РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.10.2020Справа № 910/11527/20

За позовом Сумського державного університету (м. Суми)

до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи (м. Київ)

про стягнення 64.778,61 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Сумський державний університет звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про стягнення 64.778,61 грн, з яких: 55.000,00 грн основного боргу, 717,53 грн інфляційних втрат, 428,28 грн 3% річних, 5.225,00 грн пені, 3.850,00 грн штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору надання послуг № 09-13 від 07.08.19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.20. відкрито провадження у справі № 910/11527/20, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

28.08.20. відповідачем подано:

- письмовий відзив на позовну заяву;

- клопотання про розгляд справи в судовому засіданні;

- клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.20. відмовлено в задоволенні клопотання Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про розгляд справи № 910/11527/20 в судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.20. відмовлено в задоволенні клопотання Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про залучення до участі в справі № 910/11527/20 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства.

07.09.20. позивачем подано відповідь на відзив.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.08.19. між позивачем (далі - Виконавець) та відповідачем (далі - Замовник) було укладено Договір № 09-13 надання послуг (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого в рамках проведення другого етапу конкурсу з відбору проектів, пов`язаних із створенням та/або використанням винаходів, корисних моделей, промислових зразків, ноу-хау та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності, для державного стимулювання (надалі - конкурс) 5:іконавець зобов`язується надати Послуги пов`язані з впровадженням проекту «Minect.ai» (код зг ДК 021:2015 - 98110000-7, «Послуги підприємницьких, професійних та спеціалізованих організацій»), (далі - Послуги), а Замовник зобов`язується прийняти ці Послуги та своєчасно здійснити їх оплату в порядку, строки та на умовах, визначених цим Договором. Зміст та деталізація Послуг, що надаються, наведено в Специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2 Договору).

Між сторонами було підписано Специфікацію до Договору (додаток 1).

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 9.1 з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.19., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за ним.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Позивач вказує на наявність у відповідача заборгованості за Договором в сумі 55.000,00 грн по оплаті наданих Виконавцем послуг.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Розділом 3 Договору сторони узгодили наступне.

Послуги надаються в два етапи: 1 етап - проведення лабораторних тестувань; аналіз захисту інтелектуальної власності (як частина роботи по підготовці патентної заявки). 2 етап - консалтингові Послуги. Розроблення бізнес моделі; патентні дослідження та супровід (як частина роботи по підготовці патентної заявки); підготовка презентаційних матеріалів.

За результатами першого етапу Виконавець надає в електронному та паперовому вигляді Звіт щодо виконання першого етапу. Строк надання Послуг по першому етапу: 45 календарних днів з моменту підписання Договору та надання вхідних даних і матеріалів по проекту.

За результатами надання першого етапу послуг Замовник повідомляє Виконавця про необхідність надання другого етапу послуг.

За результатами другого етапу Виконавець надає в електронному та паперовому вигляді Звіт щодо виконання другого етапу.

Після завершення кожного етапу надання Послуг Виконавець надає Замовнику у двох екземплярах підписаний зі своєї сторони акт наданих Послуг (далі - Акт) з підтверджуючими документами (у разі потреби): копії первинних документів, завірені в установленому порядку: договорів, рахунків, актів приймання-передачі виконаних робіт, видаткових/прибуткових накладних). Підтверджуючі документи повинні містити вичерпну інформацію щодо об`ємів, ціни, загальної вартості виконаних робіт (послуг).

Замовник протягом 10 робочих днів після отримання Акту зобов`язаний повернути Виконавцю підписаний зі своєї сторони екземпляр Акту або вмотивовану відмову від прийняття послуг. В разі мотивованої відмови Замовника складається сторонами двосторонній акт із переліком необхідних доопрацювань та термінів їх виконання.

Прийняття наданих послуг здійснюється замовником шляхом підписання Акту.

Згідно з пунктами 4.2, 4.3 Договору вартість Послуг по першому етапу становить 170.000,00 грн, по другому етапу 85.000,00 грн.

Додатковим договором № 1 від 19.12.19. сторони погодили, що вартість Послуг по другому етапу складає 55.000,00 грн з ПДВ.

Розрахунки за надані послуги проводяться протягом 5 (п`яти) банківських днів після надання Послуг по кожному етапу на підставі підписаного сторонами акту (п. 4.4 Договору).

Матеріали справи містять акт № 1 від 26.11.19. наданих послуг за Договором на суму 170.000,00 грн, який підписаний сторонами без зауважень чи заперечень.

Сторони не заперечують означеного, а також того, що означений акт був оплачений відповідачем позивачу.

Надалі, листом № 09-882/19 від 26.11.19. замовник підтвердив Виконавцю необхідність надання другого етапу Послуг.

16.12.19. позивач направив на розгляд відповідачу Звіт про виконання другого етапу послуг додатком до листа від 16.12.19. № 15-02/15-06/5646.

У відповідь, відповідачем разом із листом № 14-07/20 від 03.01.20. було направлено Акт № 3 необхідних доопрацювань.

Позивач, виконуючи свої зобов`язання взяті за Договором, вніс необхідні зміни у звіти та 28.01.20. направив відповідачу лист № 15.02/15-06/0429, в якому зазначив про врахування більшості зауважень, а також надав додаткові пропозиції та коментарі до проекту викладені у Акті № 3.

Відповідач 31.01.20. та 17.02.20. направив позивачу Акти № 3 та № 4 із дооопрацюваннями, щодо яких позивач запропонував власні зауваження, повторно виправив недоліки та вніс необхідні зміни та направив їх відповідачу листом № 15.02/15-06/1267 від 04.03.20. разом з 2 екземплярами актів наданих послуг для підписання.

24.03.20. Замовник надіслав Акт № 5 необхідних доопрацювань, який є додатком до листа № 09-304/20 від 24.03.20.

Позивач розглянув звернення відповідача, та листом № 15.02/16-06/1638 від 08.04.20. направив Замовнику Акт № 05 необхідних доопрацювань за Договором, звіти за версіями 04 в паперовому вигляді та на електронних носіях. Також позивач вказав на неможливість надання завірених копій актів наданих послуг відповідно до цивільно-правових договорів.

Як відзначалось судом, Замовник протягом 10 робочих днів після отримання Акту зобов`язаний повернути Виконавцю підписаний зі своєї сторони екземпляр Акту або вмотивовану відмову від прийняття послуг (п. 3.3 Договору).

Однак, відповідач Акт, направлений листом № 15.02/16-06/1638 від 08.04.20. не підписав, зауважень до нього не надав.

Заперечуючи проти позову відповідач вказав, що позивачем не надано документи, що підтверджують факт оплати виконаних послуг залученими особами.

На вказане суд відзначає наступне.

По-перше, відповідно до Акту № 5 необхідних доопрацювань, який є додатком до листа № 09-304/20 від 24.03.20., відповідач вимагав від позивача копії актів наданих послуг, а не документи, що підтверджують факт оплати наданих послуг залученими особами.

По-друге, у відповідності наданого позивачем до матеріалів справи цивільно-правового договору № 09-13/П8 від 27.11.19., укладеного між позивачем та фізичною особою на надання послуг з розробки бізнес-моделі проекту «Minect.ai», чітко вбачається, що оплата послуг здійснюється після звітування Виконавця, підписання акту наданих послуг та надходження коштів за Договором, а послуги за вказаним цивільно-правовим договором надаються в період з 27.11.19. по 27.04.20., в той час як відповідач вимагав акт наданих послуг в березні 2020 року, а фінансові документи про оплату виконаних послуг залученими особами - до настання факту оплати за Договором.

З огляду на вказане та оскільки фізично не можливо надати неіснуючі документи, строк складання яких ще не настав, безпідставним є посилання відповідача на те, що умови договорів між позивачем і третіми особами, укладені для виконання Договору, не стосуються відповідача.

Суд вважає за необхідне відзначити, що означені доводи відповідача мають на меті нівелювання обставин направлення Виконавцем Акту № 05 необхідних доопрацювань за Договором, звітів за версіями 04 в паперовому вигляді та на електронних носіях, та надання вичерпних роз`яснень щодо неможливості надання витребовуваних актів наданих послуг відповідно до цивільно-правових договорів.

При цьому, жодних пояснень щодо фактичного ігнорування відповідачем Акту, направленого позивачем листом № 15.02/16-06/1638 від 08.04.20., Державною інноваційною фінансово-кредитною установою надано не було.

За викладеного в сукупності суд дійшов висновку про відсутність належних зауважень відповідача щодо виконання позивачем другого етапу послуг за Договором на суму 55.000,00 грн, з огляду на що, акт є прийнятим відповідачем без зауважень чи заперечень після спливу 10 робочих днів після отримання такого акту, направленого листом № 15.02/16-06/1638 від 08.04.20.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Розрахунки за надані послуги проводяться протягом 5 (п`яти) банківських днів після надання Послуг по кожному етапу на підставі підписаного сторонами акту (п. 4.4 Договору).

Разом з тим, оскільки матеріали справи не містять документів на підставі яких було б можливо достовірно встановити дату отримання Акту, направленого листом № 15.02/16-06/1638 від 08.04.20., та як наслідок, відрахувати з такої дати п`ять банківських днів для оплати в порядку п. 4.4 Договору, як і не можливо встановити дату отримання відповідачем претензії від 12.05.20. № 0502/15-06/1898, суд вважає датою, з якої настав строк оплати наданих послуг на суму 55.000,00 грн по другому етапу Договору, дату відповіді на претензію - 03.06.20.

Відповідач не заперечував факт неоплати за надані послуги в розмірі 55.000,00 грн.

Не приймається судом посилання відповідача на відсутність фінансування, оскільки умовами Договору не встановлено залежність обов`язку відповідача як Замовника оплатити надані Послуги Виконавцю від наявності чи відсутності фінансування.

За викладеного в сукупності грошові кошти в розмірі 50.000,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення 717,53 грн інфляційних втрат, 428,28 грн 3% річних.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який построчив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За перерахунком суду розмір 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 254,10 грн. 3% річних в сумі 174,18 грн нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині. Оскільки інфляційні втрати становлять від`ємне значення (-200,60), суд відмовляє в позові в частині стягнення 717,53 грн інфляційних втрат.

Також позивачем пред`явлено до стягнення 5.225,00 грн пені, 3.850,00 грн штрафу на підставі ст. 231 Господарського кодексу України.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст. 546 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пеня, за визначенням ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

З ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

За змістом ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З п. 2.1 Постанови № 14 від 17.12.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" вбачається, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Тобто, пеня стягується тільки у тому разі, коли її розмір визначено в договорі.

Разом з тим, умовами Договору не передбачено відповідальності Замовника за порушення строків оплати Послуг.

Суд також зазначає, що інших доказів забезпечення виконання зобов`язань з оплати послуг за вказаним Договором пенею та штрафом у формі, що передбачена чинним цивільним законодавством, сторонами до матеріалів справи не представлено.

Нарахування позивачем штрафу та пені на підставі ст. 231 Господарського кодексу України суд вважає безпідставним з огляду на наступне.

За приписами ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У п. 2.2 Постанови № 14 від 17.12.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" зазначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Тобто, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 04.02.14. по справі № 3-14гс14.

Проте, як вказувалось вище, позовні вимоги обґрунтовані саме порушенням відповідачем свого зобов`язання з оплати Послуг за Договором (грошові зобов`язання).

Пунктом 1.1 Постанови № 14 від 17.12.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" передбачено, що грошовим зобов`язанням - є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Тобто, у даному випадку штрафні санкції заявником нараховано саме за порушення грошового зобов`язання, що виключає у даному випадку можливість визначення розміру штрафу та пені на підставі ст. 231 Господарського кодексу України.

Таким чином, оскільки сторонами не було визначено відповідальність відповідача у формі пені та штрафу у разі несвоєчасного виконання грошового зобов`язання (порядок її сплати та розмір), суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 5.225,00 грн пені, 3.850,00 грн штрафу.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної інноваційної фінансово-кредитної установи (01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 65б; ідентифікаційний код 00041467) на користь Сумського державного університету (40007, м. Суми, вул. Римського-Корсакова, б.2; ідентифікаційний код 05408289) 55.000 (п`ятдесят п`ять тисяч) грн 00 коп. основного боргу, 254 (двісті п`ятдесят чотири) грн 10 коп. 3% річних, 1.792 (одну тисячу сімсот дев`яносто дві) грн 94 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко