 грн. 19 коп., за період з 12.10.2019 по 06.05.2020, та інфляційні втрати у розмірі 2 398 грн. 50 коп., за період з жовтня 2019 по березень 2020.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору; факт поставки товару; строк оплати; наявність часткової оплати; наявність прострочення оплати; наявність підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору про закупівлю товару, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов"язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов"язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов"язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов"язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За приписами ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Враховуючи умови п. 4.2. договору, відповідач повинен був здійснити оплату за поставлений товар у строк до 11.10.2019 включно.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач частково розрахувався за поставлений позивачем товар, а саме: 24.10.2019 сплатив 75 000 грн. 00 коп., 11.11.2019 - 50 000 грн. 00 коп., у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 184 500 грн. 00 коп., яка підлягає стягненню.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 19 425 грн. 57 коп., за період з 12.10.2019 по 11.04.2020 не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається (ч. 1).

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах (ч. 2):

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті (ч. 3).

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу (ч. 5).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6).

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією (ч. 7).

Суд зазначає, що чинне законодавство поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого неустойка стягується і конкретний її розмір.

Згідно з п. 7.4. договору за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України.

Позивач нарахував відповідачу пеню за ст. 231 Господарського кодексу України, тобто застосував договірну неустойку, передбачену п. 7.4. договору.

Однак, у п. 7.4. договору сторони не визначили, яка саме частина ст. 231 Господарського кодексу України є підставою для сплати відповідачем штрафних санкцій та не встановили конкретного розміру (відсотку) штрафної санкції (пені), яка в силу ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України підлягає обчисленню саме у відсотках.

Суд доходить висновку про те, що договір, який і є підставою для застосування договірної неустойки, містить не її розмір, а лише відсилання до норми законодавства, якою передбачені різні підстави стягнення та обчислення штрафних санкцій, зокрема ч.ч. 2, 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Суд констатує, що в тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Між тим, частина 6 статті 231 Господарського кодексу України, на яку посилається позивач в обґрунтування стягнення пені, не є такою нормою законодавства, яка встановлює обов`язок та умови сплати пені, тобто є безумовною підставою для стягнення неустойки в силу закону, а відтак не може бути застосована у даному випадку.

Отже, суд доходить висновку, що умовами договору взагалі не встановлено розміру пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України також не встановлює конкретного розміру (відсотку) пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі, виходячи з облікової ставки Національного банку України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 904/5922/17.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 19 425 грн. 57 коп. не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 154 грн. 19 коп., за період з 12.10.2019 по 06.05.2020, та інфляційних втрат у розмірі 2 398 грн. 50 коп., за період з жовтня 2019 по березень 2020, суд зазначає таке.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком суду, 3% річних за період з 12.10.2019 по 06.05.2020 складають 3 148 грн. 93 коп. та підлягають стягненню з відповідача. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягає.

Згідно з п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За розрахунком суду, інфляційні втрати за період з листопада 2019 по березень 2020 складають 1 102 грн. 75 коп. та підлягають стягненню з відповідача. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення 184 500 грн. 00 коп. - основного боргу, 3 148 грн. 93 коп. - 3% річних, 1 102 грн. 75 коп. - інфляційних втрат є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерлайн" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості в сумі 209 478 грн. 26 коп. за договором про закупівлю товару від 21.08.2019 № 759/13/228Е задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерлайн" (71600, Запорізька область, м. Василівка, вул. Богдана Хмельницького, 3, ) 184 500 грн. 00 коп. (сто вісімдесят чотири тисячі п"ятсот грн. 00 коп.) основного боргу, 3 148 грн. 93 коп. (три тисячі сто сорок вісім грн. 93 коп.) 3% річних, 1 102 грн. 75 коп. (одна тисяча сто дві грн. 75 коп.) інфляційних втрат та 2 831 грн. 27 коп. (дві тисячі вісімсот тридцять одна грн. 27 коп.) витрат зі сплати судового збору.

У решті позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерлайн" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення пені у розмірі 19 425 грн. 57 коп., 3% річних у розмірі 5 грн. 26 коп., інфляційних втрат у розмірі 1 295 грн. 75 коп. відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 19.10.2020

Суддя І.А. Рудь