ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2020 р. Справа№ 910/4800/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Калатай Н.Ф.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 17.08.2020

у справі № 910/4800/20 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Студениця-1"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп"

про стягнення 368 881,06 грн

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Студениця-1" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" про стягнення 368881,06 грн на підставі Договору поставки сільськогосподарської продукції № 16-07/19Я від 17.07.2019, з яких: 358 473,76 грн основного боргу, 3 218,30 грн інфляційних втрат, 7 189,00 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.08.2020 у справі №910/4800/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" (01054, м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 41, літ. "А", оф. 310; ідентифікаційний код 36716311) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТУДЕНИЦЯ-1" (32410, Хмельницька обл., Дунаєвський район, с. Томашівка, вул. Центральна, буд. 76; ідентифікаційний код 35860775) 358 473,76 грн (триста п`ятдесят вісім тисяч чотириста сімдесят три гривні 76 коп.) основного боргу, 7 189,00 грн (сім тисяч сто вісімдесят дев`ять гривень 00 коп.) 3% річних, 1 673,89 грн (одну тисячу шістсот сімдесят три гривні 89 коп.) інфляційні втрати, 5 510,06 (п`ять тисяч п`ятсот десять гривень 06 коп.) судового збору та 17 426,73 грн (сімнадцять тисяч чотириста двадцять шість гривень 73 коп.) витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, що строк оплати вартості поставленого товару за Договором настав, а доказів оплати станом на день розгляду справи відповідачем не надано.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд рішення Господарського суду м. Києва від 17.08.2020 у справі №910/4800/20 скасувати та прийняти нове рішення, відповідно до якого позовні вимоги ТОВ "Студениця-1" задовольнити в частині стягнення з ТОВ "ВВТ Груп" 232626,39 грн основного боргу, 4 660,57 грн 3% річних, 1673,89 грн інфляційних втрат. У іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у результаті неповного з`ясування обставин справи, суд першої інстанції при винесенні рішення не прийняв до уваги, що відповідно до вимог законодавства України та умов Договору сума, що підлягає сплаті з поставлений товар за Договором, не може включати в себе частину суми вартості товару, яка притримується відповідачем згідно з умовами п.п. 4.3. Договору, у зв`язку із чим сума, яка підлягає сплаті позивачу у зв`язку із поставкою партії товару за Договору, не може перевищувати 232 626,39 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" у справі №910/4800/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Калатай Н.Ф., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №910/4800/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп". Розгляд справи призначено на 13.10.2020.

02.10.2020 на адресу суду від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване відповідачем рішення без змін, оскільки рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Розпорядженням керівника апарату суду від 12.10.2020 № 09.1-08/3732/20 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/4800/20 у зв`язку із перебуванням судді Буравльова С.І., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2020 у справі №910/4800/20 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" визначено колегію суддів: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського від 13.10.2020 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" прийнято до провадження у визначеному складі суддів.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна установити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Отже, беручи до уваги вищенаведене, після проведення колегією суддів наради головуючим суддею було оголошено вступну та резолютивну частину постанови, якою апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" залишено без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 17.08.2020 без змін.

Як убачається із матеріалів справи, 17.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СТУДЕНИЦЯ-1" (постачальник, позивач) було укладено Договір поставки сільськогосподарської продукції № 16-07/19Я (далі - Договір або Договір № 16-07/19Я від 17.07.2019), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію, а саме - ячмінь 3-го класу, урожаю 2019 року (далі - товар), в кількості, у строки і на умовах, передбачених у цьому Договорі.

Згідно п. 2.2 Договору загальна вартість товару складає: 1 311 001,20 грн +/- 10% в т. ч. ПДВ.

Пунктом 3.2 Договору передбачено строк постачання товару - по 31 липня 2019 року включно. Поставка товару партіями допускається.

Умовами п. 4.1 Договору сторони погодили, що оплата 80% вартості кожної партії товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 3-ох банківських днів з моменту виставлення рахунку, підписання даного Договору та у разі належного виконання постачальником умов поставки товару та до моменту реєстрації податкової накладної в ЄРПН у відповідності до вимог чинного законодавства України. Остаточний розрахунок згідно п. 4.1 цього Договору проводиться протягом 3-ох банківських днів з моменту реєстрації податкової накладної в ЄРПН у відповідності до вимог чинного законодавства з наданням покупцю квитанції щодо її реєстрації, а також правильно заповнених товарно-транспортних накладних (п. 4.2 Договору).

Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 11.1 Договору).

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України установлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України установлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України установлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, аналіз умов Договору № 16-07/19Я від 17.07.2019 свідчить про те, що за своєю правовою природою зазначений договір є договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З матеріалів справи убачається, що позивач на виконання своїх зобов`язань за Договором № 16-07/19Я від 17.07.2019 на підставі видаткової накладної № 26 від 18.07.2019 здійснив поставку товару -ячміню 3 класу у кількості 287,98 тон на загальну суму 1 258 473,76 грн з ПДВ.

Видаткова накладна № 26 від 18.07.2019, підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками підприємств, що свідчить про прийняття відповідачем товару на загальну суму 1 258 473,76 грн.

Також, у матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні №1-12 від 18.07.2019, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств (т. 1, а.с. 51-62).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, за умовами п. 4.1, 4.2 Договору, обов`язок відповідача оплатити 80% вартості кожної партії товару протягом 3-ох банківських днів з моменту виставлення рахунку, підписання даного Договору та у разі належного виконання постачальником умов поставки товару та до моменту реєстрації податкової накладної в ЄРПН у відповідності до вимог чинного законодавства України. Остаточний розрахунок проводиться протягом 3-ох банківських днів з моменту реєстрації податкової накладної в ЄРПН у відповідності до вимог чинного законодавства з наданням покупцю квитанції щодо її реєстрації, а також правильно заповнених товарно-транспортних накладних

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

На виконання п. 4.2 Договору позивачем на поставку товару згідно видаткової накладної № 26 від 18.07.2019 було зареєстровано податкову накладну № 6 від 18.07.2019, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією, яка підтверджує доставку податкової накладної до ДФС України, а саме: квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. Зі змісту вказаної квитанції вбачається, що податкова накладна № 6 від 18.07.2019 була доставлена до ДФС України та зареєстрована 24.07.2019 під № .

Ураховуючи наведені правові норми та дату реєстрації податкової накладної № 6 від 18.07.2019 в ЄРПН (24.07.2019), останній був зобов`язаний провести оплату за товар, отриманий згідно видаткової накладної № 26 від 18.07.2019, протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту реєстрації податкової накладної в ЄРПН, тобто у строк до 30.07.2019 включно.

Натомість, як убачається з матеріалів справи, відповідач зобов`язання щодо здійснення розрахунків за отриманий товар виконав неналежним чином, здійснивши оплату частково, та з порушенням строків, установлених в Договорі № 16-07/19Я від 17.07.2019.

Так, у період з 25.07.2019 по 06.02.2020 відповідачем було проведено часткову оплату в загальній сумі 900 000,00 грн за товар, отриманий 18.07.2019 на підставі видаткової накладної № 26 від 18.07.2019. Наведене підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 70 від 25.07.2019 на суму 630 000,00 грн, № 1451 від 27.09.2019 на суму 100 000,00 грн, № 90 від 16.10.2019 на суму 20 000,00 грн, № 217 від 20.11.2019 на суму 100 000,00 грн, № 644 від 06.02.2020 на суму 50 000,00 грн та банківськими виписками по рахунку позивача за 25.07.2019, 27.09.2019, 16.10.2019, 20.11.2019 та 06.02.2020.

Статтею 599 Цивільного кодексу України установлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У зв`язку із порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати за отриманий товар, у останнього утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 358 473,76 грн (1 258 473,76 грн (загальна вартість товару згідно видаткової накладної № 26 від 18.07.2019) - 900 000,00 грн (часткова оплата відповідачем вартості поставленого товару) = 358 473,76 грн).

З матеріалів справи убачається, що позивач неодноразово листами № 23 від 27.09.2019, № 3 від 15.01.2020 та № 6 від 12.02.2020 звертався до відповідача з вимогою про сплату заборгованості за поставлений товар. Факт отримання відповідачем указаних листів підтверджується наявними у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 32 8, підтверджено факт отримання відповідачем 14.02.2020 листа № 6 від 12.02.2020.

Листом № 28-10/19 від 28.10.2019, копія якого наявна у матеріалах справи, відповідач фактично визнав, що ним підчас виконання Договору ним було порушено строк оплати за поставлений товар, та повідомив, що він планує розрахуватись за поставлений товар у строк до 31.12.2019.

Судом першої інстанції було установлено, що станом на час розгляду справи по суті матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем повної оплати за поставлений позивачем товар згідно видаткової накладної № 26 від 18.07.2019.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Оскільки строк оплати вартості поставленого товару за Договором настав, а доказів відповідачем не було надано, позовні вимоги про стягнення заборгованості з оплати поставленого товару у розмірі 358 473,76 грн (основний борг) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, судом установлено, що позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 3 218,30 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Отже, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

З урахуванням вищенаведеного, здійснивши перевірку заявленої до стягнення суми інфляційних нарахувань, судом було установлено, що обґрунтованою є сума інфляційних нарахувань у розмірі 1 673,89 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних в сумі 7 189,00 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши розрахунок 3% річних, доданий позивачем до позовної заяви, судом було установлено, що позивач нараховує 3% річних на суму боргу в розмірі 358 473,76 грн за період з 30.07.2019 по 30.03.2020.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виконаний позивачем розрахунок 3% річних є невірним та таким, що суперечить положенням чинного законодавства України, з чим і погоджується апеляційна інстанція з урахуванням наступного.

З матеріалів справи убачається, що позивачем було невірно визначено початок періоди нарахування 3% річних - 30.07.2019. Однак, судом було установлено, що відповідач був зобов`язаний провести оплату за товар, отриманий згідно видаткової накладної № 26 від 18.07.2019 у строк до 30.07.2019 включно, тобто відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, починаючи з 31.07.2019.

Отже, суд здійснивши розрахунок 3% річних обґрунтованою є сума у розмірі 9 486,11 грн, однак виходячи із приписів ст. 237 ГПК України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 7 189,00 грн 3% річних, у межах заявлених позовних вимог.

Крім того, як убачаться із матеріалів справи, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 5 533,23 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17 500,00 грн.

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд першої інстанції, ураховуючи надані позивачем докази щодо правомірності стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, категорію справи та розмір таких витрат, дійшов висновку, про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 17 426,73 грн та судовий збір у розмірі 5 510,06 грн, з чим і погоджується апеляційна інстанція.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду м. Києва від 17.08.2020 у справі №910/4800/20 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти відповідача.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" на рішення Господарського суду м. Києва від 17.08.2020 у справі №910/4800/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 17.08.2020 у справі №910/4800/20 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.10.2020.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.А. Пашкіна

Н.Ф. Калатай