РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.10.2020Справа № 910/9788/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат малоповерхового

домобудівництва «Камбіо»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет»

про стягнення 125.913,25 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

07.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат малоповерхового домобудівництва «Камбіо» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» про стягнення 125.913,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки № 22 від 11.05.2018, відповідачем було перераховано на рахунок позивача, на якому містився залишок невикористаних коштів у розмірі 76,86 грн, ще 200.000,00 грн передплати за товар, який позивач зобов`язаний поставити. В період з 17.05.2018 по 28.07.2018 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 363.271,00 грн. В подальшому відповідачем було перераховану позивачу ще 60.000,00 грн в рахунок погашення заборгованості за поставлений товар. У зв`язку з тим, що відповідачем не було належним чином виконано взяті на себе зобов`язання за договором позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 103.271,14 грн основного боргу, 16.689,78 грн інфляційних втрат та 6.029,32 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/9788/20 від 14.07.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

28.07.2020 (під час перебування судді у відпустці) позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2020 відкрито провадження у справі № 910/9788/20 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 25.08.2020 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 04116, м. Київ, пров. Тбіліський, 1 (номер відправлення 891), яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 14.07.2020 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Проте, конверт разом з ухвалою від 25.08.2020 (номер відправлення 891) було повернуто до суду поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 від 02.09.2020 з позначкою «вибули».

14.09.2020 від позивача до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 103.194,14 грн основного боргу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 не прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат малоповерхового домобудівництва «Камбіо» про зменшення розміру позовних вимог. Повернуто заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат малоповерхового домобудівництва «Камбіо» про зменшення розміру позовних вимог заявнику.

22.09.2020 від позивача до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 103.194,14 грн основного боргу. Решта вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних залишаються без змін.

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 25.08.2020 не виконав та письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комбінат малоповерхового домобудівництва «Камбіо» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Люнет» (покупець, відповідач) було укладено договір поставки № 22 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця товарно-матеріальні цінності (далі - товар), а покупець прийняти та оплатити цей товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору не сплатив вартість поставленого відповідачу товару у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість та позивачем за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання нараховані інфляційні втрати та 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 10.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання, скріплення печатками сторін і діє по 31.12.2018 включно, а в частині виконання зобов`язань - до повного їх виконання. У випадку, якщо за 30 (тридцять) календарних днів до дати закінчення договору жодна із сторін не заявить про його закінчення, договір продовжує діяти на кожний наступний календарний рік.

Відповідно до п. 1.2 договору найменування, одиниці виміру, асортимент, кількість, комплектність і вартість товару, умови поставки інші необхідні умови поставки погодженої кількості товару визначається у Специфікаціях та підтверджується видатковими накладними. Товар в залежності від кількості поставляється як однією, так і декількома партіями. Зазначені Специфікації та видаткові накладні є додатками до цього договору, та являються його невід`ємними частинами.

Сторонами підписано Специфікацію № 1 від 18.05.2018 до договору, відповідно до якої поставці підлягає товар загальною вартістю 332.449, 00 грн.

Згідно з п. 4.1 договору загальна вартість договору складається із сум вартостей поставленого товару згідно всіх видаткових накладних, оформлених за весь термін дії даного договору.

Відповідно до п. 4.2 договору постачальник відвантажує партію товару покупцю за цінами, вказаними у Специфікаціях, які підписуються уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 2.1 договору поставка товару може здійснюватися окремими партіями відповідно до наданого покупцем замовлення на поставку відповідної партії товару, у об`ємах підписаної Специфікації.

Згідно з п. 2.6 договору поставка товару, визначеного п. 2.3 цього договору, починається не раніше, ніж через 14 календарних днів після надходження грошових коштів, зазначених в п. 4.3 цього договору на поточний рахунок постачальника, або з моменту узгодження замовлення постачальником. Кінцеві строки поставки відповідної партії товару визначаються в узгодженому сторонами замовленні на відповідну партію товару. За домовленістю сторін можливе дострокове виконання замовлення покупця.

Відповідно до п. 2.9 договору датою поставки є дата отримання покупцем товару, згідно з видатковою накладною, яка підписується уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар загальною вартістю 363.271,00 грн, що підтверджується наступним видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками обох сторін:

№ 1019 від 17.05.2018 на суму 55.242,00 грн,

№ 1195 від 05.06.2018 на суму 53.460,00 грн,

№ 1345 від 08.06.2018 на суму 107.688,00 грн,

№ 1427 від 26.06.2018 на суму 56.828,00 грн,

№ 1552 від 05.07.2018 на суму 39.343,00 грн,

№ 1602 від 23.07.2018 на суму 41.624,00 грн,

№ 1603 від 28.07.2018 на суму 9.086,00 грн.

Відповідно до п. 1.3 договору сторони дійшли згоди, що прийняття покупцем товару відповідно до видаткової накладної є підтвердженням факту узгодження сторонами асортименту, кількості та ціни товару. Після підписання уповноваженими представниками сторін, зазначені видаткові накладні мають юридичну силу Специфікації у розумінні статті 266 Господарського кодексу України.

Згідно з п. 4.3 договору оплата поставки товару здійснюється покупцем шляхом 100% передплати в національній валюті України в безготівковій формі на поточний банківський рахунок постачальника на підставі виставлених рахунків.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем здійснено часткову оплату поставленого товару на загальну суму 260.076,86 грн, що підтверджується виписками особового рахунку від 15.05.2018, від 16.05.2018, від 21.08.2019 та від 26.12.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Проте, матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов`язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої не заперечений відповідачем, що складає 103.194,14 грн (363.271,00 грн - 260.076,86 грн = 103.194,14 грн).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті поставленого товару не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості поставленого товару в розмірі 103.194,14 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за отриманий товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті поставленого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 16.689,78 грн інфляційних втрат та 6.029,32 грн - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 6.029,32 грн - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками позивача).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За результатами здійснення судом власного перерахунку інфляційні втрати складають 12.419,74 грн (розрахунок знаходиться в матеріалах справи).

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 12.419,74 грн інфляційних втрат.

В іншій частині вимог про стягнення інфляційних втрат в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат малоповерхового домобудівництва «Камбіо» підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» (04116, м. Київ, пров. Тбіліський, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат малоповерхового домобудівництва «Камбіо» (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 85, ) 103.194 (сто три тисячі сто дев`яносто чотири) грн 14 коп. основного боргу, 12.419 (дванадцять тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн 74 коп. інфляційних втрат, 6.029 (шість тисяч двадцять дев`ять) грн 32 коп. - 3% річних, 2.030 (дві тисячі тридцять) грн 72 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова