ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2020 р. м. Київ Справа № 911/780/20

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСІМТЕК ПЛЮС (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 17, корпус 1-А, оф. 226)

до Товариства з обмеженою відповідальністю ІТА ТЄХ (08606, Київська обл., м. Васильків, військове містечко № 11, буд. 17, кв. 20)

про стягнення 32542,96 грн. заборгованості згідно договору підряду на виконання робіт № 12/19 від 12.02.2019 р., у тому числі 26500,00 грн. основного боргу, 4595,75 грн. пені, 727,48 грн. 3% річних, 719,73 грн. інфляційних втрат,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ЕКСІМТЕК ПЛЮС (далі ТОВ ЕКСІМТЕК ПЛЮС, позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою б/н від 30.03.2020 р. (вх. № 794/20 від 01.04.2020 р.) до Товариства з обмеженою відповідальністю ІТА ТЄХ (далі ТОВ ІТА ТЄХ, відповідач) про стягнення 32542,96 грн. заборгованості згідно договору підряду на виконання робіт № 12/19 від 12.02.2019 р., у тому числі 26500,00 грн. основного боргу, 4595,75 грн. пені, 727,48 грн. 3% річних, 719,73 грн. інфляційних втрат.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір підряду на виконання робіт № 12/19 від 12.02.2019 р., згідно з яким позивачем були виконані роботи на загальну суму 53000,00 грн., що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 14 від 05.03.2019 р. Проте, ТОВ ІТА ТЄХ порушило зобов`язання за вказаним договором в частині своєчасного повного розрахунку, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 26500,00 грн. основного боргу, 4595,75 грн. пені, 727,48 грн. 3% річних, 719,73 грн. інфляційних втрат, а також судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. покласти на останнього.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.04.2020 р. вказану позовну заяву було залишено без руху.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 30.03.2020 р.) було передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

18.06.2020 р. Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ, який набрав чинності 17.07.2020 р.

Вказаним законом внесено зміни до п. 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, та встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 731-IX, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

07.08.2020 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява б/н від 05.08.2020 р. (вх. № 16655/20 від 07.08.2020 р.) про усунення недоліків позовної заяви.

З огляду на усунення позивачем недоліків позовної заяви, беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену позивачем у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою Товариством з обмеженою відповідальністю ЕКСІМТЕК ПЛЮС позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ІТА ТЄХ про стягнення 32542,96 грн. заборгованості згідно договору підряду на виконання робіт № 12/19 від 12.02.2019 р., у тому числі 26500,00 грн. основного боргу, 4595,75 грн. пені, 727,48 грн. 3% річних, 719,73 грн. інфляційних втрат, підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.08.2020 р. було відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 ГПК України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, передбачені ст. 167 Кодексу.

28.08.2020 р. до господарського суду Київської області від ТОВ ЕКСІМТЕК ПЛЮС надійшов лист б/н від 25.08.2020 р. (вх. № 18117/20 від 28.08.2020 р.), відповідно до якого позивач зазначав, що ТОВ ІТА ТЄХ було здійснено часткову оплату основного боргу в сумі 26500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 220 від 13.04.2020 р.

14.09.2020 р. до господарського суду Київської області від ТОВ ІТА ТЄХ надійшов відзив № 1009 від 10.09.2020 р. (вх. № 19425/20 від 14.09.2020 р.), відповідно до якого відповідач зазначав, що з метою виконання взятих на себе зобов`язань за договором, до відкриття провадження у справі, відповідачем платіжним дорученням № 220 від 13.04.2020 р. було здійснено остаточний розрахунок за договором (копія платіжного доручення додається), у зв`язку з чим відповідач вважає, що провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України підлягає закриттю.

Водночас, відповідач заперечує проти заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті, з наступних підстав. Позивач у позовній заяві навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, згідно якого зазначив, що поніс судові витрати в розмірі сплаченого судового збору у сумі 2102,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 207 від 17.02.2020 р., а також визначив орієнтовну суму витрат на професійну правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 07.02.2020 р. між позивачем та адвокатом - Мєстєчкіним Ігорем Володимировичем було укладено договір № 01 про надання правничої допомоги (адвокатських послуг), за умовами якого адвокат надає правову допомогу позивачу в господарському суді Київської області, Північному апеляційному господарському суді, Верховному Суді при розгляді справи щодо стягнення заборгованості з ТОВ «ІТА ТЄХ» за договором підряду від 12.02.2019 р. Однак, на переконання відповідача, позивачем на підтвердження факту надання правової допомоги, пов`язаної з розглядом справи, не надано жодного належного доказу на підтвердження часу, витраченого адвокатом, на виконання відповідних робіт (надання послуг), пов`язаних з розглядом справи.

З урахуванням зазначеного, відповідач просив суд позов ТОВ «ЕКСІМТЕК ПЛЮС» до ТОВ «ІТА ТЄХ» про стягнення заборгованості у сумі 32542,96 грн. залишити без задоволення і провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору, а судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, покласти на позивача.

Також 14.09.2020 р. до господарського суду Київської області від ТОВ «ІТА ТЄХ» надійшов попередній розрахунок суми судових витрат № 1009 від 10.09.2020 р., відповідно до якого відповідач зазначав, що у разі отримання ним правничої допомоги адвоката, вартість послуг буде обґрунтована та надана додатково.

Крім того, 14.09.2020 р. до господарського суду Київської області від ТОВ «ІТА ТЄХ» надійшло клопотання № 1009 від 10.09.2020 р. про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача (в порядку ч. 6 ст. 126 ГПК України), відповідно до якого відповідач зазначив, що заявлена представником позивача сума витрат на професійну правничу допомогу є неспіврозмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оскільки дана справа не є складною та не потребує особливих юридичних знань та відповідної практики, а вартість складання позовної заяви (об`єм - 5 сторінок, з яких мотивування по суті вимог займає 1 сторінку) є неспіврозмірною та значно завищеною, а підготовка копій позовної заяви та доданих до неї документів є складовою позовної роботи адвоката, а тому не може бути відокремлена від загального обсягу витраченого часу на підготовку позовної заяви. Крім того, вартість підготовки копій не є юридично складною роботою та не потребує додаткових спеціальних знань та/або навичок.

У зв`язку з викладеним, відповідач просить суд відмовити позивачу у стягненні витрат на оплату правничої допомоги адвоката в сумі, заявленій позивачем.

Відповідно до з приписів ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявній в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

12.02.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМТЕК ПЛЮС» (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІТА ТЄХ» (замовник) було укладено договір № 12/19 підряду на виконання робіт, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов`язання виконати монтажні роботи з улаштування зовнішньої системи блискавкозахисту, згідно проекту 9-2018-БЗ.СП, на об`єкті за адресою: м. Біла Церква, вул. полк. Коновальця, в строк та розмірах, які обумовлені цим договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи.

У відповідності з п. 2.1 договору загальна договірна вартість робіт, що виконуються за цим договором, становить 53000,00 грн.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що оплата робіт здійснюється замовником в безготівковій формі на поточний рахунок в два етапи: замовник здійснює попередню оплату в розмірі 50% від загальної суми договору, передбаченого п. 2.1 цього договору, протягом 3 банківських днів з дати підписання договору (пп. 3.1.1 договору); протягом 10 банківських днів з дати підписання акту здачі-приймання виконаних робіт здійснює остаточний розрахунок (пп. 3.1.2 договору).

Умовами п. 4.2 договору передбачено, що приймання робіт проводиться сторонами за актом здачі-приймання виконаних робіт, який підписується замовником продовж 5 календарних днів з дати надання даного акту.

Замовник зобов`язується прийняти роботи за актом здачі-приймання виконаних робіт та оплатити прийняті роботи згідно умов, визначених цим договором (пп. 5.2.4 п. 5.2 договору).

Відповідно до пп. 5.2.5 п. 5.2 договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати виконаних робіт замовник сплачує пеню підряднику в розмірі 0,1% вартості робіт за кожен день простроченого платежу.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 30.12.2019 р., а в частині фінансових зобов`язань до їх повного виконання (п. 8.1 договору).

Також між замовником та підрядником було підписано додаток № 1 до договору 12/19 від 12.02.2019 р. калькуляцію робіт і матеріалів.

ТОВ «ІТА ТЄХ» було здійснено передплату згідно умов договору підряду № 12/19 від 12.02.2019 р. на суму 26500,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку ТОВ «ЕКСІМТЕК ПЛЮС» від 18.02.2019 р.

На виконання умов договору між ТОВ «ЕКСІМТЕК ПЛЮС» та ТОВ «ІТА ТЄХ» було підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 14 від 05.03.2019 р. на суму 53000,00 грн.

Як зазначає позивач, в порушення своїх договірних зобов`язань відповідачем не було здійснено оплати решти вартості виконаних позивачем робіт на суму 26500,00 грн., у зв`язку з чим у ТОВ «ІТА ТЄХ» утворилась заборгованість у зазначеному розмірі, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач наявності заборгованості не заперечив та надав докази погашення заборгованості за договором № 12/19 від 12.02.2019 р. в сумі 26500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 220 від 13.04.2020 р., у зв`язку з чим просив позов залишити без задоволення та закрити провадження у справі.

Слід зазначити, що пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.06.2018 р. у справі № 905/1584/15, від 19.02.2020 р. у справі № 910/7290/19.

Приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що відповідач оплатив основний борг в розмірі 26500,00 грн. до відкриття провадження у даній справі (провадження у справі було відкрито ухвалою господарського суду Київської області від 12.08.2020 р.), у зв`язку з чим у цій частині позов задоволенню не підлягає за відсутністю заборгованості відповідача перед позивачем на час відкриття провадження у даній справі.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 4595,75 грн. пені.

Як зазначалось вище, у відповідності з пп. 5.2.5 п. 5.2 договору у разі несвоєчасної оплати виконаних робіт замовник сплачує пеню підряднику в розмірі 0,1% вартості робіт за кожен день простроченого платежу.

В силу вимог ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з визначенням поняття неустойки, закріпленим у статті 549 Цивільного кодексу України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

Згідно з ч. 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Поряд з цим, згідно з приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Заявлена позивачем вимога про стягнення пені за договором в сумі 4595,75 грн. за період з 20.03.2019 р. до 20.09.2019 р. на суму 26500,00 грн. з розрахунку за подвійною обліковою ставкою НБУ підлягає задоволенню в повному обсязі, з огляду на таке.

Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Положеннями ч. 1 ст. 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, а також наведені вище умови пп. 3.1.2 п. 3.1 договору, яким передбачено, що оплата робіт здійснюється протягом 10 банківських днів з дати підписання актів прийму-передачі виконаних робіт, період обчислення починається з наступного дня після дати, в яку зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, згідно з арифметичним розрахунком, який зроблений судом відповідно до встановленого судом початку прострочення виконання грошового зобов`язання, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 4644,39 грн. пені, а саме

2650021.03.2019 - 25.04.20193618.0000 %0.099 %*940.93
2650026.04.2019 - 06.06.20194217.5000 %0.096 %*1067.26
2650007.06.2019 - 18.07.20194217.5000 %0.096 %*1067.26
2650019.07.2019 - 05.09.20194917.0000 %0.093 %*1209.56
2650006.09.2019 - 20.09.20191516.5000 %0.090 %*359.38
Однак, суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим пеня підлягає стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 727,48 грн. та 719,73 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено позивачем у сумі 727,48 грн., нарахованих на заборгованість відповідача в розмірі 26500,00 грн. за період з 20.03.2019 р. до 17.02.2020 р.

Виходячи з вірного визначення моменту виникнення заборгованості, суд дійшов висновку, що вірний розмір 3% річних у даному випадку становить 727,19 грн., у тому числі -

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
2650021.03.2019 - 17.02.20203343 %727.19
За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню.

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем, становить 719,73 грн., нарахованих на заборгованість відповідача за період з 20.03.2019 р. до 17.02.2020 р.

Згідно із здійсненим судом арифметичним розрахунком, виходячи з вірно визначеного моменту початку прострочення заборгованості, розмір інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості відповідача, становить 396,01 грн., у тому числі -

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
21.03.2019 - 17.02..015396.0126896.01
Відтак, заявлені позивачем інфляційні втрати підлягають частковому стягненню з відповідача.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМТЕК ПЛЮС».

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

З приводу розподілу у даній справі судових витрат слід зазначити таке.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00 грн.

У силу приписів ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тому, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження факту надання правничої допомоги та понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката Мєстєчкіна І.В. (свідоцтво № 4548/10 від 26.05.2011 р.) в сумі 4000,00 грн., позивачем було надано суду: копію ордеру серії КС № 397710 від 07.02.2020 р., виданого ТОВ «ЕКСІМТЕК ПЛЮС» адвокату Мєстєчкіну І.В. на надання правової допомоги у господарському суді Київської області; договору про надання правової допомоги № 01 від 07.02.2020 р.; акт № 1 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 13.02.2020 р. на суму 4000,00 грн.; платіжне доручення № 213 від 21.02.2020 р. на суму 4000,00 грн.

Так, 07.02.2020 р. між ТОВ «ЕКСІМТЕК ПЛЮС» (замовник) та Мєстєчкіним Ігорем Володимировичем (адвокат) було підписано договір № 01 про надання правничої допомоги (адвокатських послуг), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу ТОВ «ЕКСІМТЕК ПЛЮС» в, зокрема, господарському суді Київської області при розгляді господарської справи щодо стягнення заборгованості з ТОВ «ІТА ТЄХ» за договором підряду № 12/19 від 12.02.2019 р.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що замовник зобов`язується оплатити виконавцю винагороду за надану правничу допомогу (адвокатські послуги), вартість яких зазначена в Додатку № 1 до договору, який є невід`ємною частиною даного договору.

Оплата здійснюється по факту надання правничої допомоги (адвокатських послуг) на підставі підписаного сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг)

ТОВ «ЕКСІМТЕК ПЛЮС» та ОСОБА_1 було підписано Додаток № 1 до договору № 01 від 07.02.2020 р., згідно з п.п. 1, 2 якого було визначено, що надання консультацій та роз`яснень з юридичних питань за 1 годину витраченого часу становить 500,00 грн., а підготовка позовної заяви до суду (збір та надання супровідних документів, додатків до позову) - 4000,00 грн.

13.02.2020 р. між адвокатом та замовником було підписано акт № 1 здачі-приймання робіт (надання послуг) до договору про надання правової допомоги № 01 від 07.02.2020 р., відповідно до якого вартість наданих послуг, що засвідчується даним актом, становить 4000,00 грн. (підготовка позовної заяви до господарського суду Київської області за позовом ТОВ «ЕКСІМТЕК ПЛЮС» до ТОВ «ІТА ТЄХ» про стягнення заборгованості за договором підряду № 12/19 від 12.02.2019 р., в тому числі збір та надання додатків до позову).

У підтвердження понесення судових витрат позивачем було долучено до матеріалів справи платіжне доручення № 213 від 21.02.2020 р. на суму 4000,00 грн. та виписку з банківського рахунку від 21.02.2020 р.

Тобто, позивач сплатив адвокату за професійну правову допомогу у даній справі 4000,00 грн., які позивач і просить суд стягнути з відповідача.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Поряд з цим, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правова позиція щодо розумності та співмірності розміру витрат на правову допомогу також відображена у постановах Верховного Суду від 24.10.2019 р. у справі № 905/1795/18, від 01.08.2019 р. у справі № 915/237/18 та інших.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Як зазначалось вище, відповідач заперечує щодо стягнення з відповідача витрат на правничу правову допомогу, оскільки, на переконання відповідача, позивачем на підтвердження факту надання правової допомоги, пов`язаної з розглядом справи, не надано доказів на підтвердження часу, витраченого адвокатом, на виконання відповідних робіт (надання послуг), пов`язаних з розглядом справи. Поряд з цим, відповідач зазначав, що заявлена представником позивача сума витрат на професійну правничу допомогу є неспіврозмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оскільки дана справа не є складною та не потребує особливих юридичних знань, а вартість складання позовної заяви (об`єм - 5 сторінок, з яких мотивування по суті вимог займає 1 сторінку) є неспіврозмірною та значно завищеною.

У даному випадку суд бере до уваги ті обставини, що справа № 911/780/20 не є складною, не має публічного інтересу, розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, а сума, заявлена позивачем до стягнення з відповідача, складала 32542,96 грн.

Розподіляючи витрати за послуги адвоката, суд відзначає, що наявність в матеріалах справи договору про надання правової допомоги, акту про надання правничої допомоги, а також платіжного доручення, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката саме у такому розмірі за рахунок іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений та документально обґрунтований, і при цьому відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Адвокат та клієнт, керуючись принципом вільного волевиявлення щодо укладення договору про надання правової допомоги, вправі погодити між собою розмір та вартість такої допомоги. Клієнт має право погодитись або не погодитися із запропонованими тарифами (вартістю послуг), зважаючи на свої фінансові можливості. У разі ж погодження та підписання відповідного договору - клієнт оплачує вартість послуг адвоката за результатами їх надання та підтвердження.

Проте, інший учасник у справі, на якого просить клієнт покласти понесені ним витрати на правову допомогу, не зобов`язаний повністю за свій рахунок відшкодовувати всю суму заявлених витрат на правову допомогу. Як вказано вище, при визначенні суми до відшкодування, суд має виходити з критерію розумності розміру цих витрат та з конкретних обставин справи.

Поряд з цим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, або ж неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 925/1067/19 від 17.08.2020 р., у справі № 916/2691/19 від 16.07.2020 р. та інших.

Приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням предмета спору, обсягу зібраних у справі доказів, розгляду справи за правилами спрощеного провадження, складання представником позивача лише однієї заяви по суті справи позову, дійсно необхідного та підтвердженого доказами фактичного обсягу правничої допомоги, поведінки сторін, значення справи для сторін, суд констатує, що витрати на правничу допомогу, які позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача, не є співмірними із ціною позову та обсягом виконаних адвокатом позивача робіт, і їх розмір не відповідає критерію складності справи.

Відтак, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до стягнення позивачем.

Дослідивши вищенаведені обставини, суд вважає, що розумним розміром витрат на послуги адвоката, які слід покласти до розподілу судових витрат за рахунок відповідача у даній справі, є сума 2000,00 грн.

Водночас, у даній справі судові витрати у вигляді судового збору та витрати на правничу допомогу відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням зазначеного, розмір витрат на правничу допомогу в даній справі, які підлягають стягненню з відповідача, складає 351,47 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ІТА ТЄХ (08606, Київська обл., м. Васильків, військове містечко № 11, буд. 17, кв. 20, код 35803722) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСІМТЕК ПЛЮС (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 17, корпус 1-А, оф. 226, код 36712558) 4595 (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 75 коп. пені, 727 (сімсот двадцять сім) грн. 19 коп. 3% річних, 396 (триста дев`яносто шість) грн. 01 коп. інфляційних втрат, 369 (триста шістдесят дев`ять) грн. 40 коп. судового збору, 351 (триста п`ятдесят одну) грн. 47 коп. витрат на правничу допомогу.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 19.10.2020 р.

Суддя В.М. Бабкіна