ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" жовтня 2020 р. Cправа №902/473/20

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Північ-груп сервіс", м.Київ

до фізичної особи ОСОБА_1 , м.Тульчин Тульчинського району Вінницької області

про стягнення 150015 грн заборгованості згідно договору про надання послуг

представники сторін в судове засідання не з`явилися.

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 12.05.2020 надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Північ-груп сервіс" про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 150015,00 грн суми основного боргу за Договором №5 від 16.05.2019, згідно якого відповідач зобов`язався оплатити надані позивачем послуги.

Ухвалою суду від 18.05.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/473/20, призначено судове засідання на 30.06.2020.

За результатами судового засідання, 30.06.2020, судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Північ-груп сервіс" №4 від 28.04.2020 у справі №902/473/20 без руху. Окрім того, в порядку статті 176 Господарського процесуального кодексу та відповідно до ст.16 Закону України "Про захист персональних даних" було зобов`язано Центр надання адміністративних послуг Тульчинської районної державної адміністрації надати Господарському суду Вінницької області інформацію про місце проживання (перебування) ОСОБА_1 .

Прийняття вказаного судового рішення було зумовлено тим, що на момент розгляду даної справи в суді (30.06.2020) відомості, зазначені у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо ОСОБА_1 , не могли слугувати доказом місцезнаходження останнього за вказаною в реєстрі адресою.

При цьому судова кореспонденція, яка надсилалась відповідачу, повернулась на адресу суду із відміткою пошти про невручення: "одержувач відсутній".

Окрім того судом встановлено, що доданий позивачем до позовної заяви опис вкладення у цінний лист від 28.04.2020, що адресований фізичній особі ОСОБА_1 , містить інформацію про направлення позовної заяви з додатками на адресу, що значить відносно останнього в Єдиному державному реєстрі. Проте, як зазначалося вище, дана інформація не може слугувати джерелом встановлення факту місцезнаходження відповідача.

У відповідь на звернення суду надійшов лист Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №04-00-011-5812 від 03.02.2020 з повідомленням, що громадянин ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, ухвалою суду від 21.09.2020, постановлено продовжити розгляд справи №902/473/20. Судове засідання у справі призначено на 08.10.2020.

На визначену судом дату, 08.10.2020, представники сторін в судове засідання не з`явилися, хоча про місце, дату та час його проведення останні повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 01.10.2020 позивачу.

Щодо вручення ухвали суду відповідачу слід зазначити про її направлення на адресу зазначену Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради в листі №04-00-011-5812 від 03.02.2020, як місце реєстрації останнього.

Вказана судова кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою служби поштового зв`язку: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Слід зазначити, що ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи додатково було повідомлено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Частиною 10 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином, оскільки судом вжито визначені статтею 242 Господарського процесуального кодексу України заходи щодо повідомлення сторін про місце, дату та час проведення судового засідання, що призначено на 08.10.2020 у суду є достатні підстави вважати, що останні не скористалися своїм правом на участь своїх представників у судовому засіданні.

Положеннями ст. 178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від сторін щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що сторони належним чином повідомлений про дане судове засідання. Неявка останніх є підставою до розгляду справи за їх відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які долучено позивачем до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

16.05.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю "Північ-Груп Сервіс" (далі по тексту також - Виконавець, позивач) та фізичною особою підприємцем Мадюдею Богданом Олександровичем укладено Договір №5.

Згідно до п.п. 1.1., 1.2. Договору Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надати такі послуги: Гідродинамічне очищення та відновлення дебіту артезіанської свердловини за адресою: Вінницька область, Тростянецький район, с. Буди. Замовник зобов`язується своєчасно прийняти і оплатити вказані послуги.

Надані послуги за цим договором передаються Виконавцем Замовнику на підставі акту здачі-прийняття наданих послуг, який підписуються обома Сторонами. У цьому Договорі під актом Сторони розуміють акти складені за типовою формою КБ-2в та довідки складені за типовою формою КБ-3 (п.1.3 Договору).

Пунктом 1.4 Договору визначено, що вартість послуг визначається відповідно до договірної ціни, що є невід`ємною частиною цього договору. Договірна ціна розраховується у відповідності з ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 "ПРАВИЛА ВИЗНАЧЕННЯ ВАРТОСТІ БУДІВНИЦТВА" з використанням державних та відомчих ресурсних елементних кошторисних норм.

Згідно до п.1.5. Договору розмір заробітної плати, кошторисного прибутку, загальновиробничих та адміністративних витрат визначаються за фактичними показниками, що склалися у Виконавця за попередній період, з урахуванням його потужностей та структури витрат, але не більше рекомендованих Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України усереднених показників.

Загальна сума договору складає: 150 015,00 грн. без ПДВ. Кінцева сума Договору може змінюватися, виходячи з фактичного обсягу наданих послуг, що підтверджується актом (актами) здачі-прийняття наданих послуг (п.п. 2.1., 2.2. Договору).

За надані послуги згідно п.1.1. цього договору Замовник сплачує Виконавцю суму, яка буде визначена актом (актами) здачі-прийняття наданих послуг (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п.1.2. Договору оплата здійснюється протягом 10 календарних днів після підписання Замовником та Виконавцем актів здачі-прийняття наданих послуг у безготівковій формі шляхом перерахування Замовником грошових коштів на поточний рахунок Виконавця.

Сторони погодились, що кінцевий термін оплати Замовником наданих і прийнятих послуг з урахування п.3.2. здійснюється не пізніше 30.06.2019 (п.3.3 Договору).

Згідно до п.5.1 Договору прийом наданих Виконавцем послуг оформлюється актом(ми) здачі-прийняття наданих послуг та здійснюється Замовником протягом 2-х днів з моменту його повідомлення про готовність послуг до приймання. У випадку наявності недоліків або дефектів наданих послуг, Замовник зобов`язаний у цей термін вмотивовано письмово повідомити Виконавця про відмову від підпису актів.

Договір вступає в силу з моменту його підписання обома Сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині виконання взятих на себе зобов`язань - до повного їх виконання Сторонами (п.12.1. Договору).

До вказаного Договору сторонами також обопільно підписано дефектний акт та договірну ціну.

Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивач надав відповідачу обумовлені умовами Договору послуги по гідродинамічному очищенню та відновлення дебіту артезіанської свердловини за адресою: Вінницька область, Тростянецький район, с.Буди, що підтверджується обопільно підписаним та скріпленим печатками товариств актом приймання виконаних робіт за травень 2019 року (а.с. 14- 17).

Окрім того, сторонами також обопільно підписано Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за травень 2019 р. на суму 150015,00 грн.

Поряд з тим, відповідач не розрахувався за надані послуги у зв`язку із чим позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу №2 від 12.03.2020 про сплату заборгованості.

Відповідач на вказану вимогу не відреагував, заборгованість не сплатив, що зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ч.2 ст.901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Приписами статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем умов Договору щодо здійснення оплати за надані послуги в повному розмірі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву чи докази, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили б про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

За правилами ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача.

При ухваленні даного рішення судом також враховано наступне.

Як слідує із матеріалів справи, зокрема із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач у справі - фізична особа ОСОБА_1 станом на дату звернення до суду припинив підприємницьку діяльність, про що свідчить запис за №2005805 від 17.12.2019 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем.

Враховуючи вказану обставину суд вважає за необхідне зазначити, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина восьма статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо стягнення заборгованості за договором №5 від 16.05.2019 про надання послуг.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" № 755-IV від 15 травня 2003 року у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічний висновок викладно у постанові Великої палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18.

Враховуючи вищенаведене, та той факт, що відповідач на дату подання позову втратив статус суб`єкта підприємницької діяльності, а цей спір пов`язаний, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем, суд вважає за необхідне стягнути встановлений при розгляді даної справи борг в розмірі 150015,00 грн з ОСОБА_1 , як фізичної особи.

Керуючись 2, 13, 74, 76-80, 86, 91, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Північ-груп сервіс" (вул.Генерала Шаповалова, 2, оф.316, м.Київ, 03035, ) 150015,00 грн загальної заборгованості; 2250,23 грн - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 13 жовтня 2020 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул.Генерала Шаповалова,2, оф. 316, м.Київ, 03035);

3 - відповідачу (АДРЕСА_1)