ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2020 р. Справа№ 910/16114/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Кропивної Л.В.

Пашкіної С.А.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

на рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/16114/19 (суддя - Зеленіна Н.І.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРС-Т"

про стягнення 71 321,64 грн

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємсто виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРС-Т" про стягнення грошових коштів у розмірі 71 321,64 грн, з яких 57745,95 грн заборгованості за спожиту теплову енергію за договором №1650019 на постачання теплової енергії у парі від 01.10.2018 року, 10318,74 грн пені, 1954,24 грн інфляційних втрат, 1302,71 грн 3% річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/16114/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності тверджень позивача про те, що кількість теплової енергії, відпущеної відповідачу, має визначатися розрахунковим методом виключно на підставі п. 1.1 додатку № 1до договору, без врахування при цьому річного та щомісячних обсягів, погоджених сторонами у п. п. 1 та 1.2 вказаного додатку.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємсто виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення господарського суду міста Києва у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

У поданій скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги наявне у матеріалах справи «Звертання-доручення про укладання договору на постачання теплової енергії», підписане відповідачем, у якому містяться дані про теплове навантаження об`єкту, зокрема, на технологічні потреби - 0,020Гкал/год; 0,030 т/год (п. 1); визначено число годин роботи пару в добі - цілодобово(п. 2); а також вказано, що облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом згідно договірних навантажень (до встановлення приладів обліку) (п. 3). Натомість, місцевий господарський суд необґрунтовано послався на надані відповідачем копії рахунків за жовтень - грудень 2017 року, які підтверджують обсяг отриманої відповідачем теплової енергії за попередній період, оскільки вони не є підставою для невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору № 1650019 від 01.10.2018.

20.08.2020 матеріали справи разом з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №910/16114/19, розгляд апеляційної скарги визначено здійснювати за правила спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 01.10.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІРС-Т" (абонент) укладено договір № 1650019 на постачання теплової енергії у парі (далі - договір), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у парі, на мовах, передбачених цим договором (п. 1 вказаного договору).

Відповідно до п. 2 договору теплова енергія постачається абоненту в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору у парі на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального періоду; гаряче водопостачання та технологічні потреби - протягом року.

Так, у п. 1 додатку № 1 до договору «Кількість та порядок постачання теплової енергії абоненту» визначено, що енергопостачальна організація постачає абоненту теплову енергію у вигляді пари в межах Qрік=27,0 Гкал.

Приєднаним тепловим навантаженням Q=0,20Гкал/год, у тому числі на технологічні потреби Qтп=0,020 Гкал/год, Q тп=0,030т/год (п. 1.1 додатка № 1 до договору).

Пунктом 1.2 вказаного додатку визначено розподіл теплової енергії в Гкал по кварталах (для абонентів без приладів обліку - розрахунковим методом; для абонентів з приладами обліку - згідно з заявленою величиною), у т.ч. щомісячно - 2,25Гкал.

Орієнтовна вартість теплової енергії, що поставляється абоненту, за поточний рік відповідно до тарифів, діючих на момент укладення договору, становить 41 954,22 грн, ПДВ 8390,84 грн, усього 50345,06 грн (п. 2.1 додатку № 1 до договору).

Абонент теплової енергії зобов`язується додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені в додатку № 1, не допускаючи їх перевищення (п. 4.2.1 договору).

Водночас енергопостачальна організація зобов`язана забезпечувати постачання теплової енергії у вигляді пари абоненту в обсягах згідно з договором (п. 5.2.1 договору).

У п. 6.5 договору сторони погодили, що при відсутності приладів обліку або виході його з ладу кількість теплової енергії, що відпущена абоненту, визначається енергопостачальною організацією, як виняток, розрахунковим способом.

Згідно з п. 4.2.2 договору абонент теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Так, п. 4 додатку № 5 до договору передбачено, що сплату абонент здійснює не пізніше 25 числа поточного місяця. Оплата здійснюється на окремі рахунки позивача.

Відповідно до п. 1 додатку № 3 до договору розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 23.07.2018 № 1294, за кожну відпущену Гігакалорію (1 Гкал/грн.) без урахування ПДВ у розмірі 1 553,86 грн. на технологічні потреби.

За неповернення конденсату в кількості, зазначеній договором, абонент сплачує кількість теплової енергії, яка міститься в конденсаті за тарифом 1553,86 грн/Гкал, що враховує вартість приготування знесоленої води та вартість знесоленої води за тарифом 11,78 грн/т.

За твердженням позивача, відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію, у результаті чого за період з листопада 2018 року по січень 2019 року у нього утворилася заборгованість, яка станом на 01.05.2019 складає 57 745,95 грн, у зв`язку з чим ТОВ "Фірс-Т" була направлена претензія від 31.05.2019 за №30/вих/1-7899 з вимогою про погашення вказаної суми боргу, залишена останнім без задоволення.

Натомість, у відповіді на претензію № 30/19 від 18.06.2019 ТОВ "Фірс-Т" повідомило, що неодноразово листами № 130/18 від 12.12.2018, № 8/19 від 17.01.2019 та №22/19 від 25.02.2019 зверталося до позивача з проханням провести перерахунок теплової енергії за спірний період, виходячи з погоджених у додатку № 1 до договору обсягів, а саме: 27,0 Гкал/рік та 2,25 Гкал/місяць, а також здійснених ТОВ "Фірс-Т" на користь КП "Київтеплоенерго" платежів: 29.10.2018 року на суму 4195,42 грн, 27.11.2018 року на суму 4195,42 грн, 27.12.2018 року на суму 4195,42 грн.

Так, з матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник унаслідок недосягненням згоди щодо обсягу теплової енергії, поставленої протягом заявленого періоду відповідачу та належного до сплати останнім.

Як стверджує позивач, за відсутності встановлених приладів обліку кількість теплової енергії, відпущеної відповідачу, визначається енергопостачальною організацією розрахунковим способом, як те передбачено п. 6.5 договору, виходячи з теплового навантаження, визначеного у пп. г) п. 1.1 додатку № 1 до договору, а саме: Qтп=0,020Гкал/год, цілодобової роботи парового технологічного обладнання та кількості діб у розрахунковому періоді (календарному місяці).

Однак, відповідач наполягає на необхідності урахування при цьому обсягів теплової енергії у вигляді пари, погоджених сторонами у п.п. 1, 1.2 додатку № 1 до договору, а саме: Qpiк=27,0 Гкал, з подальшим поквартальним та помісячним розподілом теплової енергії - 2,25 Гкал щомісяця.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що кількість теплової енергії, відпущеної відповідачу, має визначатися розрахунковим методом на підставі п. 1.1 додатку № 1 до договору з урахуванням при цьому річного та щомісячних обсягів, погоджених сторонами у п. п. 1 та 1.2 вказаного додатку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, у тому числі, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 вказаного Кодексу).

Аналогічні положення закріплені у ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 2 наведеної норми зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом, закріпленим ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У розумінні ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачений принцип свободи договору: відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 25 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198, у договорі зазначається максимальне теплове годинне навантаження за кожним видом і параметром теплоносія на опалення, вентиляцію, кондиціювання, максимальне, середньогодинне і середньодобове теплове навантаження на гаряче водопостачання, а також місячний, квартальний та річний обсяг постачання теплової енергії.

Як уже зазначалося, у п. 1 додатку № 1 до договору сторони погодили постачання абоненту теплової енергії у вигляді пари в межах Qрік=27,0 Гкал.

У п. 1.1 додатку № 1 до договору визначили приєднане теплове навантаження на технологічні потреби Qтп=0,020 Гкал/год, Q тп=0,030т/год.

Пунктом 1.2 додатку № 1 до договору сторони погодили розподіл теплової енергії в Гкал по кварталах, у тому числі щомісячно по 2,25 Гкал.

Таким чином, аналіз наведених норм законодавства, умов договору і додатку № 1 до нього у їх сукупності дозволяє дійти висновку про те, що укладаючи даний договір, сторони поряд із тепловим годинним навантаженням погодили й місячний, квартальний та річний обсяг постачання теплової енергії відповідачу, у зв`язку з чим місцевий господарський суд дійшов мотивованого висновку про необґрунтованість доводів позивача, що нарахування теплової енергії відповідачу має здійснюватись розрахунковим методом виключно на підставі даних п. 1.1 додатку № 1 до договору, без врахування при цьому річних і щомісячних обсягів теплової енергії, погоджених сторонами у п. п. 1, 1.2 додатку № 1 до договору.

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги наявне у матеріалах справи «Звертання-доручення про укладання договору на постачання теплової енергії», підписане відповідачем, не спростовують висновків місцевого господарського суду, оскільки викладені у вказаному звертанні-дорученні положення були продубльовані та доповнені сторонами при укладанні договору № 1650019 від 01.10.2018, а відтак кореспондуються з умовами останнього.

Колегія суддів погоджується з твердженням скаржника про те, що надані відповідачем копії рахунків за жовтень - грудень 2017 року не стосуються спірного періоду та укладеного між сторонами договору, а лише підтверджують обсяги отриманої абонентом теплової енергії за попередній період, утім, дане твердження не спростовує висновку суду першої інстанції про обов`язок позивача довести заявлені та виставлені ним до сплати відповідачу обсяги теплової енергії, як того вимагають ст. ст. 13, 73, 74, 79 ГПК України.

Крім цього, в апеляційній скарзі позивач наполягає на помилковості висновків суду стосовно того, що наявність обмежувального пристрою свідчить про неможливість отримання ТОВ «Фірс-Т» теплової енергії у вигляді пару у розмірі більшому, ніж визначено умовами договору, а також стосовно того, що надана позивачем довідка про стан розрахунків за спожиту теплоенергію не містить вичерпний перелік обставин та вихідних даних, необхідних для розрахунку боргу.

Утім, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказані твердження наведені судом в описовій частині рішення як виклад заперечень відповідача, як того вимагає п. 1 ч. 3 ст. 238 ГПК України, та не стали підставою для відмови у позові, як те вбачається з мотивувальної частини рішення суду.

Таким чином, доводи, наведені скаржником у поданій апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/16114/19 - без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 267-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі № 910/16114/19 - без змін.

2. Справу повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Л.В. Кропивна

С.А. Пашкіна