ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2020 р. Справа№ 910/5654/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Пашкіної С.А.

Кропивної Л.В.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київстар» на рішення господарського суду м. Києва від 13.07.2020 у справі № 910/5654/20 (суддя - Паламар П.І.)

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова

до Приватного акціонерного товариства «Київстар»

про стягнення боргу, ціна позову 34 404,70 грн

ВСТАНОВИВ:

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою, зазначаючи при цьому, що 14.02.2017 року між ним та ПрАТ «Київстар» було укладено договір оренди №76/2017/КЕВ, за яким позивач (орендодавець) передав відповідачу (орендарю) у строкове платне користування нерухоме військове майно - частину нежилого приміщення (частина димової труби та частина даху), загальною площею 44 кв.м в будівлі №7 військового містечка №7, що знаходиться на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, розташоване по вул. Городоцька, 40 у м. Львові. У ході проведення аудиту було встановлено порушення вимог п. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою КМУ № 786 від 04.10.1995, а саме: внаслідок не проведення індексації орендної плати за 2016 рік, яка передбачена п.п. 3.1, 3.3 договору оренди, позивачем недоотримано доходи за період з 14.02.2017 по 31.10.2019 у сумі 34404,70 грн., яка і заявлена останнім до стягнення з відповідача.

Рішенням господарського суду м. Києва від 13.07.2020 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 32850,20 грн. боргу. У іншій частині в позові відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення в частині задоволення позову, місцевий господарський суд відхилив посилання відповідача на те, що додатком № 6 до договору оренди, виходячи з п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік», індексація орендної плати на 2016 сторонами призупинена, вказавши винятково те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості заявлені за інший період, а саме: лютий 2017 - жовтень 2019. При цьому суд, взявши до уваги рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, постанову Верховного Суду України від 11.09.2018 у справі № 911/747/17, дійшов висновку, що п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" не може зупиняти дію ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" щодо індексації орендної плати, оскільки закон про Державний бюджет України має особливий предмет регулювання - стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, а тому ним не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони. Водночас судом зазначено, що ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" стосується істотних умов договору оренди державного майна, жодних відносин зі встановлення доходів та видатків держави (бюджетних правовідносин) договір оренди не передбачає. З огляду на пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого було завлено відповідачем, суд першої інстанції відмовив у позові в частині стягнення заборгованості за лютий - березень 2017 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПрАТ «Київстар» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним з`ясуванням судом першої інстанції фактичних обставин справи та, як наслідок, неправильним застосуванням ним норм матеріального і порушенням норм процесуального права.

Як стверджує скаржник, з наявного у матеріалах справи розрахунку позивача вбачається, що останній, визначивши спірний період з 14.02.2017 по 31.10.2019, фактично заявив вимогу про стягнення суми індексації орендної плати, нарахованої за період з вересня по грудень 2016 року, протягом якого діяло передбачене законом та погоджене сторонами у додатках № 5та № 6 до договору положення про призупинення індексації орендної плати. Натомість, з лютого 2017 року по жовтень 2019 року відповідачем справно здійснювалася сплата орендної плати, скоригованої на індекс інфляції, починаючи з січня 2017 року.

20.08.2020 матеріали справи разом з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Пашкіна С.А., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/5654/20, розгляд справи визначено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

23.10.2020 апелянтом подано додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги, у яких просить суд звернути увагу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 у аналогічній за підставою предметом звернення у справі №910/3366/20.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 14 лютого 2017 року між сторонами у справі було укладено договір оренди № 76/2017/КЕВ, згідно з яким позивач (орендодавець) зобов`язався передати, а відповідач - прийняти у строкове платне користування нерухоме військове майно - частину нежилого приміщення (частина димової труби та частина даху), загальною площею 44 кв.м в будівлі № 7 військового містечка № 7, розташованого по вул. Городоцькій, 40 у м. Львові, вартість якого визначена на 31 серпня 2016 року, за незалежною оцінкою становить 330667 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 3.1 договору орендна плата встановлена без урахування ПДВ за базовий місяць (серпень 2016 року) на рівні 11025 грн. за результатами конкурсу з урахуванням моніторингу орендної плати на аналогічних об`єктах оренди, але не нижче орендної плати, визначеної на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 4 жовтня 1995 р. (зі змінами), яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (серпень 2016 р.) 11022,23 грн.

Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди згідно із законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць, згідно із законодавством (п. 3.3 договору).

Пунктом п. 3.6 договору погоджено, що орендна плата у розмірі 100% перераховується орендарем до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок орендодавця в територіальному органі державного казначейства не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Строк дії договору відповідно до умов п. 10.1 договору оренди встановлений з 14 лютого 2017 до 12 лютого 2020 року.

Зміни до умов цього договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною (п. 10.3 договору).

Пунктом 12.1 договору передбачено, що додатки до цього договору є його невід`ємною складовою частиною.

У додатку № 5 до договору «Розрахунок стартової орендної плати за базовий місяць оренди військового нерухомого майна» значиться, що враховуючи п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», індексація орендної на 2016 рік призупинена.

Додатком № 6 до договору, яким є розрахунок орендної плати військового нерухомого майна за результатами конкурсу, передбачено, що орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди на індекси інфляції за період з базового до першого місяця оренди. Враховуючи п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», індексація орендної на 2016 рік призупинена.

Судом першої інстанції встановлено, що актом приймання-передачі приміщень від 14 лютого 2017 року підтверджується факт передачі позивачем відповідачу орендованого на підставі даного договору приміщення.

Звертаючись до господарського суду, в обґрунтування заявленої вимоги позивач зазначив, що за результатами проведення додаткового фінансового аудиту та аудиту відповідності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова за період з 01.04.2016 по 31.12.2017, викладеними в аудиторському звіті № 234/5 від 26.06.2018, було встановлено, що відділом у 2016 році при складанні рахунків на оплату оренди безпідставно не нараховувалася індексація оренди нерухомого майна, що визначена умовами договорів.

На підставі вказаного аудиторського звіту позивач звернувся до відповідача з претензією від 21.11.2019 за вих. № 5318 про сплату заборгованості в сумі 34404,70 грн (з ПДВ), яка була донарахована відповідачу за період з 14.02.2017 по 31.10.2019, враховуючи індексацію за 2016 рік та зважаючи на те, що базовим місяцем оренди сторонами визначено серпень 2016 року.

У відповідь на претензію ПрАТ «Київстар» повідомило, що додатком № 6 до договору оренди «Розрахунок орендної плати військового нерухомого майна за результатами конкурсу», що є невід`ємною частиною договору, сторони у відповідності з положеннями ЦК України погодили призупинення індексації орендної плати на 2016 рік, а відтак підстави для задоволення претензії від 21.11.2019 за вих. № 5318 відсутні. При цьому, починаючи з 2017 року, належна до сплати сума орендної плати коригувалася сторонами на індекс інфляції.

Встановивши вказані обставини справи, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову і стягнення з відповідача спірної сум боргу, оскільки п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» не спростовує дію ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» щодо індексації орендної плати.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого господарського суду передчасним, оскільки він зроблений внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають суттєве значення для справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У силу ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Аналогічні норми містить Господарський кодекс України, згідно з ч. 1 ст. 283 якого за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

За змістом ч. 1 ст. 284 ГК України, а також ч. 1 ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яким урегульована передача в оренду майна, що є державною власністю, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання такого майна, однією із істотних умов договору оренди державного майна є орендна плата з урахуванням її індексації.

Пунктом 1 ст. 286 ГК України закріплено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Частиною 3 ст. 762 ЦК України встановлено, що договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

У ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зазначено, що розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати також може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об"єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

За змістом положень ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 193 ГК України су`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобо`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.

За приписами ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як уже зазначалося, у п. 3.1 договору орендна плата встановлена без урахування ПДВ за базовий місяць (серпень 2016 року) на рівні 11025 грн. за результатами конкурсу з урахуванням моніторингу орендної плати на аналогічних об`єктах оренди, але не нижче орендної плати, визначеної на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 4 жовтня 1995 р. (зі змінами), яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (серпень 2016 р.) 11022,23 грн.

Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди згідно із законодавством.

Додатком № 6 до договору «Розрахунок орендної плати військового нерухомого майна за результатами конкурсу» передбачено, що орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди на індекси інфляції за період з базового до першого місяця оренди. Враховуючи п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», індексація орендної на 2016 рік призупинена.

В силу п. 3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць, згідно із законодавством.

Таким чином, аналіз наведених норм законодавства, умов договору оренди і додаткової угоди № 6 до нього у їх сукупності дозволяє дійти висновку про те, що укладаючи даний договір, сторони визначили як розмір орендної плати на рівні 11025,00 грн, взявши при цьому за базовий місяць оренди серпень 2016 року, так і питання порядку розрахунку орендної плати за перший та кожний наступний місяць оренди, погодивши водночас призупинення індексації орендної плати за період 2016 року.

З огляду на вищевказане висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позову, оскільки п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» не спростовує дію ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» щодо індексації орендної плати, колегія суддів вважає передчасним, адже він зроблений внаслідок неповного з`ясування обставин стосовно наявності у матеріалах справи доказів призупинення індексації орендної плати на 2016 рік на підставі спільного волевиявлення самих сторін договору.

Необхідність встановлення судом вказаної обставини або ж її відсутності узгоджується з позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 11.09.2018 у справі № 911/747/17.

Відхиляючи посилання відповідача на додаток № 6 до договору, яким сторонами було погоджено призупинення індексації орендної плати на 2016 рік, місцевий господарський суд виходив виключно з того, що позивачем визначено інший період до стягнення, а саме: лютий 2017 - жовтень 2019, залишивши при цьому поза увагою аудиторський звіт від 26.06.2018 № 234/5, претензію позивача від 21.11.2019 за вих. № 5318 та сам розрахунок спірної суми, виконаний Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова (а.с.49), з яких вбачається, що заявлена заборгованість утворилася внаслідок того, що при коригуванні розміру орендної плати за серпень 2016 року (базовий місяць оренди) позивачем до періоду, за який та підлягала індексації, додатково були включені індекси інфляції з вересня 2016 по грудень 2016.

З огляду на те, що матеріали справи містять докази погодження сторонами питання призупинення індексації орендної плати на 2016 рік, колегія суддів погоджується з твердженням скаржника, що при розрахунку орендної плати за перший місяць оренди у позивача до періоду індексації не було підстав включати індекси інфляції з вересня по грудень 2016, а відтак - не було підстав і для здійснення донарахування орендної плати відповідачу.

При цьому колегією суддів взяті до уваги принцип свободи договору, передбачений ст. 627 ЦК України, і презумпція правомірності правочину, закріплена ст. 204 ЦК України, а також враховано, що доказів визнання договору оренди № 76/2017/КЕВ від 14.02.2017 недійсним матеріали справи не містять.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем до матеріалів справи не надано доказів наявності у відповідача заборгованості зі сплати орендної плати, яка була скоригована на індекси інфляції, взяті, починаючи з січня 2017 року, за заявлений період, а саме: з 14.02.2017 по 31.10.2019.

Також колегія суддів звертає увагу на приписи ст. 256 ЦК України, яка визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 вказаного Кодексу).

Виходячи зі змісту наведених норм, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення слідує, що суд першої інстанції відмовив у позові в частині стягнення з відповідача 1554,50 грн заборгованості, нарахованої за лютий - березень 2017 року, у порядку ст. 267 ЦК України, утім, дійшовши висновку про необґрунтованість та недоведеність заявлених позивачем вимог по суті, апеляційний господарський суд зазначає про відсутність правових підстав для відмови у позові саме внаслідок спливу позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином не дослідив наявні у матеріалах справи докази, а відтак і не встановив обставин, що мають суттєве значення для справи, чим припустився порушення вимог ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки доказів судом на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів та ч. 5 ст. 236 вказаного Кодексу стосовно ухвалення рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а також неправильного застосування норм матеріального права - ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України.

За таких обставин Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «Київстар» підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2020 у справі №910/5654/20 - скасуванню з ухваленням у даній справі нового рішення про відмову у позові повністю.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 267 - 285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київстар» задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2020 у справі №910/5654/20 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

4. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (79007, м. Львів, вул. Батуринська, 2, код 07638027) на користь приватного акціонерного товариства «Київстар» (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53, код 21673832) 3153,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Справу повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду України у порядку та строк, передбачені ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді С.А. Пашкіна

Л.В. Кропивна