ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.10.2020 Справа № 905/2339/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.,

при секретарі судового засідання Пузіковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" (, адреса: 69034, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, буд. 29-а)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (, адреса: 85612, м. Курахове, вул. Енергетиків, буд. 34)

про стягнення боргу у розмірі 772080,00грн., 3% річних у розмірі 64728,00грн, інфляційних втрат у розмірі 211635,90грн., -

за участю представників сторін

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились, -

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» про стягнення основного боргу у розмірі 772080,00грн., 3% річних у розмірі 64728,00грн., інфляційних втрат у розмірі 211635,90грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №1199-ВЭ про закупівлю товару від 27.12.2016 з оплати поставленого товару, внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість та виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги ст. ст. 334, 553, 554, 625, 632, 655, 691, 692, 712 Цивільного кодексу України.

На підтвердження вимог надано наступні документи: акт звірки взаєморозрахунків за договором №1199-ВЭ від 27.12.2016, складений станом на 13.12.2019; вимогу про сплату боргу №1199/8 від 13.12.2019; наряд на отримання ТМЦ №1.053 від 29.12.2016; договір №1199-ВЭ про закупівлю товару від 27.12.2016; угода-замовлення про поставку товару від 27.12.2016; податкову накладну; рахунок-фактуру №СФ-02398 від 13.12.2019; видаткову накладну №РН-0001741 від 03.01.2017; витяг з ЄДРПОУ стосовно статусу та місцезнаходження позивача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву передано на розгляд судді Левшиній Я.О.

Ухвалою суду від 27.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/2339/19, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 15.01.2020; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання суду відзиву на позов; запропоновано позивачу у строк до п`яти днів з дня отримання відзиву надати суду відповідь на відзив; запропоновано відповідачу у строк до п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив надати заперечення.

Враховуючи, що ухвалу суду від 27.12.2019 відповідачем було отримано 31.12.2019, відповідач мав право подати відзив на позовну заяву до 15.01.2020 включно.

В судовому засіданні 15.01.2020, за участю представника відповідача, серед іншого, відкладено підготовче засідання у справі на 05.02.2020; продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву до 22.01.2020.

27.01.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 24.01.2020 б/н (вх.№ 1725/20), в якому викладено заперечення проти позову.

Провадження у справі зупинялось, у зв`язку з оскарженням процесуальних документів суду і необхідністю скерування матеріалів справи до судів вищих інстанцій.

У зв`язку з перебуванням судді Левшиної Я.О. на лікарняному, розпорядженням керівника апарату Господарського суду Донецької області від 18.06.2020 № 02-41/140 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 905/2339/19.

За результатом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, для розгляду справи № 905/2339/19 визначено суддю Величко Н.В.

Ухвалою від 18.06.2020 прийнято справу до свого провадження; розгляд справи почато спочатку; відкладено підготовче засідання.

Ухвалою від 22.06.2020 зупинено провадження у справі № 905/2339/19 до усунення обставин, що зумовили його зупинення.

Ухвалою від 15.09.2020 поновлено провадження у справі 905/2339/19; підготовче засідання призначено на 06.10.2020; явка представників сторін в судове засідання визнана необов`язковою.

Ухвалою від 06.10.2020 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" б/н від 02.10.2020 (вх.№04-18/4686) відхилено; закрито підготовче провадження у справі № 905/2339/19; призначено розгляд по суті справи на 20.10.2020; явка представників сторін в судове засідання визнана необов`язковою.

В судове засідання 20.10.2020 позивач та відповідач своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

19.10.2020 на офіційну електронну адресу від Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Східенерго надійшло клопотання б/н від 19.10.2020 про продовження процесуальних строків (вх.№04-18/5046), мотивоване продовженням на території України адаптивного карантину до 31.10.2020, фізичною відсутністю в офісі підприємства адміністративно-управлінського персоналу через перебування на віддаленому режимі роботи, що унеможливлює підготовку та направлення відзиву та необхідних документів по справі, а також у зв`язку з цим неможливістю представника відповідача бути присутнім під час розгляду справи. Відповідач просить відкласти розгляд справи, призначений на 20.10.2020, та призначити розгляд справи у розумний строк, тривалість якого обумовлюється запровадженням в Україні карантину через спалах у світі коронавірусу «COVID-19».

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю ДТЕК Східенерго надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву 24.01.2020, тобто з порушенням строку, встановленого судом для надання відзиву (з урахуванням його продовження ухвалою від 15.01.2020).

Клопотання про поновлення пропущеного строку на подачу відзиву Товариством з обмеженою відповідальністю ДТЕК Східенерго не заявлялось ані у тексті самого відзиву, ані окремим документом разом з відзивом.

Статтею 113 ГПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ст. 114 ГПК України).

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на встановлені обставини та норми чинного процесуального законодавства, суд залишає без розгляду відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" від 24.01.2020 б/н (вх.№ 1725/20 від 27.01.2020) відповідно до ч.2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому суд враховує, що за змістом ст. 119 ГПК України продовженню підлягає строк, який не пропущено заявником, а поновленню підлягає лише строк, пропущений з поважних причин. Доведення поважності причин пропуску відповідного строку покладається на сторону, яка такий строк пропустила.

Відповідачем не наведено та не підтверджено належними доказами поважності причин пропуску строку встановленого судом (з урахуванням його продовження згідно ухвали від 15.01.2020) для подання відзиву на позовну заяву і такий строк закінчився до встановлення на території України карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID - 19» від 11.03.2020 №211 (з подальшими змінами).

Згідно статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (п.10. ч.3 ст.2 ГПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Провадження у господарській справі № 905/2339/19 відкрито ухвалою від 27.12.2019. На дату судового засідання 20.10.2020 дію карантину не скасовано. Разом з тим, Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 18.06.2020 № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19» перебіг процесуальних строків не ставить у залежність від скасування карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч.3 ст. 202 ГПК України).

Враховуючи, що явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, участь у судовому засіданні є саме правом сторін, яке вони використовують на власний розсуд, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, відповідачем не доведено обставин, з якими чинне процесуальне законодавство пов`язує відкладення розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у цьому судовому засіданні без присутності представників позивача та відповідача, які повідомлялися про час та місце розгляду справи, однак не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.12.2016 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладений договір №1199-ВЭ (далі договір), згідно п.п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити покупцю товар, зазначений у специфікації, а покупець прийняти і оплатити такий товар, код ДК 016-2010: 20.59.5 Продукти хімічні різноманітні (далі товар), 2016-2016 року виготовлення, в кількості, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією.

Для закупівлі товару або його частини покупець має право ініціювати укладення відповідної угоди замовлення про поставку товару згідно форми, погодженої сторонами у додатку №1 до цього договору, а постачальник протягом строку, передбаченого у п. 6.3.4 договору зобов`язаний підписати та направити покупцю екземпляр підписаної угоди-замовлення про поставку товару (п. 1.7 договору).

Відповідно до п. 3.1, 3.2 договору ціна на товар, що поставляється, вказується в специфікації (п.1.1 цього договору) та є незмінною протягом строку дії цього договору, крім випадків, встановлених діючим законодавством України. Сума цього договору становить 781920,00грн. у тому числі ПДВ 130320,00грн.

Строк поставки товару: протягом 60 календарних днів з дати укладення сторонами відповідної двосторонньої письмової угоди-замовлення про поставку товару по формі, погодженій сторонами у додатку №1 до договору (п. 5.1 договору).

Згідно п. 4.1 договору розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем поставленого покупцю товару протягом 5 робочих днів з 60-го календарного дня з дати поставки відповідного товару на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, також документів, передбачених розділом 5 цього договору.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань (п. 11.1 договору).

На виконання п. 1.7 договору сторони підписали угоду замовлення від 27.12.2016, у п. 1 якої узгодили поставку товару на загальну суму 772080,00грн. Поставка товару виконується на умовах DDP згідно з Правилами «Інкотермс» у редакції 2010 року у місце призначення поставки товару: 85612, м. Курахове, вул. енергетиків, 34, Мар`їнський район, Донецька область, склад ТОВ «ДТЕК Східенерго».

На виконання умов договору №1199-ВЭ про закупівлю товару від 27.12.2016, угоди-замовлення про поставку товару від 27.12.2016 позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №РН-0001741 від 03.01.2017 на суму 772080,00грн.

Вказаний товар був прийнятий уповноваженим представником відповідача, який діяв на підставі наряду на отримання ТМЦ №1.053 від 29.12.2016.

Посилаючись на невиконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №1199-ВЭ від 27.12.2016, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності (ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань за договором №1199-ВЭ від 27.12.2016.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору №1199-ВЭ від 27.12.2016.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов`язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов`язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір №1199-ВЭ від 27.12.2016 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

Як було встановлено судом, сторони визначили у договорі №1199-ВЭ від 27.12.2016 порядок оплати, у який покупець зобов`язаний сплатити суму за товар протягом 5 робочих днів з 60-го календарного дня з дати поставки відповідного товару.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на умови укладеного сторонами договору, фактичні обставини справи та норми чинного законодавства, у відповідача наступив строк оплати отриманого за видатковою накладною №РН-0001741 від 03.01.2017 на загальну суму 772080,00грн. товару - 11.03.2017 (5-тий робочий день з 60-го календарного дня з дати поставки товару).

Суд вважає необґрунтованими та помилковими твердження позивача про те, що строк на оплату товару у відповідача наступив саме 05.03.2017, оскільки позивачем не враховано умови договору, дату поставки товару за видатковою накладною №РН-0001741 від 03.01.2017.

Доказів проведення відповідачем розрахунків за отриманий товар у порядку і строки, обумовлені договором №1199-ВЭ про закупівлю товару від 27.12.2016, матеріали справи не містять. Отже, наявність заборгованості перед позивачем на загальну суму 772080,00грн. не спростовано відповідачем.

Таке неналежне виконання грошових зобов`язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 772080,00грн. підлягають задоволенню.

Позивачем нараховано на суму основного боргу за видатковою накладною №РН-0001741 від 03.01.2017 3% річних за період з 05.03.2017 по 20.12.2019 у розмірі 64728,00грн. та інфляційні втрати (з 05.03.2017 по 30.11.2019) у розмірі 211635,90грн, які пред`явлено до стягнення за цим позовом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу 3% річних з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних правові підстави, періоди та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, а саме: в сумі 64410,51грн.

Часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних обумовлено тим, що позивач безпідставно визначає початкову дату періоду їх нарахування 05.03.2017, оскільки у відповідності до умов п. 4.1 договору №1199-ВЭ від 27.12.2016 право вимоги сплати заборгованості за видатковою накладною №РН-0001741 від 03.01.2017 виникло саме 12.03.2017. Отже й розрахунок мав здійснюватись з 12.03.2017.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних, врахувавши при цьому порядок обчислення інфляційних збитків наведений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19, суд вважає, що у даному випадку виключається стягнення з відповідача інфляційних втрат за період березень 2017 року, оскільки прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця. Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць (наведені висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18). Розрахунок інфляційних нарахувань мав бути здійснений позивачем за період з квітня 2017 по листопад 2019 року та складає суму інфляційних нарахувань у розмірі 194242,10 грн.

Отже, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних у сумі 194242,10 грн. В іншій частині вимог суд відмовляє.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 42, 74, 77, 86, 123, 129, 231, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Технохімреагент, м.Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Східенерго, м.Курахове, Мар`їнський район, Донецька область про стягнення основного боргу у розмірі 772080,00 грн., 3% річних у розмірі 64728,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 211635,90 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (, адреса: 85612, м. Курахове, вул. Енергетиків, буд. 34) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" (, адреса: 69034, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, буд. 29-а) основний борг у розмірі 772080,00 грн. (сімсот сімдесят дві тисячі вісімдесят гривень 00 коп.), 3% річних у розмірі 64410,51 грн. (шістдесят чотири тисячі чотириста десять гривень, 51 коп.) інфляційні втрати у розмірі 194242,10 грн. (сто дев`яносто чотири тисячі двісті сорок дві гривні, 10 коп.), а також витрати з оплати судового збору у розмірі 15460,99 грн. (п`ятнадцять тисяч чотириста шістдесят гривень, 99 коп.).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Рішення підписано 21.10.2020

Суддя Н.В. Величко