ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2020 справа № 914/2401/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Муравець О.М.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця Іваницької Марії Петрівни, м. Львів

до відповідача: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м.Львів

про: визнання недійсним Договору оренди №С-10407-16 від 30.12.2016 року та визнання укладеним Договору оренди між Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ФОП Іваницькою Марією Петрівною у редакції, яка викладена у позовній заяві.

за участю представників сторін:

від позивача: ФОП Іваницька М. П., Кондратюк В.В. - адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 598 від 21.12.2011 р.

від відповідача: Кизик І.А. - спеціаліст 1-ої категорії юридичного відділу, довіреність від 29.01.2020 р.

ВСТАНОВИВ:

22.11.2019 р. на розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Іваницької Марії Петрівни до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання недійсним Договору оренди №С-10407-16 від 30.12.2016 року та визнання укладеним Договору оренди між Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ФОП Іваницькою Марією Петрівною у редакції, що викладена у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду Львівської області суду від 27.11.2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк на усунення недоліків, допущених при поданні та оформленні позову.

На виконання вимог згаданої ухвали суду, 20.12.2019 року за вх. № 53600/19 позивачем подано клопотання про усунення недоліків позовної заяви з додатками, а саме: на виконання вимог ухвали від 27.11.2019 року по справі №914/2401/19 позивач просив долучити до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору та квитанції про відправлення копії позовної заяви з додатками відповідачу.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.12.2019 року відкрито провадження у справі №914/2401/19 за правилами загального позовного провадження, призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 22.01.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.01.2020 р. підготовче засідання у справі відкладено на 12.02.2020 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.02.2020 р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 914/2401/19 на 30 днів за клопотанням представника позивача.

12.02.2020 р. в судовому засіданні, відповідно до ст. 216 ГПК України, оголошувалась перерва до 25.02.2020 р.

20.02.2020 р. відповідачем подано на адресу суду письмові пояснення за вх.№ 9049/20, відповідно до яких відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви Фізичної особи-підприємця Іваницької М. П. до відповідача Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання недійсним Договору оренди №С-10407-16 від 30.12.2016 року та визнання укладеним Договору оренди між Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ФОП Іваницькою Марією Петрівною у редакції, яка викладена у позовній заяві

25.02.2020 року позивачем подано на адресу суду клопотання про витребування доказів з додатками, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 9588/20, в якому позивач просив суд витребувати в Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради копії листів на адресу ФОП Іваницька М.П., підтвердження їх надсилання, про необхідність укладення договору оренди на виконання наказу від 23.03.2016 р. № 514 О/І "Про укладення договору оренди на нежитлове приміщення на пр. Червоної Калини, 109".

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.02.2020 р. судом постановлено задоволити клопотання представника позивача (вх. № 9588/20 від 25.02.2020 року) про витребування доказів та витребувати в Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради копії листів на адресу ФОП Іваницька М.П. та підтвердження їх надсилання про необхідність укладення договору оренди на виконання наказу від 23.03.2016 р. № 514 О/І "Про укладення договору оренди на нежитлове приміщення на пр. Червоної Калини, 109".

25.02.2020 р. в судовому засіданні, відповідно до ст. 216 ГПК України, оголошувалась перерва до 23.03.2020 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.03.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу №914/2401/19 до судового розгляду по суті на 29.04.2020 р.

Ухвалою викликом Господарського суду Львівської області від 29.04.2020 р. розгляд справи по суті призначено на 27.05.2020 р.

25.05.2020 р. відповідачем направлено на адресу суду лист за вх. № 18289/20 від 25.05.2020 р, в якому вказується про те, що на виконання ухвали суду від 25.02.2020 відповідач зазначає про те, що Іваницьку М. П. було повідомлено про наказ від 23.03.2016 в телефонному режимі Управлінням комунальної власності, а також суб`єктом оціночної діяльності. Відповідно до наказу від 03.12.2014 №72-з «Про затвердження інформаційних та технологічних карток адміністративних послуг, що надаються управлінням комунальної власності» не передбачено надсилання наказів про укладення договорів оренди.

Крім того, 25.05.2020 р. відповідачем подано на адресу суду заяву про застосування строків позовної давності за вх. № 18292/20, в якій відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності.

27.05.2020 р. позивачем подано на адресу суду клопотання про витребування доказів за вх. № 18564/20.

27.05.2020 р. позивачем подано письмові заперечення проти заяви про застосування строків позовної давності за вх. № 18567/20.

27.05.2020 р. в судовому засіданні, відповідно до ст. 216 ГПК України, оголошувалась перерва до 10.06.2020 р.

Ухвалою викликом Господарського суду Львівської області від 10.06.2020 р. розгляд справи по суті призначено на 22.07.2020 р.

10.06.2020 р. відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності за вх. № 19442/20, в якій відповідач просить поновити строки подання вказаної заяви, відмовити у задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності.

Ухвалою викликом Господарського суду Львівської області від 22.07.2020 р. розгляд справи по суті призначено на 17.08.2020 р.

17.08.2020 р. в судовому засіданні, відповідно до ст. 216 ГПК України, оголошувалась перерва до 20.08.2020 р.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалі суду від 20.08.2020 р. Розгляд справи по суті відкладено на 15.09.2020 р.

15.09.2020 р. в судовому засіданні, відповідно до ст. 216 ГПК України, оголошувалась перерва до 30.09.2020 р.

30.09.2020 р. в судовому засіданні, відповідно до ст. 216 ГПК України, оголошувалась перерва до 12.10.2020 р. та протокольною ухвалою зобов`язано відповідача надати суду в межах з`ясуваня обставин справи та дослідження їх доказами належним чином завірену копію наказу №27-А від 22.12.2016 року; техпаспорт ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" від 19.09.2011 року інвентаризаційний номер 1291; належним чином завірену копію рішення (наказу) Управління комунальної власності ДЕР ЛМР про публікацію оголошення у лютому 2016 року щодо можливості передачі в оренду нежитлового приміщення площею 5,2 м.кв. у м.Львові по пр.Чер.Калини,109 та публікацію у листопаді 2016 року оголошення для участі у комерційному конкурсі для передачі в оренду нежитлового приміщення пл.5,2 м.кв. чи 4,2 м.кв. за адресою: м.Львів,пр.Чер.Калини,109; належним чином завірену копію наказу Управління комунальної власності ДЕР ЛМР від 26.02.2016 р. №13-з «Про затвердження переліку об`єктів для публікації інформаційного повідомлення».

На виконання вимог ухвали суду, 08.10.2020 р. відповідачем подано на адресу суду наступні документи за вх.№ 29174/20 , а саме: копію оголошення про намір передати в оренду об`єкти нерухомого майна від 27.02.2016 р.; копію оголошення про намір передати в оренду об`єкти нерухомого майна від 26.11.2016 р.; копію оголошення про намір передати в оренду об`єкти нерухомого майна від 15.11.2016 р.; копію наказу про затвердження переліку об`єктів для публікації інформаційного повідомлення від 26.02.2016 р. № 13-з; копія наказу про укладення договору оренди на нежитлове приміщення на просп. Червоної Калини, 109 від 22.12.2016 р. № 27-А; копію протоколу № 10 засідання конкурсної комісії на право оренди майна територіальної громади м. Львова від 20.12.2016 р.; копію технічного паспорта від 19.09.2011 р.

12.10.2020 р. представники позивача в судове засідання з розгляду справи по суті з`явилися, просили суд позовні вимоги задоволити повністю з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях, наданих у судових засіданнях. Вважають, що позов подано в межах строку позовної давності.

12.10.2020 р. представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився, проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях, поданих на адресу суду за вх. № 9049/20 від 20.02.2020 р. та поясненнях, наданих у судових засіданнях, просить відмовити в позові. Представник відповідача просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності, якщо суд прийде до висновку про підставність позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав. З огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору, суд вважає за можливе ухвалити рішення в цій справі за наявними у ній доказами, враховуючи, що поданих в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи та прийняття судового рішення у справі № 914/2401/19.

В судовому засіданні 12.10.2020 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Правова позиція позивача

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що в березні 2016 року на сайті Львівської міської ради mayno.lviv.ua було опубліковано оголошення щодо передачі в оренду приміщення ЛКП «Старий Сихів» по проспекту Червоної Калини,109, площею 5,2 кв.м. З метою укладення договору оренди вказаного приміщення, 12.03.2016р. за № 3-ФОП-9848-С-2302 позивачем скеровано на адресу Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (далі по тексту - відповідач) через центр надання адміністративних послуг, лист щодо наміру в укладенні договору оренди на нежитлове приміщення за вказаною адресою. Тривалий час, позивач не отримувала жодної відповіді від Відповідача, щодо укладення договору оренди. В подальшому, на сайті mayno.lviv.ua було опубліковано повторне оголошення про намір передати вказане приміщення в оренду. Відповідач листом від 16.11.2016р. за № 2302-4940 повідомив, що 27.02.2016 п. № 23 (1782) в газеті «Львівська пошта» опубліковано повідомлення про намір передати в оренду нежитлові приміщення за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 109 пл. 5,2 кв.м., і в термін визначений даним повідомленням надійшла одна заява позивача. Відповідачем підготовлено наказ про укладення договору оренди на нежитлове приміщення по проспекту Червоної Калини, 109, площею 5,2 кв.м. з Позивачем. Однак, відповідач ствердив, що наказ від 23.03.2016 р. № 514 О/І «Про укладення договору оренди на нежитлове приміщення на пр. Червоної калини, 109» втратив чинність, оскільки Позивачем не виконано умов п. 2 цього наказу, а саме не укладено тристороннього договору на проведення оцінки майна, про що було повідомлено позивача листом від 15.04.2016р. № 23023-1317. Оскільки, на думку відповідача, на вказане нежитлове приміщення площею 5,2 кв.м. станом на 16.11.2016р. не укладено договір оренди, то воно є вільним, а тому інформація щодо нього була розміщена на сайті управління комунальної власності в рубриці вільні приміщення. Додатково повідомлено, що таке приміщення буде виставлено для участі у комерційному конкурсі для передачі в оренду. Відповідно до п. 1, 2 наказу від 23.03.2016 р. № 514 О/І «Про укладення договору оренди на нежитлове приміщення на пр. Червоної Калини, 109», наказано укласти з позивачем договір оренди на нежитлове приміщення першого поверху під індексом ІІІа площею 5,2 кв.м. за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 109 для майстерні по ремонту одягу терміном на 2 роки 364 дні. Відповідальним працівникам сектору оцінки у термін 10 календарних днів з дати реєстрації цього наказу забезпечити підписання тристороннього договору на проведення оцінки майна з позивачем, відповідачем та суб`єктом оціночної діяльності. Пунктом 3 даного наказу передбачено зобов`язання відповідальних працівників Відповідача сектору оформлення договорів оренди відділу регулювання орендних відносин у встановлені терміни: підготувати проект договору оренди; інформувати заявника про підписання ним даного договору оренди. Натомість, всупереч вимогам вказаного наказу, як зазначає позивач, позивача ніхто не поінформував про необхідність укладення відповідного трьохсторонього договору з суб`єктом оціночної діяльності згідно з пунктом 2. Наказу, та взагалі про намір укласти з позивачем договір оренди вказаного вище приміщення. Відтак, як стверджує позивач, вона була позбавлена об`єктивної можливості укласти такий трьохсторонній договір на проведення оцінки майна, та в подальшому і підписати договір оренди такого приміщення, хоча вжила всіх юридично- значимих дій та вольових заходів для укладення договору оренди. Позивач вважає, що укладений між ним та відповідачем договір оренди № С-10407-16 від 30.12.2016 р. на вказане приміщення на умовах комерційного конкурсу є таким, що був укладений всупереч вимогам закону, оскільки таке приміщення не могло вважатися вільним, так як Позивач наказом від 23.03.2016 р. № 514 О/І «Про укладення договору оренди на нежитлове приміщення на пр. Червоної Калини, 109» набув право оренди, а договір не було укладено через свідому бездіяльність Відповідача, що проявилася у не інформуванні Позивача як про укладення трьохстороннього договору з суб`єктом оціночної діяльності згідно з пунктом 2 Наказу, так і про укладення договору оренди вказаного вище приміщення.

Порядок передачі в оренду комунального майна у Львові визначено Ухвалою ЛМР № 897 від 07.06.2007р. «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова», якою затверджено «Положення про оренду майна територіальної громади м. Львова» (далі по тексту - Положення) та «Порядок організації та проведення конкурсів на право оренди майна територіальної громади м. Львова», (далі по тексту - Порядок). Пунктом 1.4. Порядку передбачено, що некомерційний конкурс - визначення орендаря серед учасників конкурсу, який запропонував при орендній платі, визначеній відповідно до Методики, найкращі умови використання об`єкта оренди та співпраці з територіальною громадою м. Львова. Згідно з п. 2.4. Порядку, якщо протягом 14 календарних днів з часу опублікування інформаційного повідомлення про укладення договору оренди на вільні нежитлові приміщення у засобах масової інформації буде подано лише одну заяву про укладення договору оренди, конкурс на право оренди не проводиться і договір оренди укладається із заявником у відповідності до цільового призначення, запропонованого останнім.

За приписами п. 2.11 Порядку, якщо на участь у конкурсі надійшла заява від одного претендента, якого визнано учасником конкурсу, за рішенням конкурсної комісії з ним укладається договір оренди або оголошується повторний конкурс. Згідно з п.п. 5.2.1.3, 5.2.1.4 п. 5.2.1. Положення, підставами укладення управлінням комунального власності департаменту економічної політики договорів майнового найму, у тому числі договорів оренди, є: Накази управління комунальної власності департаменту економічної політики; Рішення судових органів, які набрали законної сили. Відповідно до п. 1 наказу від 23.03.2016 р. № 514 О/І «Про укладення договору оренди на нежитлове приміщення на пр. Червоної Калини, 109», наказано укласти з Позивачем договір оренди на нежитлове приміщення першого поверху під індексом IIIа площею 5,2 кв.м. за адресою, м. Львів, пр. Червоної Калини, 109 для майстерні по ремонту одягу терміном на 2 року 364 дні. Частиною 1 ст. 8 Цивільного кодексу України, передбачено принцип застосування аналогії закону, згідно якої, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Відповідно до ст. 9 Цивільного кодексу України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Пунктом 30 Порядку «Проведення конкурсу на право оренди державного майна» затвердженого постановою КМУ від 31.08.2011р. за № 906 передбачено, що орендодавець протягом трьох робочих днів після затвердження результатів конкурсу, надсилає рекомендованим листом або вручає під розписку особисто переможцю конкурсу (уповноваженій ним особі) проект договору оренди. Переможець конкурсу або уповноважена ним особа, після отримання проекту договору протягом п`яти робочих днів особисто повертає орендодавцю підписаний проект договору оренди. Умови договору оренди повинні враховувати істотні умови, визначені у статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" ( 2269-12 ), та включати орендну плату, запропоновану переможцем конкурсу, а також пропозиції переможця конкурсу, подані ним для участі в конкурсі. Згідно з 5.2.5. Положення, оцінка об`єкта оренди передує укладенню та переукладенню договору оренди (крім окремих категорій орендарів, для яких встановлено пільговий розмір орендної плати згідно з ч. 4 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова) з врахуванням вимог ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Проте, як вказує позивач, відповідач вказаних вище вимог чинного законодавства - як щодо повідомлення Позивача про: перемогу у конкурсі; необхідність проведення оцінки шляхом укладення трьохсторонньої угоди та необхідність укладення договору не виконав, чим порушив права позивача. За таких умов, проведення наступних конкурсів щодо приміщення - на нежитлове приміщення першого поверху під індексом ІІІа площею 5,2 кв.м. за адресою, м. Львів, пр. Червоної Калини, 109, як вважає позивач, є протиправним та таким що не відповідає вимогам законодавства, а укладений Договір оренди № С-10407-16 від 30.12.2016 суперечить вимогам законодавства, а тому є недійсним. За таких умов Договір оренди № С-10407 -16 від 30.12.2016, на думку позивача, є не дійсним.

Щодо визнання укладеним договору оренди за наказом від 23.03.2016 р. № 514 О/І «Про укладення договору оренди на нежитлове приміщення на пр. Червоної калини, 109», то позивач зазначає наступне.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. ч. 2, 3 ст. 180 ГК України). Згідно висновку Договору оренди № С-10407 -16 від 30.12.2016 - вартість об`єкту оренди , відповідно до звіту про оцінку майна, затвердженого наказом управління комунальної діяльності від 20.07.2016 № 2016/е, станом на 30.06.2016р. становить 33 200,00 грн.

Відтак, розмір орендної ставки в місяць розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова за оренду нежитлового приміщення першого поверху під індексом ІІІа площею 5,2 кв.м. за адресою, м. Львів, пр. Червоної Калини, 109 для майстерні по ремонту одягу терміном на 2 року 364 дні, становить 110,67 грн. Розрахунок 110,67=(33200*4%)/12. За таких умов, погоджені всі істотні умови договору оренди на виконання наказу від 23.03.2016 р. № 514 О/І «Про укладення договору оренди на нежитлове приміщення на пр. Червоної калини, 109». З огляду на ту обставину, що Відповідач не підписав з Позивачем договір оренди нежитлового приміщення першого поверху під індексом ІІІа площею 5,2 кв.м. за адресою, м. Львів, пр. Червоної Калини, 109 для майстерні по ремонту одягу терміном на 2 року 364 дні, з розміром орендної плати, то такий повинен бути визнаний судом укладеним. Позивач зазначає, що текст договору в прохальній частині позову є ідентичним Типовому договору оренди № __ - ________ -__ нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), що затверджений в якості додатку № 6 до Положення, із значенням істотних умов згідно наказу від 23.03.2016 р. № 514 О/І «Про укладення договору оренди на нежитлове приміщення на пр. Червоної калини, 109» та розміру орендної плати розрахованої згідно із Звітом про оцінку майна, затвердженого наказом управління комунальної діяльності від 20.07.2016 № 2016/е та Методики. На підставі наведеного, позивач просить суд визнати недійсним Договір оренди № С-10407 -16 від 30.12.2016, що укладений між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та фізичною особою- підприємцем Іваницькою Марією Петрівною. Визнати укладеним договір оренди між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та фізичною особою-підприємцем Іваницькою Марією Петрівною у редакції, викладеній у позовній заяві.

Правова позиція відповідача.

20.02.2020 р. відповідачем подано на адресу суду письмові пояснення за вх.№ 9049/20, в яких відповідач зазначає про те, що свої позовні вимоги ФОП Іваницька М. П. ґрунтує на двох основних доводах: по-перше, позивач стверджує, що була не проінформована про потрібність укладання трьохстороннього договору з суб`єктом оціночної діяльності; по- друге, вважає, що проведення наступних конкурсів щодо нежитлового приміщення за адресою м. Львів пр. Червоної Калини є протиправним. Однак, Управління комунальної власності вважає такі доводи необґрунтованими та заперечує проти задоволення позову, з огляду на наступне. Щодо не про інформованості позивача. Позивач посилається на те, що була не проінформована про зміст наказу №514-0/1 «Про укладення договору оренди на нежитлові приміщення площею 5,2 кв. м. на пр. Червоної Калини, 109» від 23.03.2016. Наказом від 03.12.2014 №72-з «Про затвердження інформаційних та технологічних карток адміністративних послуг, що надаються управлінням комунальної власності» не передбачено надсилання наказів про укладення договорів оренди. Однак, позивача було повідомлено про наказ від 23.03.2016 в телефонному режимі управлінням комунальної власності, а також суб`єктом оціночної діяльності. Управлінням було передано документи суб`єкту оціночної діяльності для укладення договору на проведення незалежної оцінки об`єкта оренди. Проте, листом від 08.04.2016 №2-7587-Л-2302 суб`єкт оціночної діяльності повідомив про відмову позивача від укладення договору на оцінку приміщення. Враховуючи дану обставину наказ №514-0/1 «Про укладення договору оренди на нежитлові приміщення площею 5,2 кв. м. на пр. Червоної Калини, 109» втратив чинність. Отже, Управлінням комунальної власності виконано всі необхідні дії для укладення договору оренди з Іваницькою М. П., проте з вини Іваницької М. П. договір на підставі наказу не було укладено. Щодо визнання договору оренди недійсним, оскільки проведення наступних конкурсів щодо оренди приміщень, а саме на нежитлове приміщення площею 5,2 кв. м. на пр. Червоної Калини, 109 є протиправним, на думку позивача, відповідач зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3. 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу. Іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним, і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України недійсним господарське зобов`язання може бути визнано, якщо не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності). Оскільки, Іваницька М. П. відмовилась від укладення договору оренди, Управлінням комунальної власності було проведено конкурс на передачу в оренду приміщення площею 5,2 кв., м. на АДРЕСА_1 . Даний конкурс було проведено з дотриманням положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Порядком організації та проведення конкурсів на право оренди майна територіальної громади м. Львова, затвердженим ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007 №897 (зі змінами). Відтак, проведення конкурсу, на передачу приміщення площею 5,2 кв. м. на АДРЕСА_1 в оренду, і укладення договору оренди за результатами його проведення є законним. Крім того, Іваницька М. П. взяла участь у такому конкурсі тим самим визнавши умови цього конкурсу. Відповідач вважає, що все зазначене є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви ФОП Іваницької М. П. Крім того, представник відповідача просить взяти до уваги також те, що 26.04.2018 р. між Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (орендодавець за договором, відповідач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Іваницькою М. П. (орендар за договором, позивач у справі) укладено угоду № С-10407-16 (Д-18), якій зазначається про те, що на підставі п. 13.3 договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) за адресою: АДРЕСА_1 від 30.12.2016 №С-10407-16, наказу управління комунальної власності від 26.04.2018 №218-0, Сторони внесли до договору оренди від 30 грудня 2016 року №С-10407-16 такі зміни: 1. Термін договору оренди викласти в такій редакції: « 4.1 Термін договору оренди визначений до 27 квітня 2021 року включно».

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, оглянувши подані документи, заслухавши в судовому засіданні представників позивача та представника відповідача, суд встановив наступне.

Відповідно до Положення про управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 02.12.2016 № 1125, Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (надалі - управління) є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 26.05.2016 № 505 "Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів", утвореним відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Основними завданнями управління є виконання функції органу управління майном комунальної власності територіальної громади м. Львова; передача в оренду, відчуження (приватизація) майна комунальної власності територіальної громади м. Львова; подання на розгляд міської ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліки об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації, організація виконання цих програм.

27.02.2016 р в газеті «Львівська пошта» № 23 (1782) опубліковано повідомлення про намір Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики передати в оренду нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , пл. 5,2 кв.м., перший поверх, балансоутримувач - ЛКП «Старий Сихів». У вказаному повідомленні було зазначено, що особи, що бажають отримати зазначені об`єкти нерухомого майна в користування на підставі договору оренди, повинні повідомити до 12.03.2016 р. включно про свій намір укласти договір оренди способом скерування заяви про укладення договору на адресу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики через Центр надання адміністративних послуг м. Львова.

На адресу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики в термін визначений вказаним повідомленням надійшла заява від позивача про намір укласти договір оренди нежитлового приміщення за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 109, пл. 5,2 кв.м.

Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики видано наказ № 514 О/І «Про укладення договору оренди на нежитлове приміщення на пр. Червоної Калини, 109» від 23.03.2016 р., в якому наказано наступне: укласти з Фізичною особою-підприємцем Іваницькою Марією Петрівною договір оренди на нежитлове приміщення першого поверху під індексом ІIIа площею 5,2 кв.м за адресою: м. Львів, просп. Червоної Калини, 109 для майстерні по ремонту одягу терміном на 2 роки 364 дні. Відповідальним працівникам сектору оцінки у термін 10 календарних днів з дати реєстрації цього наказу забезпечити: підписання тристороннього договору на проведення оцінки майна з Фізичною особою- підприємцем Іваницькою Марією Петрівною, управлінням комунальної власності та суб`єктом оціночної діяльності; проведення незалежної оцінки об`єкта; рецензування звіту про оцінку; затвердження звіту про оцінку майна. Відповідальним працівникам сектору оформлення договорів оренди відділу регулювання орендних відносин у встановлені терміни: підготувати проект договору оренди; інформувати заявника про підписання ним даного проекту договору.

Відповідно до листа ПП «Львівська експертно-консультаційна служба» № 273 від 08.04.2016 р., який адресований начальнику Управління комунальної власності І. Свистун вбачається, що ПП «Львівська експертно-консультаційна служба» повертає справу по оцінці об`єкта оренди - нежитлового приміщення за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 109 (орендар - Іваницька Марія Петрівна), у зв`язку з відмовою орендаря від укладення договору на оцінку приміщення.

Листом за вих. № 2302-1317 від 15.04.2016 р. та листом за вих. № 2302-4940 від 16.11.2016 р., Управління комунальної власності Департаменту економічної політики повідомило ФОП Іваницьку М.П. про те, що наказ від 23.03.2016 р. № 514-О/І «Про укладання договору оренди на нежитлове приміщення на просп. Червоної Калини, 109» втратив чинність, «оскільки ФОП Іваницькою М.П. не виконано умову п. 2 цього наказу, а саме не укладено тристороннього договору на проведення оцінки майна, про це позивача було повідомлено листом від 15.04.2016 № 2302-1317 (вказаний лист позивачем долучено до матеріалів справи). Оскільки на нежитлове приміщення площею 5,2 кв.м. за адресою м. Львів, просп. Червоної Калини, 109 не було укладено договір оренди нерухомого майна то воно вважалось вільним та інформація по ньому була розміщена на сайті Управління комунальної власності в рубриці вільні приміщення. Додатково позивач була повідомлена, що на черговому засіданні конкурсної комісії буде розглядатись питання про публікацію оголошення для участі у комерційному конкурсі. Відтак, рекомендувалось стежити за публікацією та скерувати заяву з долученим пакетом документів у встановлений термін через Центр надання адміністративних послуг».

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" однією з істотних умов договору оренди є орендна плата з урахуванням її індексації. З огляду на те, що сторони не досягли домовленості з даної істотної умови (орендна плата з урахуванням її індексації), у зв`язку з неукладенням тристороннього договору на проведення оцінки майна із суб`єктом оціночної діяльності, у зв`язку з відмовою ФОП Іваницькою М. П. укласти таку угоду, що підтверджується листом ПП «Львівська експертно-консультаційна служба» № 273 від 08.04.2016 р., який адресований начальнику Управління комунальної власності І. Свистун, то такий договір не може бути укладений в редакції, викладеній позивачем у позовній заяві, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

30.12.2016 р. між Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (орендодавець за договором, відповідач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Іваницькою М. П. (орендар за договором, позивач у справі) укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № С-10407-16 (надалі договір оренди) на умовах комерційного конкурсу. За змістом розділу 1 Предмет договору сторони узгодили, що орендодавець на підставі наказу Управління комунальної власності від 22.12.2016 р. № 27-А передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно (надалі об`єкт оренди), що знаходиться на балансі ЛКП «Під Зуброю» (балансоутримувач). Об`єктом оренди є приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, просп. Червоної Калини, буд. 109, загальною площею 5,2 кв.м., у т. ч., перший поверх - 5,2 кв.м. з індексом приміщення 1-го поверху III відповідно до даних технічного паспорта ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 19.09.2011 р., інвентарний номер 1291. Вартість об`єкта оренди, відповідно до звіту про оцінку майна, затвердженого наказом Управлінням комунальної власності від 20.07.2016 р. № 2016/е, станом на 30 червня 2016 р. становить 33 200,00 грн. без ПДВ.

У п. 2 договору оренди об`єкт оренди орендар буде використовувати для майстерні по ремонту одягу.

Пунктом 4.1 договору оренди сторони погодили, що термін договору оренди визначений на 2 місяці з 30.12.2016 р. до 27.02.2017 р. включно. Відповідно до п. 4.7 договору оренди у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

26.04.2018 р. між Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (орендодавець за договором, відповідач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Іваницькою М. П. (орендар за договором, позивач у справі) укладено угоду № С-10407-16 (Д-18), якій зазначається про те, що на підставі п. 13.3 договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) за адресою: м. Львів, просп. Червоної Калини, буд. 109 від 30.12.2016 №С-10407-16, наказу управління комунальної власності від 26.04.2018 №218-0, Сторони внесли до договору оренди від 30 грудня 2016 року №С-10407-16 такі зміни: 1. Термін договору оренди викласти в такій редакції: « 4.1 Термін договору оренди визначений до 27 квітня 2021 року включно».

У пункті 5.1 договору оренди сторони узгодили, що розмір орендної плати за об`єкт оренди становить 2 300,00 грн. без ПДВ за перший місяць оренди згідно із запропонованою переможцем конкурсу сумою. Розмір орендної плати підлягає індексації за відповідний період (місяць, квартал, рік).

Щодо вимоги позивача про визнання договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № С-10407-16 від 30.12.2016 р. недійсним, суд зазначає наступне.

Статтею 598 ЦК України встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 ст. 651 ЦК України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частинами 1 і 3 статті 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Таким чином, за загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому статтею 188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.

Розділом 11 договору оренди № С-10407-16 від 30.12.2016 р. сторони погодили підстави дострокового розірвання даного договору, зокрема, пунктом 11.1 передбачено, що цей договір не підлягає розірванню в односторонньому порядку. Відповідно до п. 11.2 цей договір може бути припинений за згодою сторін, рішенням суду або з інших підстав, передбачених чинним законодавством України. Згідно з п. 11.3 при тривалому (більше трьох місяців з дати підписання договору) невикористанні орендарем наданого йому в оренду приміщення - приміщення вважається неосвоєним і договір підлягає розірванню у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.

Таким чином, сторони договору № С-10407-16 від 30.12.2016 р., врахувавши встановлену законом свободу договору, на власний розсуд погодили підстави та порядок припинення дії цього договору, що не суперечить вимогам статей 6, 525, 598, 627, 651 ЦК України та статей 188, 291 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦК України засадами цивільного законодавства є свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно п. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ст. 180 ГК України). При непогодженні вказаних умов договір є таким, що не відбувся.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони, укладаючи договір оренди нерухомого майна № С-10407-16 від 30.12.2016 р., узгодили предмет, ціну, строк дії договору, а також інші умови договору, зокрема, підстави його припинення, зокрема, за змістом розділу 1 Предмет договору -орендодавець на підставі наказу Управління комунальної власності від 22.12.2016 р. № 27-А передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно (надалі об`єкт оренди), що знаходиться на балансі ЛКП «Під Зуброю» (балансоутримувач). Об`єктом оренди є приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, просп. Червоної Калини, буд. 109, загальною площею 5,2 кв.м., у т. ч., перший поверх - 5,2 кв.м. з індексом приміщення 1-го поверху III відповідно до даних технічного паспорта ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 19.09.2011 р., інвентарний номер 1291. Вартість об`єкта оренди, відповідно до звіту про оцінку майна, затвердженого наказом Управлінням комунальної власності від 20.07.2016 р. № 2016/е, станом на 30 червня 2016 р. становить 33 200,00 грн. без ПДВ.

У п. 2 договору оренди об`єкт оренди орендар буде використовувати для майстерні по ремонту одягу.

Пунктом 4.1 договору оренди сторони погодили, що термін договору оренди визначений на 2 місяці з 30.12.2016 р. до 27.02.2017 р. включно. Відповідно до п. 4.7 договору оренди у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

26.04.2018 р. між Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (орендодавець за договором, відповідач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Іваницькою М. П. (орендар за договором, позивач у справі) укладено угоду № С-10407-16 (Д-18), якій зазначається про те, що на підставі п. 13.3 договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) за адресою: м. Львів, просп. Червоної Калини, буд. 109 від 30.12.2016 №С-10407-16, наказу управління комунальної власності від 26.04.2018 №218-0, Сторони внесли до договору оренди від 30 грудня 2016 року №С-10407-16 такі зміни: 1. Термін договору оренди викласти в такій редакції: « 4.1 Термін договору оренди визначений до 27 квітня 2021 року включно».

У пункті 5.1 договору оренди сторони узгодили, що розмір орендної плати за об`єкт оренди становить 2 300,00 грн. без ПДВ за перший місяць оренди згідно із запропонованою переможцем конкурсу сумою. Розмір орендної плати підлягає індексації за відповідний період (місяць, квартал, рік).

Згідно з ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, підставою для визнання правочину недійсним з підстав, викладених в ч. 1 ст. 203 ЦК України, є невідповідність такого правочину ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Як вказано в п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7-1 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Звертаючись з позовом про визнання недійсним правочину, позивач повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними. Без доведення цих обставин суд не має підстав для задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок проведення Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради комерційного конкурсу щодо передачі в оренду приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Львів, просп. Червоної Калини, буд. 109, 30.12.2016 р. було укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № С-10407-16 з Фізичною особою-підприємцем Іваницькою М. П. Вказаний конкурс було проведено з дотриманням положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Порядком організації та проведення конкурсів на право оренди майна територіальної громади м. Львова, затвердженим ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007 №897 (із змінами та доповненнями). Крім того, ФОП Іваницька М. П. взяла участь у конкурсі, тим самим визнавши та прийнявши умови даного комерційного конкурсу на вільне вказане вище нежитлове приміщення.

Зі встановлених вище обставин справи вбачається, що підстави, зазначені позивачем у позові, не знайшли свого належного підтвердження в поданих сторонами доказах.

Суд бере до уваги те, що беручи участь у комерційному конкурсі, ФОП Іваницькій М. П. було відомо, що приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Львів, просп. Червоної Калини, буд. 109, загальною площею 5,2 кв.м., у т. ч., перший поверх - 5,2 кв.м. з індексом приміщення 1-го поверху III, є вільним, а також те, що 26.04.2018 р. між позивачем та Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (орендодавець за договором, відповідач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Іваницькою М. П. (орендар за договором, позивач у справі) укладено угоду № С-10407-16 (Д-18), якій зазначається про те, що на підставі п. 13.3 договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) за адресою: м. Львів, просп. Червоної Калини, буд. 109 від 30.12.2016 №С-10407-16, наказу управління комунальної власності від 26.04.2018 №218-0, Сторони внесли до договору оренди від 30 грудня 2016 року №С-10407-16 такі зміни: 1. Термін договору оренди викласти в такій редакції: « 4.1 Термін договору оренди визначений до 27 квітня 2021 року включно».

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог щодо визнання недійсним договору оренди № С-10407-16 від 30.12.2016 р.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання недійсним договору оренди № С-10407-16 від 30.12.2016 р. є безпідставною, а тому в її задоволенні необхідно відмовити.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

З огляду на положення статей 15, 16 Цивільного кодексу України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Відтак задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності в нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

25.05.2020 р. відповідачем подано на адресу суду заяву про застосування строків позовної давності за вх. № 18292/20, в якій відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову, з підстав пропущення строку позовної давності. Крім того, 10.06.2020 р. відповідачем подано заяву аналогічного змісту про застосування строків позовної давності за вх. № 19442/20, в якій відповідач просить поновити строки подання вказаної заяви, відмовити у задоволенні позову, з підстав пропущення строку позовної давності.

Стосовно поданих відповідачем заяв про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зі змісту п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України вбачається, що спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Роз`яснення щодо застосування позовної давності викладені у Постанові Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р., зокрема, у пункті 2.1 Постанови Пленуму ВГС України"Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р. зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. У пункті 2.2 Постанови Пленуму ВГС України"Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р. вказано, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов подано до суду в межах строків позовної давності. Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог повністю з підстав його необґрунтованості належними і допустими доказами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не підтверджено доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для задоволення позову. Відтак у задоволенні позову необхідно відмовити.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У свою чергу, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 р. у справі "Серявін проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010 р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України сплачений судовий збір у даній справі в розмірі 3 842,00 грн. покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили в порядку та в строки, визначені ст. 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та в строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складений 22.10.2020 р.

Суддя О.З. Долінська