ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2020 р. Справа№ 911/945/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 20.10.2020,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Київської області від 08.07.2020 (повний текст складено 03.08.2020)

у справі №911/945/20 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства теплових мереж «Яготинтепломережа»

про стягнення 1 178 212, 85 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі, позивач або АТ «НАК Нафтогаз») звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства «Яготинтепломережа» (далі, відповідач або КП «Яготинтепломережа») про стягнення 1 057 645, 99 грн інфляційних збитків та 120 566, 86 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу №12/740-БО-17 від 28.08.2012 щодо здійснення розрахунку за поставлений природний газ у строк, визначений договором.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 08.07.2020 у справі №911/945/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в силу приписів частини 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» нараховані позивачем інфляційні та проценти річних підлягають списанню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 01.09.2020 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на конверті) Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 08.07.2020 у справі №911/945/20 та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

У тексті апеляційної скарги апелянтом порушено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваного рішення було отримано скаржником 12.08.2020.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржене рішення є незаконним та ухваленим із порушенням норм процесуального права, а саме статей 7, 86, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України та неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме приписів Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Позивач наголошує на тому, що Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено чітке коло осіб, що мають право на списання заборгованості та нарахувань, передбачений також і певний порядок списання заборгованості.

За твердженнями позивача, відповідач не погасив всю заборгованість до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (30.11.2016), про що є належні докази в матеріалах справи (сальдова відомість, довідка по операціям та розрахунку по КП теплових мереж «Яготинтепломережа»). Останній платіж за договором постачання природного газу здійснено відповідачем 03.11.2017.

Отже, у зв`язку з тим, що вся заборгованість не була погашена відповідачем до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», то застосування приписів Закону щодо списання інфляційних втрат та 3% річних, які застосовані місцевим господарським судом, є неправомірним.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у справі №911/945/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 08.07.2020 у справі №911/945/20 залишено без руху. Роз`яснено Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути її недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 26 509,79 грн.

25.09.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжне доручення № від 04.09.2020 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 08.07.2020 у справі №911/945/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 поновлено Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 08.07.2020 у справі №911/945/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 08.07.2020 у справі №911/945/20, розгляд справи призначено на 20.10.2020.

Явка представників сторін

У судове засідання 20.10.2020 з`явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 20.10.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи зазначене, оскільки у відповідності до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні просив суд задовольнити апеляційну скаргу, оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати повністю та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

28.08.2012 між позивачем (Продавець) та відповідачем (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №12/740-БО-17 (далі, Договір), згідно умов пункту 1.1. якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах цього Договору.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, (далі - споживачами Покупця).

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що Продавець передає Покупцеві з 01 серпня 2012 року по 31 грудня 2012 року газ обсягом до 650,0 тис. куб. м. (шістсот п`ятдесят тисяч куб. м), у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м):

МісяцьОбсягМісяцьОбсяг
липень-жовтень150,0
серпень0.0листопад250,0
вересень0.0грудень250,0
ІІІ кв.0.0IV кв.650,0

Відповідно до пункту 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно пункту 3.4. Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов`язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Пунктом 5.2. Договору встановлено, що ціна за 1000 куб. м газу становить 3 509,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн, крім того ПДВ - 20% - 61,12 грн, всього з ПДВ - 366,72 грн (триста шістдесят шість гривень 72 коп.).

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3 884,78 грн, крім того ПДВ - 20% - 776, 96 грн, всього з ПДВ - 4 661,74 (чотири тисячі шістсот шістдесят одна гривня, 74 коп.) гривень.

Відповідно до пункту 5.5. Договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно пункту 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 9.3. Договору передбачено, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

У пункті 11.1. Договору сторони передбачили, що цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01 серпня 2012 року і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2012 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов Договору позивачем у період з жовтня по грудень 2012 року було передано у власність (продано) відповідачу природний газ на загальну суму 2 824 452,60 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2012 на суму 413 067,10 грн, актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2012 на суму 860 192,84 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2012 на суму 1 551 192,66 грн, підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств.

За період дії Договору та на його виконання відповідачем було частково виконано свій обов`язок по оплаті природного газу та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 627 587,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача, випискою по операціях з відповідачем, підписаною заступником головного бухгалтера АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», наявними у матеріалах справи.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.01.2015 у справі №911/122/15 за позовом ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства теплових мереж «Яготинтепломережа» про стягнення 2 686 312,82 грн, позов задоволено частково і присуджено до стягнення з Комунального підприємства теплових мереж «Яготинтепломережа» на користь ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 2 196 865,60 грн основної заборгованості, 113 938,29 грн пені, 108 583,49 грн штрафу, 91 793,48 грн 3% річних, 149 293,26 грн інфляційних втрат та 53 209,48 грн судового збору.

Вказане рішення суду набрало законної сили 16.02.2015.

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.03.2016 у справі №911/13/16 за позовом ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства теплових мереж «Яготинтепломережа» про стягнення 1 701 879,15 грн, позов задоволено частково і присуджено до стягнення з Комунального підприємства теплових мереж «Яготинтепломережа» на користь ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 51 520,47 грн пені, 62 520,72 грн штрафу, 70 600,64 грн 3% річних, 1 283 974,21 грн інфляційних втрат, 22 029,94 грн судового збору.

Вказане рішення суду набрало законної сили 20.03.2016.

Господарський суд Київської області у рішенні від 03.03.2016 у справі №911/13/16 встановив та зазначив, що на момент розгляду справи №911/13/16 борг відповідача перед позивачем за поставлений газ згідно Договору купівлі-продажу природного газу №12/740-БО-17 від 28.08.2012 було погашено повністю.

Звертаючись з позовними вимогами до суду, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором щодо здійснення розрахунку за поставлений природний газ у строк, визначений Договором, та просить суд стягнути з відповідача інфляційні збитки від суми основної заборгованості за періоди прострочення відповідачем виконання обов`язку по оплаті природного газу з травня 2015 року по вересень 2017 року на загальну суму 1 057 645,99 грн та 3% річних за періоди прострочення відповідачем виконання обов`язку по оплаті природного газу з 01.01.2016 по 02.11.2017 на загальну суму 120 566,86 грн, у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, зазначав, що позов не підлягає задоволенню в силу положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Крім того, наголошував на тому, що позивач порушив строки позовної давності щодо заявлених ним вимог, які в силу положень статей 252, 253 Цивільного кодексу України та пункту 9.3. Договору спливли 31.10.2017.

При цьому, позивач у відповіді на відзив зазначив, що положення Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки відповідачем у справі не надано доказів того, що останнє включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а також, оскільки у відповідача станом на дату набрання чинності вказаним Законом була наявна заборгованість за Договором. Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності, позивач зазначив, що остання переривалась, оскільки позивач звертався до суду із позовними заявами про стягнення заборгованостей за інші періоди (господарські справи №911/122/15 та №911/13/16).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умовами пункту 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось відповідачем, позивачем, на виконання умов Договору поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 2 824 452,60 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2012 на суму 413 067,10 грн, актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2012 на суму 860 192,84 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2012 на суму 1 551 192,66 грн, підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств.

Зазначені акти підписані уповноваженими представниками сторін без будь-яких зауважень та заперечень.

За змістом частин 1-3 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Як уже зазначалось, згідно пункту 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у встановлений Договором строк відповідач обов`язок щодо оплати природного газу, отриманий у жовтні-грудні 2012 року, не виконав і загальна заборгованість за поставлений природний газ у розмірі 2 824 452,60 грн була стягнута у повному обсязі лише на підставі рішення Господарського суду Київської області від 29.01.2015 у справі №911/122/15 (набрало законної сили 16.02.2015).

При цьому, рішенням Господарського суду Київської області від 03.03.2016 у справі №911/13/16 (набрало законної сили 20.03.2016) встановлено, що на момент розгляду даної справи №911/13/16 борг відповідача перед позивачем за поставлений згідно Договору купівлі-продажу природного газу №12/740-БО-17 від 28.08.2012 товар у жовтні-грудні 2012 року було погашено повністю.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, як вірно встановлено місцевим господарським судом у справі №911/945/20, у відповідача на час звернення з даним позовом до суду була відсутня заборгованість за поставлений природний газ згідно Договору у жовтні-грудні 2012 року, вказана заборгованість була погашена ще станом на 03.03.2016, що підтверджується вищевказаним рішенням Господарського суду Київської області від 03.03.2016 у справі №911/13/16.

Посилання скаржника на те, що насправді останній платіж за Договором постачання природного газу здійснено відповідачем 03.11.2017, про що є докази в матеріалах справи (сальдова відомість, довідка по операціям та розрахунку по КП теплових мереж «Яготинтепломережа»), судом відхиляються, враховуючи наступне.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини, встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 03.03.2016 у справі №911/13/16, яке набрало законної сили, зокрема, щодо відсутності ще на момент розгляду справи №911/13/16 боргу відповідача перед позивачем за поставлений згідно Договору купівлі-продажу природного газу №12/740-БО-17 від 28.08.2012 товар у жовтні-грудні 2012 року, є преюдиційними та не підлягають повторному доказуванню у межах даної справи.

У свою чергу, позивач, звертаючись до суду із позовом у даній справі, просив суд стягнути з відповідача інфляційні збитки від суми основної заборгованості за поставлений природний газ у жовтні-грудні 2012 року за періоди прострочення відповідачем виконання обов`язку по оплаті природного газу з травня 2015 року по вересень 2017 року на загальну суму 1 057 645, 99 грн та 3% річних за періоди прострочення відповідачем виконання обов`язку по оплаті природного газу, отриманого у жовтні-грудні 2012 року, з 01.01.2016 по 02.11.2017 на загальну суму 120 566,86 грн, у відповідності до виконаного ним розрахунку, який доданий до позовної заяви.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що спір у даній справі виник у зв`язку з неналежним виконанням договірних зобов`язань згідно договору купівлі-продажу природного газу, який придбався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (пункт 1.2. Договору).

30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення».

Так, відповідно до статті 1 названого Закону процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно зі статтею 2 дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

За змістом статті 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93 затверджено «Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром», яким визначено дані реєстру про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із зазначеним Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас, статтею 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» окремо врегульовано списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення; крім того, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, названою нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що частина 3 статті 7 названого Закону є нормою прямої дії, оскільки застосування її приписів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. У зв`язку з цим, виконання частини 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки вона унормовує списання саме неустойки, інфляційних і трьох відсотків річних (аналогічні правові висновки містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №920/1060/16, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, від 15.03.2018 у справі №904/10736/16, від 11.04.2018 у справі №914/124/17, від 07.02.2018 у справі №927/1152/16).

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, остаточне стягнення відповідачем основної заборгованості у розмірі 2 196 865,60 грн за поставлений позивачем природний газ згідно Договору №12/740-БО-17 купівлі-продажу природного газу від 28.08.2012 відбулося на підставі рішення Господарського суду Київської області від 29.01.2015 у справі №911/122/15, а рішенням Господарського суду Київської області №911/13/16 від 03.03.2016 (набрало законної сили 20.03.2016) встановлено, що на момент розгляду справи №911/13/16 борг відповідача перед позивачем за поставлений згідно Договору купівлі-продажу природного газу №12/740-БО-17 від 28.08.2012 товар було погашено повністю. Отже, відповідачем було погашено основну заборгованість за Договором до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (до 30.11.2016), а тому нараховані позивачем на суму основного боргу у даній справі спірні суми 3% річних та інфляційних втрат у вказані позивачем періоди підлягали списанню.

Враховуючи наведене, Господарським судом Київської області у даній справі правильно застосовано норми матеріального права, а відтак висновки про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача нарахованих сум 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що зроблені на підставі повного дослідження усіх обставин справи.

Суд апеляційної інстанції відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006) пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження судом першої інстанції обставин даної справи та обґрунтування судового рішення про відмову в задоволенні позову, судова колегія вважає, що Господарським судом Київської області належним чином виконано обов`язок щодо обґрунтування своїх висновків, а також з достатньою ясністю зазначено підстави, на яких ґрунтується оскаржуване рішення.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Що стосується заяви відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності щодо заявлених позовних вимог, викладеній у його відзиві на позовну заяву, колегія суддів зазначає, що оскільки суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, відсутні підстави для її застосування, оскільки виходячи з вимог статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, чого у даному випадку судом встановлено не було.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів зі сторони відповідача, а тому апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 08.07.2020 у справі №911/945/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 08.07.2020 у справі №911/945/20 залишити без змін.

Матеріали справи №911/945/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.10.2020.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка