ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.10.2020 Справа № 905/1132/20

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при секретарі судді Поліщук А.І., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргарантресурс", м.Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АС", м.Волноваха Донецької області,

про стягнення 954' 257грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АС", м.Волноваха Донецької області,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргарантресурс", м.Київ,

про визнання недійсними договору купівлі-продажу природного газу №УГР-14/11/01 від 14.11.2018 та Додаткової угоди №08 від 23.10.2019,

за участю представників сторін:

від позивача (за первісним позовом): Носов К.В. (ордер АХ №1017437 від 18.06.2020р.) - адвокат;

від відповідача (за первісним позовом): Заворотній А.В. (ордер №1019099 від 06.08.2020р.) - адвокат;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укргарантресурс", м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АС", м.Волноваха Донецької області, про стягнення 1'041' 580,83грн, з яких 915' 000,00грн - штраф, 116' 893,71грн - пеня, 9' 687,12грн - 3% річних.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №УГР-14/11/01 від 14.11.2018 та Додаткових угод №07 та №08 до нього в частині проведення своєчасної оплати отриманого газу, що стало підставою для нарахування штрафних санкцій та 3% річних.

Ухвалою господарського суду від 24.06.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1132/20; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

17.07.2020 через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1' 014' 852,60 грн., з яких 890' 000,00грн. - сума штрафу, 115' 301,92грн. - сума пені, 9' 550,68грн. - сума 3% річних. Ухвалою від 11.08.2020 вказана заява прийнята судом до розгляду.

06.08.2020 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "АС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргарантресурс" про визнання недійсними договору купівлі-продажу природного газу №УГР-14/11/01 від 14.11.2018 та Додаткової угоди №08 від 23.10.2019.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог сторона посилається на підписання спірного договору та вказаної угоди особою, що не мала на це повноважень відповідно до положень чинного законодавства, не схвалення цих правочинів загальними зборами учасників ТОВ "АС".

Ухвалою господарського суду від 10.08.2020 прийнято вказану зустрічну позовну заяву для спільного розгляду з первісним позовом у справі №905/1132/20; об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження із первісним позовом у справі №905/1132/20 для спільного розгляду.

07.08.2020 через канцелярію суду від ТОВ "АС" надійшов відзив б/н від 06.08.2020 на позовну заяву.

11.08.2020 через канцелярію суду від ТОВ "АС" надійшло клопотання б/н від 11.08.2020 про залишення позову без розгляду, у задоволенні якого відмовлено ухвалою суду від 11.08.2020.

26.08.2020 через канцелярію суду від представника позивача (за первісним позовом) надійшла відповідь на відзив та відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви та провести письмове опитування ТОВ "АС" як свідка за переліком питань. Крім того, у відзиві представник повідомив про збільшення понесених витрат на професійну правничу допомогу та подання доказів таких витрат в строк, визначений ч.8 ст.129 ГПК України.

27.08.2020 через канцелярію суду від ТОВ "Укргарантресурс" надійшла заява про допит свідка ОСОБА_1 , який є учасником ТОВ "АС". Ухвалою від 27.08.2020 суд відмовив у задоволенні вказаної заяви.

07.09.2020 від відповідача (за первісним позовом) через канцелярію суду надійшли заперечення б/н від 02.09.2020 на відповідь на відзив на позовну заяву та відповідь б/н від 02.09.2020 на відзив на зустрічну позовну заяву.

11.09.2020 від ТОВ "Укргарантресурс" через канцелярію суду надійшли заперечення б/н від 11.09.2020 на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву.

15.09.2020 від відповідача (за первісним позовом) через канцелярію суду надійшли:

- заперечення б/н від 14.09.2020 на заяву про допит свідка, просив повернути позивачу без розгляду докази, надані разом із заявою про допит свідка та просив встановити йому строк для подання протоколу загальних зборів засновників ТОВ «АС» №175/1 від 16.10.2019;

- клопотання б/н від 14.09.2020 про забезпечення судових витрат;

- клопотання б/н від 14.09.2020 про призначення економічної експертизи;

21.09.2020 від позивача (за первісним позовом) через канцелярію суду надійшли:

- заперечення б/н від 21.09.2020 на клопотання про призначення експертизи та про забезпечення судових витрат;

- заява б/н від 18.09.2020 про поновлення строку на подання доказів;

- заява б/н від 18.09.2020 про зменшення розміру позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача 954' 257,43грн, з яких: 936' 750,60грн - сума штрафу, 17' 506,83грн - розмір пені.

21.09.2020 від відповідача (за первісним позовом) через канцелярію суду надійшли письмові пояснення б/н від 21.09.2020, в яких просив повернути позивачу (за первісним позовом) без розгляду докази, надані разом із запереченнями на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву від 11.09.2020 та долучити до матеріалів справи докази, надані в свою чергу ТОВ «АС» разом із письмовими поясненнями.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.09.2020 суд прийняв до розгляду заяву б/н від 18.09.2020 про зменшення розміру позовних вимог; відмовив у задоволенні клопотання про забезпечення судових витрат; суд також розглянув викладені у письмових поясненнях б/н від 21.09.2020 та запереченнях на заяву про допит свідка б/н від 14.09.2020 клопотання ТОВ "АС" про повернення іншій стороні без розгляду певних доказів; вирішив закрити підготовче провадження та призначив справу №905/1132/20 до судового розгляду по суті на 15.10.2020 року.

Суд, розглянувши клопотання ТОВ «АС» про призначення економічної експертизи, відмовив у його задоволенні, що відображено у протоколі судового засідання від 21.09.2020.

У вказаному клопотанні представник просив суд на розв`язання експерту поставити питання відносно розміру вартості чистих активів ТОВ "АС" станом на 30.09.2018 та станом на 30.09.2019, у зв`язку із тим, що інший учасник справи ставить під сумнів надану інформацію про фінансовий стан та результати діяльності ТОВ «АС» станом на кінець кварталу, що передував кварталу, у якому укладались спірні угоди.

Позивач (за первісним позовом) заперечив проти поданого клопотання з підстав, викладених у поданих суду запереченнях б/н від 21.09.2020, вважає, що заявник не був позбавлений права самостійно надати відповідний висновок, зокрема, це призведе до штучного затягування розгляду справи.

Пунктом 2 постанови пленуму ВГСУ №4 від 23.03.12р. «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» роз`яснено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. При цьому суд сам визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначення для цього експертизи, чи такої необхідності немає, і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» (Заява № 61679/00) від 01.06.2006 зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

Таким чином, призначення судової експертизи є правом суду, що зумовлене неможливістю вирішення спору за відсутності висновків про факти, що входять до предмету доказування.

Призначення судової експертизи без належних на те правових підстав є затягуванням судового процесу, а за змістом статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно до ч.1 ст.11 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підприємства зобов`язані складати фінансову звітність на підставі даних бухгалтерського обліку; фінансова звітність підписується керівником (власником) підприємства або уповноваженою особою у визначеному законодавством порядку та бухгалтером або особою, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства.

Враховуючи, що у підтвердження своїх доводів за зустрічним позовом до матеріалів справи додані довідка вих.№1211/01 від 30.07.2020 про вартість чистих активів підприємства за підписом директора та головного бухгалтера ТОВ «АС», а також направлені контролюючому органу фінансові звіти підприємства станом на 30.09.2018 та 30.09.2019р., у суду відсутня дійсна потреба у спеціальних знаннях для встановлення цих обставин. Суд вважає можливим вирішити спір за наявними в справі матеріалами, а тому дійшов висновку про недоцільність призначення у даній справі експертизи.

15.10.2020 у судове засідання з`явились представники сторін, представник позивача (за первісним позовом) у вступному слові підтримав заявлені вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог б/н від 21.09.2020, заперечував проти зустрічного позову; представник відповідача (за первісним позовом) у вступному слові заперечив проти первісного позову, підтримав заявлені зустрічні позовні вимоги.

Представники сторін до судових дебатів заявили, що докази на підтвердження витрат на послуги адвоката будуть подані в строки, передбачені ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Під час судового засідання 15.10.2020 суд з`ясував обставини справи та дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку про можливість вирішення спору в даному судовому засіданні.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

14.11.2018 між ТОВ "Укргарантресурс" (позивач за первісним позовом, продавець), в особі директора ОСОБА_4 що діє на підставі Статуту, та ТОВ "АС" (відповідач за первісним позовом, покупець), в особі директора ОСОБА_3., що діє на підставі Статуту, був укладений договір купівлі-продажу природного газу №УГР-14/11/01 (далі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець - оплатити і прийняти на умовах цього договору природний газ, в обсязі до 20000,000тис.м3. При цьому покупець не є кінцевим споживачем природного газу (п.1.1. договору).

Обсяги та місяць (ці) поставок газу по договору зазначаються в Додаткових угодах до даного договору (п.1.4. договору).

Відповідно до п.2.1. договору ціна та загальна вартість газу визначається сторонами в додаткових угодах, які є невід`ємною частиною даного договору.

У п.2.3. договору сторони дійшли згоди, що строки та порядок розрахунків за газ визначаються сторонами на кожен місяць поставок газу окремо, та зазначаються в Додаткових угодах до даного договору.

За умовами п.3.4. договору передачу покупцю фактичних обсягів газу за звітний місяць сторони оформляють Актом прийому-передачі газу.

Продавець зобов`язався здійснити передачу газу покупцю у ВТТ у строки, визначені Додатковими угодами до даного договору (п.4.1.1. договору).

По закінченню місяця передачі газу, в термін до 5-ти календарних днів продавець зобов`язався оформити з покупцем оригінали актів приймання-передачі, що підтверджують фактично переданий обсяг газу, за умови виконання покупцем зобов`язань по сплаті за газ (п.4.1.3. договору).

Покупець зобов`язався оплатити продавцю вартість газу, що передається, на умовах, визначених розділом 2 договору (п.4.2.2. договору).

З невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та чинним законодавством України (п.5.1. договору).

Згідно з п.5.2. договору при порушенні покупцем строків розрахунків, обумовлених розділом 2 договору, покупець сплачує на користь продавця, окрім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу, а також додатково штраф у розмірі 5% від вартості об`єму газу, який передається у відповідному місяці поставки, а у разі прострочення платежу на строк понад 10 календарних днів - додатково штраф у розмірі 10% від вартості об`єму газу, який передається у відповідному місяці поставки.

Договір вступає в юридичну силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Додатковою угодою №07 від 26.06.2019, підписаною продавцем в особі директора ОСОБА_4 що діє на підставі Статуту, та покупцем в особі директора ОСОБА_2 що діє на підставі Статуту, сторони узгодили, що продавець зобов`язався передати, а покупець оплачувати та прийняти природний газ в липні 2019 в обсязі 200,000тис.м.куб. на суму 1' 080' 000,00грн. Встановлено, що оплата вартості природного газу, що передається, проводиться на поточний рахунок продавця у наступному порядку:

1) 100% вартості природного газу, що передається покупець сплачує продавцю до 26.06.2019.

Дана угода набуває чинності з моменту підписання сторонами.

Додатковою угодою №08 від 23.10.2019, підписаною продавцем в особі директора ОСОБА_4 що діє на підставі Статуту, та покупцем в особі директора ОСОБА_2 що діє на підставі Статуту, сторони домовились, що продавець зобов`язався передати, а покупець оплачує та зобов`язується прийняти природний газ в листопаді 2019 в обсязі 3000,000тис.м.куб. на суму 17' 655' 012,00грн. Сторони дійшли згоди, що оплата вартості природного газу, що передається, проводиться на поточний рахунок продавця у наступному порядку:

1) 100% вартості природного газу, що передається покупець сплачує продавцю до 10.12.2019.

Дана угода набуває чинності з моменту підписання сторонами.

Як вказує ТОВ "Укргарантресурс" у своїй позовній заяві та підтверджується матеріалами справи, останній у виконання умов договору та Додаткових угод №07,08 здійснив поставку ТОВ "АС" природного газу в наступних обсягах: в липні 2019 - 200,000тис.куб.м. на суму 1' 080' 000,00грн згідно акту №101 від 31.07.2019; в листопаді 2019 - 3000,000тис.куб.м. на суму 17' 655' 012,00грн згідно акту №128 від 30.11.2019.

Матеріали справи містять виписки з банківських рахунків ТОВ "Укргарантресурс": за 26.06.2019, 27.06.2019 на загальну суму 1' 080' 000,00грн на підтвердження оплати відповідачем за отриманий газ за Додатковою угодою №7 від 31.07.2019; за 10.12.2019, 11.12.2019, 12.12.2019, 13.12.2019, 16.12.2019 на загальну суму 17' 220' 000,00грн на підтвердження оплати відповідачем за отриманий газ за Додатковою угодою №8 від 23.10.2019.

Разом з цим, позивач (за первісним позовом) стверджує, що в порушення договірних зобов`язань оплата природного газу була здійснена контрагентом з порушенням погоджених сторонами у Додаткових угода №07, 08 до договору строків, що є підставою нарахування покупцю штрафних санкцій.

Позивач (за первісним позовом) звертався до відповідача (за первісним позовом) з листом №28/05/20-35 від 28.05.2020, у якому вимагав здійснити оплату санкцій у розмірі 1' 041' 580,83грн.

У відповідь на вказану вимогу ТОВ "АС" надіслало ТОВ "Укргарантресурс" заперечення вих.№964/02 від 09.06.2020, у яких не визнало претензії останнього.

З огляду на зазначене, позивач (за первісним позовом) на підставі укладеного з іншою стороною договору №УГР-14/11/01 від 14.11.2018 та Додаткових угода №07, 08 звернувся з відповідною позовною заявою до суду про стягнення з ТОВ "АС" штрафу у розмірі 936' 750,60грн та пені у розмірі 17' 506,83грн. (з урахуванням остаточних вимог).

Водночас, зазначаючи про невідповідність первісного позову вимогам закону, Товариством з обмеженою відповідальністю "АС" було подано до суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору №УГР-14/11/01 від 14.11.2018 та Додаткової угоди №08 від 23.10.2019 до нього.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що враховуючи вартість товару, визначену в Додаткових угодах №07 та №08, що є невід`ємними частинами спірного договору, ціна договору істотно перевищує 50% вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу, а тому рішення про укладання такого договору знаходилось в виключній компетенції загальних зборів учасників ТОВ "АС". Позивач (за зустрічним позовом) стверджує, що про існування спірних правочинів єдиному учаснику ТОВ "АС" ОСОБА_1 стало відомо лише з первісного позову, оскаржувані правочини з боку покупця газу укладені директором з перевищенням повноважень та не були схвалені вищим органом управління товариством. У якості доказів цих тверджень до зустрічного позову надане листування між учасником ТОВ «АС» ОСОБА_1 та директором ОСОБА_2 , довідка про вартість чистих активів підприємства від 30.07.2020, протокол загальних зборів засновників ТОВ «АС» №114 від 03.07.2020, статут у редакції, затвердженій протоколом загальних зборів товариства №78 від 09.04.2019.

Відповідач (за зустрічним позовом) заперечив проти зустрічного позову, звертає увагу не те, що станом на теперішній час між сторонами було укладено вісім додаткових угод до спірного договору на загальну суму 102'191'776грн., весь обсяг отриманого газу був оплачений покупцем, жодних звернень з боку ТОВ "АС" з приводу будь-яких вад договору та додаткових угод до нього до моменту звернення з позовом про стягнення штрафних санкцій не надходило. З огляду на це, сторона вважає, що такі дії контрагента є недобросовісними та суперечать його попередній поведінці. У подальшому позиція була доповнена посиланнями на протоколи (рішення) загальних зборів учасників ТОВ "АС" №175 від 16.10.2019 та № 110/1 від 06.05.2019, за змістом другого питання порядку денного яких була надана згода директору ОСОБА_2 на укладання в тому числі значних правочинів про закупівлю природного газу.

В свою чергу, позивач (за зустрічним позовом) наполягав на тому, що відповідно до протоколів (рішень) загальних зборів учасників ТОВ "АС" №175/1 від 16.10.2019 та № 110/3 від 06.05.2019, сфера застосування прийнятих рішень №175 та № 110/1 виключно процедури державних закупівель в межах Закону України "Про державні закупівлі".

Приймаючи до уваги, що для розгляду справи істотне значення є встановлення питання щодо наявності або відсутності у позивача по первісному позову права вимоги, яке, в свою чергу виникло на підставі договору №УГР-14/11/01 від 14.11.2018 та Додаткової угоди №08 від 23.10.2019 до нього, дійсність яких оспорюється в межах зустрічного позову, суд вважає за доцільне спочатку надати оцінку саме зустрічному позову.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги за зустрічним позовом такими, що не підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Згідно з ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, зокрема, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно з п.2 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496, постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Аналіз умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу №УГР-14/11/01 від 14.11.2018 свідчить про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно з вимогами ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У силу припису цієї статті правомірність правочину презюмується. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 Цивільного кодексу України).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вже зазначалося, спірний договір №УГР-14/11/01 від імені покупця укладений директором ОСОБА_3, Додаткова угода №08 укладена директором ОСОБА_2, підставою зустрічного позову є відсутність на це повноважень у вказаних осіб відповідно до положень чинного законодавства України та статуту ТОВ "АС".

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (в редакції на час укладення спірних правочинів) органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.

За приписами ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (в редакції на час укладення спірних правочинів) виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва. Статутом може бути встановлено, що виконавчий орган товариства є колегіальним, та визначено його кількісний склад.

Виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення). Виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень.

За змістом пункту 9.1., 9.2. статуту ТОВ "АС" (тут і далі - в редакції, затвердженій протоколом зборів учасників ТОВ «АС» №78 від 09.04.2019) органами управління товариства є загальні збори учасників та виконавчий орган; вищим органом товариства є загальні збори учасників, які складаються з учасників товариства.

Відповідно до п.9.34., 9.35 статуту виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення).

Згідно з п.9.37 статуту виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного органу товариства є «Директор».

Пунктом 9.40 статуту визначено, що директор повинен діяти добросовісно і розумно в інтересах товариства, директор товариства несе відповідальність перед товариством за збитки, заподіяні товариству своїми винними діями або бездіяльністю.

Пунктом 9.5.7. статуту передбачено, що виключно загальними зборами учасників приймається рішення про надання згоди (в тому числі надання попередньої згоди) на вчинення правочину (в тому числі значного правочину), якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу.

Питання, передбачені п.9.5. статуту, та інші питання, віднесені законом до компетенції вищого органу товариства, не можуть бути віднесені до компетенції інших органів товариства (п.9.6. статуту).

Згідно з п.19.1. статуту значним правочином є правочин, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу.

За приписами ст.44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (в редакції на час укладення спірних правочинів) статут товариства може встановлювати особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини); рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності, приймаються виключно загальними зборами учасників, якщо інше не передбачено статутом товариства.

Матеріали справи містять протокол №110 від 04.05.2019 загальних зборів засновників ТОВ «АС», яким звільнено ОСОБА_3 з посади директора товариства та призначено на відповідну посаду ОСОБА_2 та відповідні накази №16-ВК від 04.05.2019 про звільнення ОСОБА_3 з посади директора ТОВ "АС" та №17-ВК від 06.05.2019 про призначення ОСОБА_2 на посаду директора ТОВ "АС".

Спірний договір купівлі-продажу природного газу №УГР-14/11/01 від 14.11.2018 зі сторони ТОВ «АС» підписаний директором ОСОБА_3, Додаткова угода №08 від 23.10.2019 до договору підписана ОСОБА_2 У спірних угодах зазначено, що вказані особи діють на підставі Статуту.

Відповідно до п.2.1. спірного договору ціна та загальна вартість газу визначається сторонами в додаткових угодах, які є невід`ємною частиною даного договору.

Як вже зазначалося судом, Додатковою угодою №07 від 26.06.2019 сторони узгодили, що продавець зобов`язався передати, а покупець оплачувати та прийняти природний газ в липні 2019 на суму 1' 080' 000,00грн.

Додатковою угодою №08 від 23.10.2019 сторони узгодили, що продавець зобов`язався передати, а покупець оплачувати та прийняти природний газ в листопаді 2019 на суму 17' 655' 012,00грн.

Довідка вих.№1211/01 від 30.07.2020 про вартість чистих активів підприємства, підписана директором ТОВ «АС» ОСОБА_2 та головним бухгалтером ТОВ «АС» ОСОБА_5. містить відомості, що вартість чистих активів підприємства становить:

- станом на 30.09.2018 - 6' 382' 500,00грн;

- станом на 31.03.2019 - 33' 258' 400,00грн;

- станом на 30.09.2019 - 28' 944' 900,00грн.

Крім того, на підтвердження показників розміру активів товариства, позивач за зустрічним позовом додатково надав суду фінансову звітність малого підприємства (баланс на 30.09.2018 та на 30.09.2019). Вказані товариством відомості відображені у розділі "Всього за розділом І. Власний капітал".

З урахуванням викладеного, 50% вартості чистих активів станом на останній день кварталу, що передував укладанню Додаткової угоди №08, складає 14' 472' 450,00грн. Таким чином, дійсно сума спірної угоди перевищувала 50% вартості чистих активів покупця природного газу за договором. Оскільки оспорюваний правочин є значним у силу положень ст.44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та п.19.1 статуту ТОВ "АС", то його укладення мало відбуватись на підставі рішення про надання згоди загальних зборів учасників товариства.

Разом з цим, суд вважає, що у відносинах з третіми особами слід виходити з презумпції наявності достатнього обсягу повноважень на здійснення дієздатності юридичної особи як у одноособового органу юридичної особи, так і керівника її колегіального органу.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (частини перша та третя статті 237 ЦК України).

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (частина перша статті 239 ЦК України).

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 ЦК України).

Поряд з нормативним регулюванням цивільних правовідносин визначено також загальні засади цивільного законодавства, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, визначені статтею 3 ЦК України, якими мають керуватися усі учасники цивільних правовідносин на рівні з положеннями законодавства, здійснюючи свої права та обов`язки. Як передбачено частиною третьою статті 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Так, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

З огляду на приписи статей 92, 237 - 239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 668/13907/13-ц, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16.07.2020 року у справі № 923/831/18.

У відповідності до ч.4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вважає, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Таким чином, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання.

Як вже зазначалося, позивач (за зустрічним позовом) вважає, що договір купівлі продажу №УГР-14/11/01 від 14.11.2018 та Додаткова угода №08 від 23.10.2019 підписані представниками товариства з перевищенням наданих повноважень, а тому зазначені правочини не можуть породжувати будь-яких договірних зобов`язань для Товариства з обмеженою відповідальністю «АС».

Аналізуючи дії продавця за спірним договором ТОВ "Укргарантресурс" з метою встановлення обставин чи була ця особа обізнана або чи могла, проявивши розумну обачність, знати про відсутність у іншої особи повноважень на вчинення спірного правочину чи вчинення цього спірного правочину з особою, яка не мала необхідного обсягу дієздатності відбулося умисно з певною метою, суд враховує наступні обставини.

Статтею 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі (далі-ЄДР) містяться, зокрема, відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до ЄДР, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до ЄДР, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім, випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, як свідчать виписки з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ТОВ "АС" станом на 22.04.2019 та станом на 08.05.2019, вони не містять відомостей про наявність обмежень керівників (ОСОБА_3. та ОСОБА_2) щодо представництва юридичної особи.

Враховуючи, що про певні обмеження не було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, це позбавило можливості ТОВ "Укргарантресурс" дізнатися про них з відкритих джерел інформації.

За твердженням позивача (за зустрічним позовом), якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень.

Разом з цим, ця позиція суперечить в свою чергу самим же твердженням посадової особи ТОВ «АС» - директора ОСОБА_2., яка за змістом листа №1046/1 від 01.07.2020 вказує про те, що при укладанні Додаткових угод №07,08 до договору їй не було відомо про обмеження її повноважень як керівника, встановлені законом та положеннями статуту. Суд оцінює ці твердження критично, оскільки укладаючи додаткові угоди від імені ТОВ "АС" вказана особа вказала що діє на підставі положень статуту відповідного товариства, що свідчить про її обізнаність з його змістом. Зокрема, статут є основоположним документом на підставі якого діє директор від імені товариства, що достеменно відомо вказаній посадові особі.

В свою чергу, навіть розглядаючи прояв звичайної обачності відповідача (за зустрічним позовом) з ознайомлення з обсягом повноважень директора контрагента відповідно до змісту статуту, суд враховує, що статут ТОВ "АС" не містить конкретні обмеження щодо суми правочинів, що у будь-якому випадку вимагає дослідження іншої документації покупця газу (щодо вартості чистих активів на певний період часу), яка не знаходиться у вільному доступі.

Суд також враховує довготривалі відносини між сторонами за укладеним договором, про що свідчать наявні в матеріалах справи додаткові угоди на поставку природного газу на загальну суму 102' 191' 776,00грн (№01 від 19.12.2018 на суму 33' 120' 000,00грн, №02 від 26.12.2018 на суму 4' 725' 000,00грн, №03 від 21.01.2019 на суму 2' 963' 998,80грн, №04 від 31.01.2019 на суму 2' 046' 000,00грн, №05 від 14.02.2019 на суму 32' 261' 760,00грн, №06 від 20.03.2019 на суму 8' 340' 004,80грн).

Сторонами під час розгляду справи не заперечувалося, що за всіма наявними в матеріалах справи додатковими угодами сторонами вчинені дії щодо їх повного виконання. Таким чином, дії сторін спірного договору свідчать про наявність реального наміру його укладення і виконання.

Отже, відповідач (за зустрічним позовом) розумно покладався на добросовісність поведінки контрагента.

Суд звертає увагу на те, що станом на 30.09.2018 вартість чистих активів підприємства складала 6' 382' 500,00грн, разом з тим сума додаткової угоди №01 від 19.12.2018 склала 33' 120' 000,00грн; сума додаткової угоди №05 від 14.02.2019 склала 32' 261' 760,00грн, хоча станом на 30.09.2018 вартість чистих активів підприємства складала 6' 382' 500,00грн, станом на 31.03.2019 - 33' 258' 400,00грн., однак обставини укладення даних угод та дійсність відповідних правочинів не оскаржувались ТОВ "АС", хоча вони також підписані директором вказаного товариства.

Разом з цим, позивач (за зустрічним позовом) звернувся з позовом до суду лише відносно оскарження угод, які є підставою стягнення штрафних санкцій за первісним позовом.

Суд також відзначає, що за умовами п. 9.11 Статуту ТОВ «АС» річні загальні збори учасників скликаються протягом 6 місяців наступного за звітним року. До порядку денного річних загальних зборів учасників обов`язково вносяться питання про розподіл чистого прибутку товариства, про виплату дивідендів та їх розмір.

З огляду на це, оскільки правовідносини сторін з купівлі-продажу природного газу тривають ще з 2018 року, оскаржувана Додаткова угода №08 укладена сторонами у жовтні 2019р., суд вважає, що в тому числі ці обставини господарської діяльності товариства не могли бути не доведені до відома загальних зборів учасників товариства під час зборів.

Доказів надходження на адресу ТОВ "Укргарантресурс" жодних звернень чи зауважень з боку ТОВ «АС» з приводу будь-яких вад оспорюваного договору чи додаткових угод до нього до моменту звернення позивача з первісним позовом матеріали справи не містять.

Обачливість дій відповідача (за зустрічним позовом) підтверджується тим, що із відкритих джерел інформації, розміщеної на веб-порталі «ДЕРЖЗАКУПІВЛІ.ОНЛАЙН» на сайті https://www.dzo.com.ua, йому стало відомо, що ТОВ «АС» приймає активну участь у процедурі державних закупівель і серед поданих ТОВ «АС» документів у складі тендерної документації наявний протокол (рішення) Загальних зборів учасників №175 від 16.10.2019р. та №110/1 від 06.05.2019

Як вбачається зі змісту цих протоколів, єдиний учасник ТОВ «АС» ОСОБА_1. надає директору ОСОБА_2 відповідно до п.9.5.7. розділу 9 статуту повноваження та згоду на підписання договорів про закупівлю природного газу (крім того, додатків та додаткових угод до даних договорів) незалежно від їх суми, в тому числі на вчинення значних правочинів, згідно п.19.1. розділу 19 Статуту товариства - на строк до 31.12.2019 та 31.12.2020 відповідно.

В свою чергу, ТОВ «АС» надало суду протоколи (рішення) загальних зборів учасників товариства №175/1 від 16.10.2019 та №110/3 від 06.05.2019, відповідно до яких сферою застосування наданих повноважень та згоди директору Товариства ОСОБА_2 на підписання договорів згідно пункту 2 порядку денного протоколів (рішень) №110/1, 110/2 від 06.05.2019 та №175 від 16.10.2019 вирішено вважати процедури публічних закупівель, що здійснюються виключно та в межах Закону України «Про публічні закупівлі» згідно визначених оголошень про закупівлю.

Разом з цим, позивач (за зустрічним позовом) не довів обізнаність свого контрагента з протоколами №175/1 від 16.10.2019 та №110/3 від 06.05.2019, враховуючи відсутність доказів їх розміщення у відкритих джерелах інформації, а тому ТОВ "Укргарантресурс" не міг знати про те, що рішення загальних зборів учасників №175 від 16.10.2019р. та №110/1 від 06.05.2019 не розповсюджуються на всі значні правочини з купівлі природного газу.

Обставини, які безспірно свідчать про обізнаність продавця за спірним договором щодо наявності обмежень у представника покупця на вчинення відповідного правочину, судом не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин, оцінюючи надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позивач (за зустрічним позовом) не довів, що вступаючи у відносини з контрагентом та укладаючи спірні правочини, ТОВ "Укргарантресурс" діяло недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знало про відсутність у представника ТОВ «АС» необхідного обсягу повноважень.

Звернення відповідача (за первісним позовом) з зустрічним позовом викликають сумніви щодо добросовісності юридичної особи у розумінні приписів цивільного законодавства.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Очевидно, що дії ТОВ «АС», який знаходився з ТОВ "Укргарантресурс" у тривалих договірних відносинах, а згодом вже після закінчення строку дії спірного договору та звернення до нього з позовом майнового характеру, пред`являє позов про визнання його недійсним, суперечать його попередній поведінці (укладенню додаткових угод та здійснення повного розрахунку за поставлений за ними природний газ, використання газу у господарській діяльності) є недобросовісними.

Вищевикладені обставини в сукупності є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання договору №УГР-14/11/01 від 14.11.2018 та Додаткової угоди №08 від 23.10.2019 до нього недійсними.

Посилання представника ТОВ «АС» у зустрічному позові на постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини 2 статті 315 ГПК саме у постанові Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права. Так, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 668/13907/13-ц.

З урахуванням викладеного, стосовно первісних позовних вимог ТОВ "Укргарантресурс", суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 526 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 ГК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вже встановлено судом, на виконання умов договору №УГР-14/11/01 від 14.11.2018 та Додаткових угод до нього №07 від 26.06.2019 та №08 від 23.10.2019, позивачем здійснено поставку природного газу: за актом приймання-передачі природного газу №101 від 31.07.2019 на суму 1' 080' 000,00грн, за актом приймання-передачі природного газу №128 від 30.11.2019 на суму 17' 655' 012,00грн. відповідно, що не заперечується іншою стороною.

Вказані акти підписані представниками сторін без зауважень та заперечень, скріплені печатками підприємств.

Додатковою угодою №07 від 26.06.2019 сторони узгодили наступний порядок оплати вартості природного газу, що передається: 100% вартості природного газу, що передається покупець сплачує продавцю до 26.06.2019.

Додатковою угодою №08 від 23.10.2019 сторони узгодили наступний порядок оплати вартості природного газу, що передається: 100% вартості природного газу, що передається покупець сплачує продавцю до 10.12.2019.

Таким чином:

- зобов`язання з оплати вартості природного газу, який передано за актом приймання-передачі №101 від 31.07.2019 мали бути виконані до 26.06.2019, а з 27.06.2019 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати вартості природного газу, який передано за актом приймання-передачі №128 від 30.11.2019 мали бути виконані до 10.12.2019, а з 11.12.2019 почалося прострочення виконання зобов`язання.

Суд враховує, що відповідно до п. 1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Матеріали справи містять виписки з банківських рахунків ТОВ "Укргарантресурс": за 26.06.2019, 27.06.2019 на загальну суму 1' 080' 000,00грн на підтвердження оплати відповідачем за отриманий газ за Додатковою угодою №7 від 31.07.2019; за 10.12.2019, 11.12.2019, 12.12.2019, 13.12.2019, 16.12.2019 на загальну суму 17' 220' 000,00грн на підтвердження оплати відповідачем за отриманий газ за Додатковою угодою №8 від 23.10.2019.

Посилаючись на несвоєчасні оплати відповідачем (за первісним позовом) за отриманий у липні та листопаді 2019 природний газ, позивач (за первісним позовом) звернувся з даним позовом до суду, в якому просив стягнути з відповідача (за первісним позовом) нараховані суми штрафу, пені та 3% річних.

17.07.2020 від представника позивача (за первісним позовом) надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1' 014' 852,60 грн., з яких 890' 000,00грн. - сума штрафу, 115' 301,92грн. - сума пені, 9' 550,68грн. - сума 3% річних. Ухвалою від 11.08.20 вказана заява прийнята судом до розгляду.

21.09.2020 від представника позивача за первісним позовом надійшла заява б/н від 18.09.2020 про зменшення розміру позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача 954' 257,43грн, з яких: 936' 750,60грн - сума штрафу, 17' 506,83грн - розмір пені.

Дослідивши заяву позивача б/н від 18.09.2020 про зменшення розміру позовних вимог, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; збільшити чи зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Таким чином, часткову відмову від позову слід відрізняти від зменшення розміру позовних вимог, адже в останньому випадку йдеться про зменшення кількісної характеристики позовної вимоги.

Враховуючи викладене, подана позивачем заява б/н від 18.09.2020 розцінюються судом наступним чином: в частині штрафу - як заява про збільшення позовних вимог в цій частині; в частині пені - як заява про зменшення позовних вимог в цій частині. Разом з цим, за змістом вказаної заяви, вимоги в частині 3% річних вже не заявляються, що за своєю суттю є відмовою позивача від позову в цій частині, оскільки у даному випадку не відбулося зменшення кількісних показників цієї вимоги, вона не заявляється позивачем у зменшеному розмірі, а є виключеною.

У відповідності до пункту 4 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

На підставі викладеного, перевіривши повноваження представника, що підписав відповідну заяву, суд приймає часткову відмову від позову, у зв`язку з чим провадження у справі в частині стягнення 3% річних у розмірі 9' 550,68грн підлягає закриттю.

Відносно остаточних вимог первісного позову про стягнення 17' 506,83грн пені та 936' 750,60грн штрафу суд зазначає наступне.

З огляду на встановлені судом обставини, матеріалами справи підтверджується прострочення покупцем взятих на себе зобов`язань з оплати природного газу.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

У п.5.2. договору сторони дійшли згоди, що при порушенні покупцем строків розрахунків, обумовлених розділом 2 договору, покупець сплачує на користь продавця, окрім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст.549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до наданого суду розрахунку як остаточного, заявлена до стягнення пеня у розмірі 17'506,83грн розрахована за порушення строків розрахунків за договором та Додатковою угодою №08 наступним чином:

- на суму заборгованості 11' 000' 000,00грн за період 11.12.2019 - 9' 342,46грн;

- на суму заборгованості 7' 000' 000,00грн за період 12.12.2019 - 5' 945,20грн;

- на суму заборгованості 1' 000' 000,00грн за період 13.12.2019 - 15.12.2019 - 2' 219,17грн.

Суд, перевіривши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" розрахунок пені із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, встановив, що нарахована до стягнення пеня не перевищує розмір, який може бути нарахований за обрані позивачем періоди, внаслідок чого вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Розглянувши вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 936' 750,60грн за порушення строків розрахунків за договором та Додатковими угодами №07 та №08, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2. ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У п. 5.2. договору сторони також передбачили такий вид забезпечення виконання зобов`язань у разі порушення покупцем строків розрахунків як штраф у розмірі 5% від вартості об`єму газу, який передається у відповідному місяці поставки, а у разі прострочення платежу на строк понад 10 календарних днів - додатково штраф у розмірі 10% від вартості об`єму газу, який передається у відповідному місяці поставки.

Суд, перевіривши розрахунок заявленого штрафу, встановив, що нарахування вказаної неустойки ґрунтується на умовах спірного договору та на нормах законодавства, розрахунок є арифметично вірним, внаслідок чого вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому розмірі 936' 750,60грн.

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову ТОВ "Укргарантресурс",та відсутності підстав для задоволення зустрічного позову ТОВ «АС".

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 15' 623грн. 72коп., що вбачається із платіжного доручення №58 від 12.06.2020 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд також відзначає, що враховуючи приписи ч. 3 ст. 130 ГПК України, з огляду на закриття провадження у справі у розмірі 3' 714,60грн, понесені позивачем судові витрати в цій частині відповідачем не відшкодовуються.

Таким чином, враховуючи висновок суду про задоволення первісного позову у розмірі 954' 257,43грн, судовий збір у розмірі 14' 313,86грн. підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом.

У зв`язку із відмовою у задоволенні зустрічного позову, судовий збір в порядку ст. 129 ГПК України позивачу за зустрічним позовом не відшкодовується.

Сторонами під час розгляду справи також заявлялось про понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Частиною 2 ст.126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч.4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні зустрічного позову, витрати на професійну правничу допомогу в порядку ст. 129 ГПК України позивачу за зустрічним позовом також не підлягають відшкодуванню.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До судових дебатів, представники обох сторін у судовому засіданні 15.10.2020 зробили заяву про те, що документи на підтвердження витрат на правову допомогу будуть надані у строки, передбачені ст. 129 ГПК України.

Враховуючи викладене, станом на час винесення рішення у суду відсутні підстави для розгляду питання розподілу судових витрат ТОВ «АС" на професійну правничу допомогу адвоката.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238 ГПК України господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргарантресурс", м.Київ, до Товариства з обмеженою відповідальністю "АС", м.Волноваха Донецької області, про стягнення 954' 257,43грн - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АС" (87500, Донецька область, м.Волноваха, вул.Шевцової, буд.22А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргарантресурс" (04073, м.Київ, вул.Рилєєва, буд.10а, офіс 125; ) штраф у розмір 936' 750,60грн., пеню у розмірі 17' 506,83грн.; судовий збір у розмірі 14' 313,86грн.

Закрити провадження у справі за первісним позовом в частині стягнення 3% річних у розмірі 9' 550,68грн.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргарантресурс" про визнання недійсними договору купівлі-продажу природного газу №УГР-14/11/01 від 14.11.2018 та Додаткової угоди №08 від 23.10.2019 - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 ГПК рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У судовому засіданні 15.10.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.10.2020.

Суддя Ю.В. Макарова