ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2020 року м.Дніпро Справа № 904/1640/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач),

суддів Орєшкіної Е.В., Кощеєва І.М.

Секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

Учасники процесу не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "КРАСНОДОНВУГІЛЛЯ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2020 року (суддя Манько Г.В.) у справі № 904/1640/20

за позовом Приватного акціонерного товариства "КРАСНОДОНВУГІЛЛЯ"

до Приватного підприємства "ЦЕНТРСПЕЦТЕХНІКА"

про визнання недійсним третейського застереження в договорі

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Краснодонвугілля" звернувся до Приватного підприємства "ЦЕНТРСПЕЦТЕХНІКА" із позовом про визнання недійсним третейського застереження, яке викладене в п. 9.2 Договору №79-У/02-17КУО оренди нерухомого майна від 01.02.2017р., укладеного між ПРАТ "Краснодонвугілля" та ПП "Центрспецтехніка"

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2020 року у справі №904/1640/20 у задоволенні позовних вимог- відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Приватне акціонерне товариство "КРАСНОДОНВУГІЛЛЯ" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2020р. по справі № 904/1640/20 та задовольнити заявлені вимоги.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вважає, що оскільки третейські суди не входять до системи судів загальної юрисдикції, не здійснюють правосуддя, а тому встановлення в договорі третейського застереження є порушенням Конституції України та Закону України « Про третейські суди», якими передбачено право, а не обов`язок передачі спору на вирішення третейського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.08.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "КРАСНОДОНВУГІЛЛЯ", розгляд справи призначено в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал судових засідань №207, на 12.10.2020 року на 15:30 год.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином ( поштові повідомлення а.с.73-74, т.1).

06.10.2020 року позивач звернувся засобами електронного зв`язку із клопотанням про відкладення судового засідання, оскільки в Україні продовжує діяти адаптивний карантин, а представник позивача приймає участь у іншому судовому засіданні.

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Постановою КМУ від 20 травня 2020 р. № 392 « Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» визначено, що на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією запроваджується послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови.

Послаблення протиепідемічних заходів застосовується та припиняється на території регіону на підставі рішення регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій, яке приймається з урахуванням оцінки епідемічної ситуації та наявності у регіоні ознак для послаблення протиепідемічних заходів, визначених цією постановою.

У регіонах, в яких здійснюється послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється:

з 22 травня:

- регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Пунктом 1.8 Протоколу № 30 позачергового засідання Дніпропетровської регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій передбачено, що у зв`язку зі сприятливою епідемічною ситуацією, що склалася на території Дніпропетровської області, яка відповідає ознакам, встановленим у абзацах 3, 4 та 5 пункту 4 Постанови, запроваджується послаблення протиепідемічних заходів та дозволяється:

регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, за умови забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, та використання таких засобів індивідуального захисту пасажирами під час перевезення, в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів в міському електричному (трамвай, тролейбус) та автомобільному транспортному засобі, що здійснює регулярні пасажирські перевезення на міських маршрутах.

Таким чином, з огляду на те, що на час призначення судового засідання у даній справі- 12.10.2020 року, на території Дніпропетровської області були послаблені протиепідемічні заходи, дозволено регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні, колегія суддів вважає, що учасники судового процесу, які зареєстровані у м.Маріуполь, м.Кривий Ріг, мали можливість взяти участь у судовому засіданні як особисто, через представника, так і шляхом участі в судовому засіданні у режимі відеоконференції як у суді, так і поза межами суду.

Будь- яких причин неможливості взяти участь у судовому засіданні з використанням вищезазначених механізмів, не зазначили.

12.10.2020року в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 01.02.2017р. приватним підприємством "Центрспецтехніка" та приватним акціонерним товариством "Краснодонвугілля" укладено договір оренди рухомого майна №79-У/02-17КУО (далі Договір), за умовами якого, Орендодавець передає Орендарю за плату на певний строк у користування бурові комплекси (далі по тексту - об`єкт оренди) для здійснення буріння і тампонажу поверхневих дегазаційних свердловин (п.1.1 Договору).

Згідно п. 1.2 Договору склад і вартість об`єкта оренди з урахуванням її індексації узгоджується сторонами з Додатку №1 до цього договору, яке підписується уповноваженими представниками сторін, завіряється печатками сторін і є невід`ємною частиною цього договору.

Умовами п. 1.3 Договору визначено, що цільове призначення об`єкта оренди; буріння та тампонаж поверхневих дегазаційних свердловин.

Відповідно до п. 1.4 Договору Амортизаційні відрахування на об`єкт оренди нараховуються Орендодавцем згідно з чинним законодавством, і використовуються на повне оновлення об`єкта оренди.

Всі спори, що виникають між сторонами за цим договором або у зв`язку з ним, вирішуються шляхом переговорів між уповноваженими представниками сторін ( п. 9.1 Договору).

Пунктом 9.2 Договору передбачено, що якщо суперечки і розбіжності, зазначені в п. 9.1. цього договору, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється відповідно до матеріального права України в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група" (відповідно до регламентом зазначеного суду), рішення якого є остаточним і обов`язковим для сторін і підлягає виконанню сторонами в терміни, зазначені в рішенні суду. Закінчення строку дії даного договору не призводить до припинення дії викладеного в цьому договорі згоди сторін про порядок врегулювання спору.

Звертаючись до Приватного підприємства "ЦЕНТРСПЕЦТЕХНІКА" із позовом про визнання недійсним третейського застереження, яке викладене в п. 9.2 Договору №79-У/02-17КУО оренди нерухомого майна від 01.02.2017р., укладеного між ПРАТ "Краснодонвугілля" та ПП "Центрспецтехніка" , позивач - Приватне акціонерне товариство "Краснодонвугілля" посилався на те, що дане третейське застереження суперечить Констиуції України, Закону України « Про судоустрій і статус суддів» та Закону України « Про Третейські суди», оскільки спеціальні закони встановлюють можливість ( право), а не обов`язковість передачі спору на розгляду третейського суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що умови спірного п. 9.2 Договору не суперечать приписам Закону України "Про третейські суди", не містять безпосередньої заборони сторонам Договору для звернення за захистом своїх прав до Господарських судів України та не позбавляють сторони Договору права на звернення за захистом своїх прав до Господарських судів України, отже і не порушують права позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 203 ЦК України містить перелік вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, зокрема:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24.02.2004 № 3-рп/2004 передбачає, що одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в статті 3 Закону України "Про третейські суди", є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною п`ятою статті 55 Конституції України.

Третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції, оскільки є недержавними незалежними органами захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та/або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Згідно з частиною 1 ст. 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

За змістом ст. 2 Закону України "Про третейські суди", третейська угода це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом, тобто передумовою укладення третейської угоди та однією з підстав звернення до третейського суду є наявність спору.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається в письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладення такої угоди, а й будь-які спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 у справі № 910/8043/14).

Таким чином, у сторін існує виключно правова можливість, а не обов`язок на звернення до третейського суду.

Для такого звернення, необхідна наявність волі обох сторін (тобто наявність угоди про передачу даного (саме цього) спору на розгляд третейського суду.

При цьому, чинне законодавство України не позбавляє сторін права на вирішення спору саме господарським судом.

Згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м`якого покарання від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Тому, в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус судів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Крім того, п. 4.2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 роз`яснено, що господарському суду слід мати на увазі, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Таким чином, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист.

При цьому, доводи апелянта стосовно недійсності третейського застереження як такого, що обмежує конституційне право сторони договору (позивача) на звернення до суду загальної юрисдикції за захистом порушеного права, є неспроможними з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини 2 статті 124 Конституції України, статей 7, 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частини статті 16 Цивільного кодексу України, частини 4 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі; ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Згідно з нормами статей 2, 5, 8, 12, 14 Закону України "Про третейські суди" передача спору на розгляд третейського суду є визначеним законом право відповідних юридичних та / або фізичних осіб, яке реалізується шляхом укладення угоди між цими сторонами про передачу спору на вирішення третейським судом, а угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Тобто, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є угодою про обрання одного із способів вирішення спору.

Отже, погоджуючи за власним волевиявленням (добровільно) умови договору, укладення та умови якого, як зазначено вище, передбачені та не суперечать вимогам законодавства, сторона договору погоджується із обов`язковістю їх виконання в силу норм статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Таким чином, викладене в договорі третейське застереження зобов`язує внаслідок добровільного погодження сторонами договору такої умови, не суперечить Конституції України та іншим нормам законодавства та не свідчить про обмеження права сторони на судовий захист.

Така правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 910/13667/17.

Враховуючи вищевикладене, третейське застереження, яке викладене в п. 9.2 договору, жодним чином не обмежує конституційне право позивача на судовий захист, а тому підстави для визнання оскаржуваного пункту договору недійсним відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку, що у відповідності до статті 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Приватне акціонерне товариство "КРАСНОДОНВУГІЛЛЯ".

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля"- залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2020 року у справі № 904/1640/20 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "КРАСНОДОНВУГІЛЛЯ".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 20.10.2020року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя Е.В.Орєшкіна

Суддя І.М.Кощеєв