ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2020 року м.Дніпро Справа № 904/577/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Коваль Л.А., Чередко А.Є.

секретар Манчік О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну

скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Дніпровське територіальне управління" Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 року (повний текст складено 04.08.2020 року)

у справі № 904/577/20 (суддя - Татарчук В.О., м. Дніпро)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

в особі Виробничого структурного підрозділу "Дніпровське територіальне управління" Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Міського комунального закладу культури "Дніпровська дитяча музична школа № 13", м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 442 958,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Міського комунального закладу культури "Дніпровська дитяча музична школа № 13" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Дніпровське територіальне управління" Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 140 138,84 грн. - основного боргу, 6 211,92 грн. - заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача, 9 394,97 грн. - інфляційних збитків, 6 935,58 грн. - 3 % річних, 2 440,48 грн. - витрат по сплаті судового збору. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 280 277,68 грн. - неустойки в подвійному розмірі орендної плати відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, пункту 10.13 договору.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 280 277,68 грн. неустойки, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідача.

3. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Скаржник не погоджується з ухваленим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 280 277, 68 грн. неустойки в подвійному розмірі орендної плати відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, п. 10.13 договору. Господарським судом Дніпропетровської області неправильно застосовано норми матеріального права, що вбачається у незастосуванні до спірних правовідносин приписів статей 216-217, 230 Господарського кодексу України, якими неустойку віднесено до видів господарсько-правової відповідальності, безумовне право на стягнення якої міститься також і в ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України. Висновок про невіднесення вказаного обов`язку до жодного з видів юридичної відповідальності фактично унеможливлює застосування до спірних відносин статті 61 Конституції України та застосування правового висновку про неможливість одночасного стягнення вищенаведених платежів з огляду на неможливість притягнення особи двічі до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Обов`язок сплачувати за користування майном, в силу ст. 11 Цивільного кодексу України, виникає з самого факту використання майна. Ухилення користувача від оплати за майно, що знаходиться у нього в користуванні, суперечить принципам добросовісності та справедливості встановлених ст. 3 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що після закінчення строку дії договору оренди відповідачем допущено порушення зобов`язання в частині вчасного повернення майна з оренди та в частині сплати орендної плати за фактичне користування майном. При цьому обов`язок щодо ініціювання процедури повернення майна з орендного користування та складання акту приймання-передачі майна за умовами договору оренди покладається на відповідача.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. При цьому системний аналіз ст. 785 Цивільного кодексу України вказує, що подвійна оренда плата є різновидом відповідальності за порушення зобов`язання, розмір якої встановлено законом та визначається відповідно до розміру орендної плати за користування майном. Відмовляючи позивачу у стягненні неустойки суд порушує право позивача на неустойку, яке виникло у позивача через невиконання відповідачем обов`язку негайно повернути позивачу майно після припинення договору оренди, та передбачене ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України. Акціонерне товариство "Українська залізниця" наголошує на відсутності у чинному законодавстві будь-яких правових норм, якими договірний обов`язок зі сплати орендної плати до дня повернення майна за актом приймання-передачі віднесено до видів цивільно-правової (господарсько-правової відповідальності), а отже застосування до правовідносин з одночасного стягнення орендної плати та неустойки за ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України приписів статті 61 Конституції України є безпідставним з огляду на відповідність ознакам юридичної відповідальності виключно вимог про стягнення неустойки.

3.1. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу Міський комунальний заклад культури "Дніпровська дитяча музична школа № 13" посилається на те, що відповідно до статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Всі платежі відповідача відбуваються через Управління Державної казначейської служби України в Індустріальному районі міста Дніпра, тобто Міський комунальний заклад культури "Дніпровська дитяча музична школа № 13" - орендар є бюджетним неприбутковим, дитячим спеціалізованим навчальним закладом та не має права розпоряджатися коштами на власний розсуд. Законність усіх перерахувань контролює управління Державної казначейської служби України в Індустріальному районі міста Дніпра, оскільки позивач новий договір оренди не надав Міському комунальному закладу культури "Дніпровська дитяча музична школа № 13", останній не мав змоги вчасно сплачувати орендну плату.

На підставі наведеного, Міський комунальний заклад культури "Дніпровська дитяча музична школа № 13" просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 року Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Дніпровське територіальне управління" Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Міського комунального закладу культури "Дніпровська дитяча музична школа № 13" по справі №904/577/20 та сплаті судових витрат відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях посилається на те, що позивачем не надано доказів переходу права власності на спірне майно, а саме передавальний акт майна, що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця", затвердженого Кабінетом Міністрів України, спірне майно на момент укладання додаткової угоди від 18.03.2016р. не було належним чином зареєстроване за ПАТ "Українська залізниця", враховуючи постанову Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі №904/4125/18.

На підставі вищевикладеного, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях просить у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Дніпровське територіальне управління" Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" відмовити.

4. Апеляційне провадження.

4.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.08.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 30.09.2020 року.

В судовому засіданні 30.09.2020 року представник скаржника надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги, а представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

В судовому засіданні 30.09.2020 року оголошено перерву до 21.10.2020 року.

21.10.2020 року представник третьої особи проти доводів апеляційної скарги заперечував.

4.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

07.07.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (орендодавець) та Міським комунальним закладом культури "Дніпропетровська дитяча музична школа № 13" (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3481-ОД.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно - нежитлове вбудоване приміщення площею 312,8 кв.м., що розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Семафорна, 42, на 3-4 поверсі, що перебуває на балансі ДП "Придніпровська залізниця" (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку/актом оцінки на 09.06.2009 і становить за незалежною оцінкою/залишковою вартістю 1535960грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення навчального закладу, що фінансується з міського бюджету (п. 1.2 договору).

Розділом 3 договору визначено, зокрема, розмір орендної плати, випадки зміни її розміру, строки оплати, пропорції перерахування орендної плати до державного бюджету та балансоутримувачу.

Згідно з пунктом 3.12 договору у разі припинення (розірвання) договору орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити до державного бюджету та балансоутримувачу заборгованість за орендною платою в повному обсязі та санкції.

Положеннями пункту 5.2 договору визначено обов`язок орендаря щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів.

Відповідно до пункту 10.1 договору, цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 07.07.2009 до 06.07.2010 включно.

Строк дії договору неодноразово продовжувався, шляхом укладення додаткових угод до договору, а саме: додатковою угодою від 12.07.2010 - по 06.07.2012 включно; додатковою угодою від 17.09.2012 - по 06.07.2013 включно; додатковою угодою від 06.06.2013 - по 06.07.2014 включно; додатковою угодою від 07.07.2014 - по 31.03.2015 включно; додатковою угодою від 31.03.2015 - по 31.07.2015; додатковою угодою від 21.10.2015 - з 01.08.2015 до моменту створення (реєстрації) публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", але не більш ніж по 31.12.2015.

Як вбачається із зведеного переліку майна державного підприємства "Придніпровська залізниця", що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця", затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015, нежитлове вбудоване приміщення площею 312,8кв.м. розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Семафорна, 42 (інвентарний №8100010), було включене до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця".

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 07.06.2017 за ПАТ "Українська залізниця" зареєстровано право власності на нежитлову прибудову літ. А (1)-8 до житлового будинку літ. А-9, загальною площею 1750,7кв.м, ганки літ. а, а(1), а(2) за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Семафорна, 42.

Між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - орендодавець) та Міським комунальним закладом культури "Дніпровська дитяча музична школа №13" (надалі - орендар) укладено додатковий договір від 18.03.2016 до договору оренди (надалі - додатковий договір).

За умовами додаткового договору орендодавцем майна, яке є предметом договору оренди, визначено ПАТ "Укрзалізниця".

Пункт 3.1 договору оренди викладено у такій редакції: орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 7508,18грн (без ПДВ).

Пункт 3.6 договору оренди викладено в редакції: орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним. Одержувач коштів структурний підрозділ "Дніпропетровське будівельно-монтажне експлуатаційне управління" регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

Термін дії договору оренди продовжено до 31.03.2016 включно (пункт 6 додаткового договору).

Пунктом 9 додаткового договору визначено, що умови цього додаткового договору поширюються на взаємовідносини сторін, що виникли з 01.12.2015.

На виконання умов додаткового договору позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно: нежитлове вбудоване приміщення площею 312,8 кв.м, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Семафорна, 42, на 3-4 поверсі, що підтверджується актом приймання-передачі від 18.03.2016.

Додатковим договором від 15.12.2017 до договору оренди сторони внесли зміни до преамбули договору та реквізитів орендодавця, передбачили сплату орендної плати протягом 01.04.2016 - 31.12.2016 без застосування індексу інфляції, визначили строк дії договору по 31.12.2017 включно.

Додатковим договором від 07.05.2018 до договору оренди встановлено строк дії договору з 01.04.2018 по 30.06.2018.

В матеріалах справи знаходяться копії листів позивача на адресу відповідача від 03.05.2018 № ТУБМЕС-1/07/2265, від 12.12.2018 №ТУБМЕС-1/07/6963 в яких зазначено про припинення з 30.06.2018 терміну дії договору та прохання звільнити орендоване приміщення з поверненням майна за актом прийому-передачі. Вказані листи були отримані орендарем нарочно 04.05.2018 та 13.12.2018 відповідно.

27.06.2018 між публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого структурного підрозділу "Дніпровське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (орендодавець) та міським комунальним закладом культури "Дніпровська дитяча музична школа № 13" (орендар) було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю до договору оренди №12/02-3481-ОД від 07.07.2009 (далі - договір про відшкодування).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, балансоутримувач - публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" здійснює обслуговування майна, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Семафорна, 42, загальною площею 312,8кв.м. Орендар відшкодовує витрати балансоутримувачу на утримання орендованого майна, експлуатаційні витрати та комунальні послуги пропорційно займаній площі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Міського комунального закладу культури "Дніпровська дитяча музична школа № 13" 442 958,99грн заборгованості, серед яких 280 277, 68 грн. неустойки в подвійному розмірі орендної плати відповідно до ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України, п. 10.13 Договору оренди.

4.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

За результатами розгляду справи судом першої інстанції задоволено вимоги в частині стягнення з відповідача 140 138,84грн - основного боргу, 6 211,92грн - заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача, 9 394,97грн - інфляційних збитків, 6 935,58грн - 3% річних та відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 280 277,68грн неустойки.

В апеляційній скарзі позивач не погоджується з рішенням місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні 280 277, 68 грн. неустойки.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріали справи свідчать, що сторонами був укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3481-ОД від 07.07.2009, а також додатковий договір від 18.03.2016 до зазначеного договору оренди.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором щодо передачі майна в оренду.

Обов`язок орендаря своєчасно та у повному обсязі вносити орендну плату передбачений пунктом 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до п. 3.6 додаткового договору від 18.03.2016, орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним. Одержувач коштів структурний підрозділ "Дніпропетровське будівельно-монтажне експлуатаційне управління регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

Додатковим договором від 07.05.2018 до договору оренди встановлено строк дії договору з 01.04.2018 по 30.06.2018.

Частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено у договорі.

Згідно з частиною другою статті 291 ГК України, договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні положення містить частина друга статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Листами від 03.05.2018 № ТУБМЕС-1/07/2265 та від 12.12.2018 № ТУБМЕС-1/07/6963 позивач повідомив відповідача щодо припинення договору 30.06.2018, просив звільнити орендоване приміщення та повернути майно за актом прийому-передачі. Вказані листи були отримані орендарем 04.05.2018 та 13.12.2018 відповідно.

За таких обставин, договір оренди нерухомого майна державної власності, № 12/02-3481-ОД від 07.07.2009 є припиненим з 01.07.2018.

Відповідно до п. 10.11 договору оренди, у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.

Відповідно до актів перевірки стану майна на об`єктах виробничого підрозділу "Дніпровське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд" ПАТ "Укрзалізниця" від 05.10.2018, 27.12.2018 та 25.04.2019, 16.10.2019 при огляді майна встановлено, що Міський комунальний заклад культури "Дніпропетровська дитяча музична школа №13" займає нежитлове вбудоване приміщення площею 312,80 кв. м, за адресою: м. Дніпро, вул. Семафорна, 42. Термін дії договору оренди №12/02-3481-ОД закінчився 30.06.2018.

Орендар вимоги п. 10.11 договору не виконав, об`єкт оренди на час розгляду справи позивачу не повернув.

Таким чином, має місце порушення відповідачем договору оренди в частині повернення орендованого майна, а тому місцевий господарський суд вірно вказав на необґрунтованість посилань відповідача щодо правомірного користування майном після припинення договору оренди.

Частиною 2 статті 785 ЦК України встановлено, що якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Позивач нарахував відповідачу неустойку у розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 в сумі 280277,68грн.

Відповідно до положень п. 3.12 договору оренди, у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Як вбачається з матеріалів справи заборгованість відповідача по орендній платі за договором оренди за період з 01.01.2019р. по 31.12.2019р. складає 140 138, 84 грн. Вимоги позивача про стягнення вказаної суми заборгованості по орендній платі визнані судом обґрунтованими та задоволені у повному обсязі.

Суд першої інстанції зазначив, що у разі задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 140 138,84 грн. та неустойки у розмірі 280 277,68 грн. фактично відбудеться стягнення плати за користування об`єктом оренди за період з січня по грудень 2019 року у потрійному розмірі. При цьому, суд звернув увагу, що на відміну від неустойки, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, що є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин, і для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до якої необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України, обов`язок щодо сплати орендарем орендної плати за користування орендованим майном, в тому числі після спливу строку дії договору оренди, не залежить від встановлення вини у діях орендаря щодо несвоєчасного повернення об`єкта оренди за наслідком розірвання договору оренди. Орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Верховний суд України дотримується тієї правової позиції, що одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне і те ж саме правопорушення, що суперечить статті 61 Конституції України (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.12.2019 у справі № 910/20370/17).

За наведених обставин колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в позові в частині стягнення з відповідача 280 277,68грн неустойки.

Доводи третьої особи стосовного того, що позивачем не доведено перехід до нього права власності на орендоване майно з посиланням на постанову Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №904/4125/18 є необґрунтованими з огляду на наступне..

Так, у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 по справі № 918/792/18 об`єднана палата Касаційного господарського суду вказала на наявність підстав для відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №904/4125/18 щодо моменту виникнення у ПАТ "Українська залізниця" права власності та, як наслідок, прав орендодавця на відповідне майно. Приймаючи рішення про утворення ПАТ "Українська залізниця" шляхом реорганізації (злиття) підприємств залізничного транспорту та встановлюючи його правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків зазначених підприємств, держава тим самим фактично висловила своє волевиявлення щодо переходу до ПАТ "Українська залізниця" права власності на відповідне майно, передане державою до його статутного капіталу, у тому числі права самостійно виступати орендодавцем такого майна.

При цьому, статус ПАТ "Українська залізниця" як правонаступника відповідних підприємств залізничного транспорту безпосередньо визначений Законом України "Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та Статутом ПАТ "Українська залізниця", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України, які не передбачають можливості запровадження винятків чи обмежень щодо такого правонаступництва, відстрочення набуття права власності на об`єкти нерухомого майна тощо.

Виходячи з викладеного, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку, що невчинення ПАТ "Українська залізниця" дій щодо переоформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, внесені при його створенні до статутного капіталу, не може бути підставою для висновку про відсутність переходу відповідних речових прав до ПАТ "Українська залізниця" від підприємств залізничного транспорту, які мають бути припиненими внаслідок такої реорганізації.

Закон України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" не містить норми, яка встановлює конкретні правові наслідки невчинення чи несвоєчасного вчинення ПАТ "Українська залізниця" дій щодо переоформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні. При цьому, апеляційний господарський суд погоджується з викладеними у відзиві на апеляційну скаргу доводами відповідача, відповідність яких чинному законодавству та фактичним обставинам справи підтверджується вищенаведеними висновками суду.

Звертаючись із апеляційною скаргою, позивач не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

4.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

На підставі викладеного, апеляційний господарський суд вважає, що місцевим господарським судом повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана вірна оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

4.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Виробничого структурного підрозділу "Дніпровське територіальне управління" Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 року у справі №904/577/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 280 277, 68 грн. неустойки - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27.10.2020 року.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ Л.А. Коваль

Суддя _________________ А.Є. Чередко