ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2020 р. Справа№ 911/424/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2020

у справі № 911/424/20 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Калинівська керуюча компанія з обслуговування житлового фонду «Громадський сервіс» Калинівської селищної ради

про стягнення 57 773,88 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства «Калинівська керуюча компанія з обслуговування житлового фонду «Громадський сервіс» Калинівської селищної ради (далі - КП «Керуюча компанія «Громадський сервіс», відповідач) про стягнення 57 773,88 грн, з яких 45 078,18 грн - залишок переведеного основного боргу, 3 406,87 грн - 3% річних та 9 288,83 грн - інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про переведення боргу №15/2353/17-ТЕ від 18.10.2017 щодо сплати заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №2145/15-ТЕ-17 від 05.12.2014.

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.06.2020 у справі № 911/424/20 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з КП «Керуюча компанія «Громадський сервіс» на користь НАК «Нафтогаз України» 37 865,70 грн основного боргу, 3 032,91 грн 3% річних, 8 353,59 грн інфляційних та 1 791,95 грн витрат по сплаті судового збору; в задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд виходив з того, що відповідачем своєчасно та в повному обсязі не виконано грошове зобов`язання зі сплати основного боргу перед позивачем відповідно до Договору про переведення боргу, однак, дослідивши надані відповідачем докази, судом встановлено, що позивачем в розрахунку позову не враховано всі платіжні доручення, за якими відповідачем здійснювались оплати, у зв`язку з чим дійшов висновку про сплату відповідачем переведеного боргу в сумі 32 456,16 грн, як зазначено у відзиві на позовну заяву, а не у сумі 25 243,68 грн, як про це стверджує позивач; за наведених обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача основного боргу в сумі 37 865,70 грн, а також нарахованих на нього 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, НАК «Нафтогаз України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт вказував на те, що матеріали справи містять належні та допустимі докази щодо наявності основної заборгованості відповідача у сумі 45 078,18 грн, яким місцевим господарським судом не надано належної правової оцінки; відповідач частково здійснив оплати за Договором про переведення боргу, а саме, у сумі 25 243,68 грн, що підтверджується сальдовою відомістю по підприємству, довідкою по операціям та розрахунком 3 % річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2020 у справі № 911/424/20; розгляд апеляційної скарги встановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено «Керуюча компанія «Громадський сервіс» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив частково відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заперечуючи частково проти задоволення апеляційної скарги, відповідач вказував на те, що КП «Керуюча компанія «Громадський сервіс» сплатило на користь НАК «Нафтогаз України» за Договором про переведення боргу у період з 14.11.2017 по 04.12.2018 грошові кошти у загальній сумі 34 259,28 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та Актом звірки розрахунків; запросивши банківську виписку в електронному вигляді, відповідачем було встановлено, що 4 платежі на загальну суму 7 212,48 грн було повернуто на розрахунковий рахунок відповідача, а інші платежі на суму 27 046,80 грн були зараховані на рахунок позивача, у зв`язку з чим залишок основного боргу складає 43 046,80грн, а не 45 078,18 грн, як зазначає позивач; причини незарахування вищевказаних чотирьох платежів на рахунок позивача відповідачеві невідомо.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 05.12.2014 між НАК «Нафтогаз України» (у тексті договору - продавець) та Комунальним підприємством «Калинівське ДПС» Калинівської селищної ради (у тексті договору - покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2145/15-ТЕ-17 (далі - Договір купівлі-продажу).

Відповідно до пункту 6.1 Договору купівлі-продажу, оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У зв`язку із неналежним виконанням покупцем умов Договору купівлі-продажу, позивач звертався до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства «Калинівське ДПС» Калинівської селищної ради про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.12.2017 у справі № 911/2946/17 позов НАК «Нафтогаз України» до КП «Калинівське ДПС» Калинівської селищної ради задоволено повністю, стягнуто з КП «Калинівське ДПС» Калинівської селищної ради 208 470,01 грн основного боргу, 51 151,93 грн пені, 11 650,05 грн 3% річних за період з 17.02.2015 по 31.07.2017, 49 997,66 грн інфляційних втрат за період з 01.03.2015 по 30.11.2015 та 4 819,04 грн судового збору.

18.10.2017 між НАК «Нафтогаз України» (у тексті договору - кредитор), Комунальним підприємством «Калинівське ДПС» Калинівської селищної ради (у тексті договору - первісний боржник) та КП «Керуюча компанія «Громадський сервіс» (у тексті договору - новий боржник) уклали Договір про переведення боргу №15/2353/17-ТЕ (далі - Договір про переведення боргу).

У відповідності до п. 1.1. Договору про переведення боргу, за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника свій борг, який виник у первісного боржника перед кредитором за Договором купівлі-продажу природного газу №2145/15-ТЕ-17 від 05.12.2014, укладеним між первісним боржником та кредитором, а новий боржник приймає на себе борг первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює первісного боржника у зобов`язанні.

Відповідно до п. 2.1 Договору про переведення боргу сума боргу, яка переводиться на нового боржника, складає 70 321,86 грн.

Згідно з п. 3.1. Договору переведення боргу до нового боржника (відповідача) переходять обов`язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за Договором.

Згідно з п. 4.1 Договору переведення боргу, новий боржник несе відповідальність за прострочення виконання зобов`язання у розмірах, передбачених Договором.

Посилаючись на те, що після заміни боржника у зобов`язанні відповідач своєчасно та в повному обсязі не виконав грошового зобов`язання зі сплати основного боргу перед позивачем відповідно до Договору купівлі-продажу природного газу №2145/15-ТЕ-17 від 05.12.2014 та Договору про переведення боргу, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення несплаченої суми переведеного основного боргу, а також нарахованих на неї 3% річних та інфляційних втрат.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів вважає доводи апелянта частково обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції таким, що підлягає частковому скасуванню, з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Місцевий господарський суд, даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання Договору купівлі-продажу №2145/15-ТЕ-17 від 05.12.2014 правильно зазначив, що такий за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, за яким згідно ст. 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Положеннями статті 691 та частини 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, укладення НАК «Нафтогаз України» та Комунальним підприємством «Калинівське ДПС» Калинівської селищної ради Договору купівлі-продажу №2145/15-ТЕ-17 від 05.12.2014 було спрямоване на отримання останнім природного газу та одночасного обов`язку із здійснення його оплати.

При цьому, за приписами ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до приписів ст. 513 цього Кодексу.

В силу ст. 522 ЦК України новий боржник у зобов`язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником.

Отже, внаслідок переведення боргу на підставі укладеного між НАК «Нафтогаз України», Комунальним підприємством «Калинівське ДПС» Калинівської селищної ради та КП «Керуюча компанія «Громадський сервіс» Договору про переведення боргу №15/2353/17-ТЕ від 18.10.2017, відповідач став зобов`язаною особою у зобов`язанні, яке виникло за Договором купівлі-продажу №2145/15-ТЕ-17 від 05.12.2014, укладеним позивачем та Комунальним підприємством «Калинівське ДПС» Калинівської селищної ради щодо оплати переданого природного газу.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачем своєчасно та в повному обсязі не виконано грошове зобов`язання зі сплати позивачеві основного боргу в сумі 70 321,86 грн відповідно до Договору про переведення боргу.

При цьому, дослідивши надані відповідачем копії платіжних доручень за період з 14.11.2017 по 04.12.2017, судом першої інстанції встановлено, що позивачем в розрахунку позову не враховано всі платіжні доручення, за якими відповідачем здійснювались оплати.

У відповідності до наданих відповідачем як місцевому господарському суду, так і суду апеляційної інстанції платіжних доручень за вказаний період, відповідачем перераховано на користь позивача 32 456,16 грн.

Саме про вказану суму оплати стверджував відповідач у відзиві на позовну заяву, з яким погодився місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції помилково встановлено суму здійснених відповідачем оплат у вказаному розмірі на підставі наданих відповідачем платіжних доручень, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, що спростовують перерахування вказаних грошових коштів відповідачем.

Посилання позивача на надані ним за підписом заступника головного бухгалтера НАК «Нафтогаз України» сальдову відомість та довідку по операціям по КП «Керуюча компанія «Громадський сервіс» суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з огляду на те, що вказані документи складені позивачем в односторонньому порядку та не є належними фінансовими документами (документами первинного бухгалтерського обліку), що підтверджують перерахування грошових коштів.

Водночас, у відповіді на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що за вказаний період згідно наданих ним платіжних доручень було здійснено платежів на загальну суму 34 259,28 грн.

Однак, зазначені твердження відповідача також не підтверджуються жодними доказами, у тому числі й наданими ним платіжними дорученнями на загальну суму 32 456,16 грн та Актом звірки розрахунків за період з 01.07.2017 по 31.12.2019, підписаним НАК «Нафтогаз України» в односторонньому порядку, відповідно до якого відповідачем здійснено оплату за природний газ згідно Договору про переведення боргу №15/2353/17-ТЕ від 18.10.2017 та Договору купівлі-продажу №2145/15-ТЕ-17 від 05.12.2014 на загальну суму 25 243,68 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що у зазначеному Акті звірки розрахунків, як і у наданій позивачем довідці по операціям по КП «Керуюча компанія «Громадський сервіс», не було відображено здійснення відповідачем оплати на загальну суму 7 212,48 грн згідно платіжних доручень №432 від 02.03.2018 на суму 1 803,12 грн, №444 від 05.03.2018 на суму 1 803,12 грн, № від 23.05.2018 на суму 1 803,12 грн, № від 24.05.2018 на суму 1 803,12 грн.

У зв`язку з наведеним позивач як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі стверджує про здійснення відповідачем оплати лише на суму 25 243,68 грн.

При цьому, як вбачається з відзиву на апеляційну скаргу, відповідач погоджується з правомірністю неврахування позивачем зазначених платіжних доручень, посилаючись на те, що здійснені за ними платежі з невідомих причин були повернуті на розрахунковий рахунок КП «Керуюча компанія «Громадський сервіс».

За приписами ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, а також враховуючи наведені сторонами у заявах по суті справи обставини, зокрема щодо незарахування здійснених відповідачем платежів за вказаними платіжними дорученнями на загальну суму 7 212,48 грн на рахунок позивача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що переведений борг сплачено відповідачем у сумі 25 243,68 грн (32 456,16 грн - 7 212,48 грн).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 ЦК України).

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що строк оплати відповідно до Договору купівлі-продажу №2145/15-ТЕ-17 від 05.12.2014 та Договору про переведення боргу №15/2353/17-ТЕ від 18.10.2017 настав, доказів оплати переведеного основного боргу з оплати переданого природного газу у повному обсязі відповідачем не надано, на переконання колегії суддів, розмір основного боргу КП «Керуюча компанія «Громадський сервіс» перед НАК «Нафтогаз України», який підлягає стягненню, становить 45 078,18 грн (70 321,86 грн - 25 243,68 грн), у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення вказаної позовної вимоги у повному обсязі.

Крім того, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати, позивачем заявлені вимоги про стягнення 3 406,87 грн 3% річних та 9 288,83 грн інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість з переведеного основного боргу за період з 18.10.2017 по 28.12.2019.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, судом апеляційної інстанції встановлено, що такі є арифметично правильними, здійсненими з урахуванням вимог законодавства та встановлених обставин справи, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 406,87 грн 3% річних та 9 288,83 грн інфляційних втрат.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з КП «Керуюча компанія «Громадський сервіс» на користь НАК «Нафтогаз України» 57 773,88 грн, з яких 45 078,18 грн основного боргу, 3 406,87 грн 3% річних та 9 288,83 грн інфляційних втрат.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги НАК «Нафтогаз України», наявність підстав для її задоволення та часткового скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2020 у справі №910/1233/20 з ухваленням у відповідній частині нового рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до ч.ч. 4, 14 ст.129 ГПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з наведеним, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у відповідності до вимог статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2020 у справі № 911/424/20 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2020 у справі № 911/424/20 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства «Калинівська керуюча компанія з обслуговування житлового фонду «Громадський сервіс» Калинівської селищної ради (07443, Київська обл., Броварський район, смт. Калинівка, вул. Чернігівська, буд. 20; ідентифікаційний код 41370404) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) 45 078 (сорок п`ять тисяч сімдесят вісім) грн 18 коп. основного боргу, 3 406 (три тисячі чотириста шість) грн 87 коп. 3% річних, 9 288 (дев`ять тисяч двісті вісімдесят дві) грн 83 коп. інфляційних та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.»

3. Стягнути з Комунального підприємства «Калинівська керуюча компанія з обслуговування житлового фонду «Громадський сервіс» Калинівської селищної ради (07443, Київська обл., Броварський район, смт. Калинівка, вул. Чернігівська, буд. 20; ідентифікаційний код 41370404) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 00 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду Київської області видати накази на виконання постанови.

5. Матеріали справи № 911/424/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова