ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2020 р. Справа№ 910/5184/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Тищенко А.І.

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.

учасники справи в судове засідання не з`явились.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпіас Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020, повний текст якої складено та підписано 06.07.2020

у справі №910/5184/20 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Сади України"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпіас Груп"

про стягнення 438 690,88 грн.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю агрофірма «Сади України» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпіас Груп» (далі - відповідач) 438 690,88 грн, з яких: 350 875,80 грн основного боргу, 35 183,71 грн 30% річних та 52 631, 37 грн 15% штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем за укладеним договором купівлі-продажу від 18.04.2019 № СУ 070000024 не виконано належним чином зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за отриманий товар.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5184/20 позов задоволено та присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпіас Груп" на користь товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Сади України" 350 875,80 грн заборгованості, 52 631,37 грн штрафу, 35 183,71 грн 30 % річних та 6 580,36 грн судового збору.

Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено обґрунтованість підстав на які він посилається заявляючи позовні вимоги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 по справі №910/5184/20 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, прийняте з неповним з`ясуванням та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального права.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020, справу №910/5184/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпіас Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5184/20, а також розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпіас Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5184/20 призначено на 08.09.20 о 10:15 год.

02.09.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

У зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/2880/20 від 07.09.20 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/5184/20.

Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №910/5184/20 відповідно до витягу з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 07.09.20 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Куксов В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпіас Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5184/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю., Куксов В.В., а також розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпіас Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5184/20 призначено на 21.10.20 о 12:10 год.

У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці з 07.10.2020 - 24.10.2020, розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/3876/20 від 19.10.20 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/5184/20.

Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №910/5184/20 відповідно до витягу з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 19.10.20 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Куксов В.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпіас Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5184/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Куксов В.В., Тищенко А.І., а також розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпіас Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5184/20 ухвалено здійснювати у раніше призначеному судовому засіданні 21.10.20 о 12:10 год.

Учасники справи наданим їм процесуальним правом не скористалися та у судове засідання, яке відбулося 21.10.2020 не з`явились, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомленні їх про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене та те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників учасників справи не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення їх не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності останніх.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 18.04.2019 між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу «СУ070000024 (далі-Договір), відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти й оплатити на умовах Договору сільськогосподарську продукцію - насіннєвий матеріал в асортименті (товар).

Згідно з п.3.5 Договору датою поставки партії товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній.

Факт передачі товару підтверджується видатковою накладною (п.3.6 Договору).

Пунктом 4.2 Договору сторони погодили порядок розрахунку: оплату в грошовій формі покупець зобов`язаний виконати наступним чином - платіж у розмірі 389 862 грн за поставлений за Договором товар здійснити у строк до 01.12.2019.

Договір набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє до 31.12.2019, а у відношення виконання зобов`язань - до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі (п.9.1 Договору).

Колегією суддів встановлено, що Договір укладений належним чином, підписаний повноваженими особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним та не розірваний. Доказів протилежного учасниками справи не надано. Тобто, вказаний Договір був чинним і обов`язковим для його сторін.

Проаналізувавши умови Договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що останній за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, 26.04.2019 на виконання умов Договору позивачем було передано відповідачу товар на загальну суму 389 862,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №70000035 від 26.04.2019, яка підписана уповноваженими представниками сторін і скріплена печатками без зауважень. Заперечень щодо якості товару та строків його поставки відповідач не висував.

24.04.2019 відповідачем було перераховано на користь позивача 38 986,20 грн, що підтверджується випискою по рахунку, а також доданою скаржником до апеляційної скарги копією платіжного доручення №828 від 24.04.2019.

Викладене свідчить про те, що позивач виконав свої зобов`язання за Договором, а відповідач, в свою чергу, покладені на нього зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за переданий товар не виконав

Отже, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 350 875,80 грн.

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідачем відповідно до вимог ст. ст. 76, 77 ГПК України не надано належних та допустимих доказів на спростування наявності заборгованості у розмірі 350 875,80 грн.

Додана скаржником до апеляційної скаржник копія платіжного доручення №827 від 24.04.2019 на суму 16 799,98 грн, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки вказана оплата за товар була здійснена на виконання іншого укладеного між сторонами договору купівлі-продажу №СУ070000023 від 18.04.2020, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, оскільки факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 350 875,80 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, колегією суддів визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила ст. 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

З огляду на вищезазначені правові норми боржник не звільняється від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Пунктом 4.6 Договору сторони погодили, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання відповідач зобов`язаний сплати 30% річних від простроченої суми, що підлягає до оплати.

Враховуючи встановлене вище прострочення відповідачем грошового зобов`язання, приписи вказаних умов Договору та правових норм, а також перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 30% річних у розмірі 35 183,71 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 15% штрафу у розмірі 52 631,37 грн, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення зобов`язання, згідно ст.611 Цивільного кодексу України є сплата боржником неустойки.

Пунктом 6.2 Договору сторони погодили, що у випадку, якщо покупець не зробить оплату в строки згідно з пунктом 4.2 Договору він несе майнову відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 15 % від вартості товару.

Враховуючи встановлене вище прострочення відповідачем грошового зобов`язання, приписи вказаних умов Договору та правових норм, а також перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 15% штрафу у розмірі 52 631,37 грн.

Відтак, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками справи не надано.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Посилання скаржника на те, що внаслідок не належного повідомлення про відкриття провадження судом першої інстанції порушено норми процесуального права, колегією суддів відхиляються, як підстава для скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.277 ГПК України порушення норм процесуального права може буди підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення спору, проте, у даному випадку, судом першої інстанції спір вирішено вірно.

Крім того, як свідчать матеріали справи, копію ухвали Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 по справі №910/5184/20 та позовної заяви було надіслано скаржнику на юридичну адресу вказану, зокрема в позовній заяві, Договорі та довіреності на отримання товару - 03067, м.Київ, вул. Гарматна, буд. 8, а також оприлюднено вказану ухвалу суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень 21.04.2020.

Проте, 29.04.2020 вказана ухвала суду була повернута Укрпоштою до суду першої інстанції у зв`язку із за закінченням терміну зберігання.

Як зазначає скаржник в апеляційній скарзі, 07.05.2020 останнім було внесене запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про зміну юридичної адреси, а саме юридичну адресу замінено з 03067, м.Київ, вул. Гарматна, буд. 8 на 04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, буд.21, літ А, офіс 107/3.

Матеріли справи не містять доказів повідомлення суду першої інстанції про зміну юридичної адреси скаржника.

Виходячи із системного аналізу положень частини третьої статті 2, частин першої, другої статті 42 ГПК України, до сторін та учасників справи застосовуються єдині принципи судочинства, а учасники справи є рівними у своїх правах. Водночас, статтею 42 ГПК України передбачено, що учасники справи мають не лише права, але й обов`язки, дотримання або недотримання яких безпосередньо впливає на результат розгляду справи судом. Згідно частини першої статті 61 ГПК України, зазначені права та обов`язки поширюються також і на представника учасників у справі та можуть бути обмежені лише у випадках, передбачених частиною другою статті 61 ГПК України.

Отже, учасники справи, незалежно від їх статусу (сторона у справі чи її представник/представники), повинні не лише користуватися наданими їм процесуальними правами, але й чітко виконувати передбачені процесуальним законом обов`язки, що у свою чергу повинно забезпечити справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спору судом.

Відтак, враховуючи вищевстановлене та приписи вказаних правових, судове рішення (ухвала суду про відкриття провадження) було надіслано з дотриманням вимог законодавства.

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом, а всі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Відповідно до інформації, наявної у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, судове рішення (ухвала суду про відкриття провадження від 16.04.2020) направлене судом до зазначеного реєстру 16.04.2020 та оприлюднена 21.04.2020, а оскаржуване судове рішення прийнято 06.07.2020.

Отже, скаржник не був позбавлений можливості ознайомитись з повним текстом зазначеної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а також у останнього було достаньо часу для належного захисту своїх прав.

Зазначене відповідає рішенню Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", який підкреслив, що сторони у розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії", заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Також, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 01.06.2006 у справі " В`ячеслав Корчагін проти Росії", згідно з якою Суд зазначив: "Незважаючи на те, що матеріали справи, що надходять до суду, не містять конкретних доказів, таких як поштові відмітки, що стосуються відправлення рішення суду, сам заявник визнав у національному провадженні, що ці рішення були направлені на його адресу і потім були повернуті суду як недоставлені. Тому немає сумніву, що з метою повідомлення заявника була використана правильна адреса. У межах конкретної судової стадії провадження проти заявника сторонами не заперечувалося, що повідомлення про винесення рішення і власне рішення було надіслано на зареєстровану адресу заявника, що стосується поведінки національних органів влади у даній справі, суд зазначив, що вони діяли відповідно до законодавства, надсилаючи повідомлення на зареєстровану адресу проживання. Також інформація, яка стосується призначених слухань, була своєчасно та адекватно доступною через інтернет-сторінку (веб-сайт) суду. Таким чином, суд демонстрував достатню старанність, щоб дозволити заявнику, який повинен був знати правила, що застосовуються до надіслання судових повідомлень, які стосуються підприємців, визначитися з провадженням проти нього, а саме процедури оскарження у справі".

Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ дії та бездіяльність скаржника, скаржник як заінтересована особа, не продемонстрував готовність брати участь на всіх етапах розгляду такої заяви, не вжив заходів до отримання поштової кореспонденції суду за визначеною юридичною адресою (03067, м.Київ, вул. Гарматна, буд. 8), а також не повідомив суд першої інстанції про зміну юридичної адреси.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпіас Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5184/20 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5184/20 залишити без змін.

3.Судові витрати покласти на товариство з обмеженою відповідальністю "Олімпіас Груп".

4. Матеріали справи №910/5184/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

А.І. Тищенко