ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2020 справа № 914/1170/19

За позовною заявою: Приватного підприємства "Торговий дім "Майола", м. Львів, Україна

до відповідача: Kristi-Trade sh.p.k, Albania

про: стягнення 157721,25 доларів США заборгованості, 2448,97 доларів США 3% річних та 9958,87 доларів США штрафу за контрактом №28/02/17 від 28.02.2017

Суддя У.І.Ділай

Секретар О.Старостенко

За участю представників:

Від позивача: М.Р.Сабан - адвокат

Від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Приватного підприємства "Торговий дім "Майола", до відповідача: Kristi-Trade sh.p.k, про стягнення 157 721,25 доларів США заборгованості, 2448,97 доларів США 3% річних та 9958,87 доларів США штрафу за контрактом №28/02/17 від 28.02.2017.

Ухвалою суду від 21.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 16.07.2019.

Ухвалою від 16.07.2019 зупинено провадження у справі №914/1170/19 до виконання судового доручення про вручення судових документів Kristi-Trade sh.p.k (Tirane, Kashar, Autostrada Tirane Durres, km5, Godina 57, Zona kadastrale 2105, Nr.pasurise 1170/2, prane Mobileri Ajaks, Albania) чи повідомлення про неможливість такого виконання. Розгляд справи в підготовчому засіданні призначено на 18.02.2020.

06.08.2019 Господарським судом Львівської області направлено судове доручення з додатками Центральному Органу, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, зокрема, Department of Foreign Jurisdictional Relations, Ministry of Justice (Blvd. "Zog I", TIRANA, Albania) для вручення документів відповідачу.

08.11.2019 до Господарського суду Львівської області надійшли з Міністерства юстиції Албанії документи, які оформлені мовою сторони відправника.

14.02.2020 представник позивача подав до суду клопотання про долучення перекладених на українську мову документів, надійшли з Міністерства юстиції Албанії.

За змістом документів вбачається, що судове доручення не було виконане, оскільки місцезнаходження відповідача є невідомим. При цьому звернута увага на те, що інших даних про реєстрацію Kristi-Trade sh.p.k в Національному центрі з питань бізнесу, зокрема не зазначений індивідуальний номер суб`єкта (NUIS).

Ухвалою від 18.02.2020 поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 18.02.2020 зупинено провадження у справі №914/1170/19 до виконання судового доручення про вручення судових документів Kristi-Trade sh.p.k (Tirane, Kashar, Autostrada Tirane Durres, km5, Godina 57, Zona kadastrale 2105, Nr.pasurise 1170/2, prane Mobileri Ajaks, Albania) чи повідомлення про неможливість такого виконання. Розгляд справи в підготовчому засіданні призначено на 22.09.2020.

Ухвалою від 22.09.2020 поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 22.09.2020 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.10.2020.

Представник позивача в судовому засіданні 08.10.2020 підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

Відповідач в судове засідання 08.10.2020 явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Господарським судом Львівської області виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У зв`язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України - за наявними у ній матеріалами.

Частиною другою статті 15 Конвенції (Гаага, 15.11.1965) передбачено, що за заявою Договірної Держави суддя може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документа (про виклик до суду нерезидента - сторони у справі) в разі, якщо з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній і який становить щонайменше шість місяців (Інформаційний лист ВГСУ від 29.09.2009 № 01-08/530 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм ГПКУ).

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

28 лютого 2017 року між сторонами укладено контракт № 28/02/17, згідно з п. 1.1. якого, позивач зобов`язався поставити та передати у власність відповідача продукцію (олію соняшникову рафіновану дезодоровану виморожену фасовану), а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити її на умовах даного контракту.

Відповідно до п. 3.1 та 3.2. контракту, ціна та кількість Товару, що постачається за даним контрактом, вказуються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного контракту і узгоджується на кожну партію товару. Партією товару за даним контрактом вважається товар, що був прийнятий покупцем по одній специфікації.

У п. 4.3. контракту зазначено, що поставка партії товару здійснюється на умовах та в порядку, зазначених у специфікаціях до даного контракту.

Згідно з погодженими та підписаними сторонами специфікацій, які долучені до позовної заяви, поставка Товару здійснюється на умовах РСА - Ставчани (Інкотермс- 2010).

Відповідно до п. 5.1 контракту, відповідач зобов`язаний здійснити оплату за товар в терміни і на умовах, що зазначені в специфікаціях до даного контракту, шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок позивача. Моментом оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок позивача.

У п. 5.6 контракту сторонами погоджено, що у випадку, коли у покупця перед постачальником існує неоплачена заборгованість за товар, то кожне перерахування коштів від покупця на рахунок постачальника незалежно від цільового призначення зараховується насамперед на погашення самої давньої заборгованості, яка існує перед постачальником.

Згідно з підписаними сторонами специфікаціями, відповідач здійснює оплату за товар не пізніше 15 календарних днів з дати завантаження, зазначеної в пункті 4 СМR.

На виконання умов контракту, відповідно до специфікації від 19.03.2018 №35, інвойсу від 19.03.2018 № 35/2 та вантажно - митної декларації СМR №000352 від 11.05.2018 позивач завантажив товар на суму 20295,00 доларів США, який оплачений відповідачем 03.01.2019 частково в сумі 3000,00 доларів США, в іншій частині на суму 17295 доларів США товар відповідачем не оплачений. Товар вивезено за межі митної території України згідно митної декларації №UА209180/2017/026861.

Відповідно до специфікації від 26.03.2018 № 36, інвойсу від 26.03.2018 №36/1 та вантажно - митної декларації СМR № 386015 від 11.05.2018 позивач завантажив товар на суму 20542,50 доларів США, який відповідачем не оплачений. Товар вивезено за межі митної території України згідно митної декларації №UА 209180/2017/026875.

Відповідно до специфікації від 26.03.2018 № 36, інвойсу від 26.03.2018 №36/2 та вантажно - митної декларації СМR № 000362 від 18.05.2018 позивач завантажив товар на суму 20295,00 доларів США, який відповідачем не оплачений. Товар вивезено за межі митної території України згідно митної декларації №UА 209180/2017/028602.

Відповідно до специфікації від 21.05.2018 № 37, інвойсу від 21.05.2018 №37/1 та вантажно - митної декларації СМR № 384671 від 22.06.2018) позивач завантажив товар на суму 20 790,00 доларів США, який відповідачем не оплачений. Товар вивезено за межі митної території України згідно митної декларації №UА 209180/2017/037042.

Відповідно до специфікації від 21.05.2018 № 37, інвойсу від 21.05.2018 №37/2 та вантажно - митної декларації СМR № 384667 від 22.06.2018 позивач завантажив товар на суму 19215,00 доларів США, який відповідачем не оплачений. Товар вивезено за межі митної території України згідно митної декларації №UА 209180/2017/037044.

Відповідно до специфікації від 26.06.2018 № 38, інвойсу від 26.06.2018 №38/1 та вантажно - митної декларації СМR № 000381 від 20.07.2018 позивач завантажив товар на суму 19 297,50 доларів США, який відповідачем не оплачений. Товар вивезено за межі митної території України згідно митної декларації №UА 209180/2017/043648.

Відповідно до специфікації від 11.09.2018 № 39, інвойсу від 11.09.2018 №39/1 та вантажно - митної декларації СМR № 000391 від 13.09.2018 позивач завантажив товар на суму 19 743,75 доларів США, який відповідачем не оплачений. Товар вивезено за межі митної території України згідно митної декларації №UА 209180/2017/056938.

Відповідно до специфікації від 11.09.2018 № 39, інвойсу від 11.09.2018 №39/2 та вантажно - митної декларації СМR № 000392 від 15.09.2018 позивач завантажив товар на суму 20542,5 доларів США, який відповідачем не оплачений. Товар вивезено за межі митної території України згідно митної декларації №UА 209180/2017/056940.

За повідомленням позивача заборгованість відповідача становить 157721,25 доларів США.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав договірних зобов`язань щодо своєчасної сплати вартості поставленого товару. Відтак, ПП "Торговий дім "Майола" подав до Господарського суду Львівської області позовну заяву про стягнення з відповідача 157721,25 доларів США основного боргу.

Крім того, керуючись ст. 625 ЦК України, позивач нарахував 2448,97 доларів США 3 % річних та відповідно до п.6.2 контракту 9958,87 доларів США штрафу.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону. Окрім цього, у ч.1 ст.5 вказаного Закону встановлено, що у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

У відповідності до п. 7.3 контракту, до спірних правовідносин, що виникли між сторонами застосовується законодавство України.

Так, у п. 7.2 контракту встановлено, що якщо сторони не можуть дійти згоди, суперечки розглядаються у Господарському суді Львівської області (м.Львів, Україна).

Відтак, вказаний спір підсудний Господарському суду Львівської області.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали контракт № 28/02/17 від 28 лютого 2017 року, у зв`язку із чим набули взаємних прав і обов`язків.

За договором поставки, відповідно до вимог п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивач свої зобов`язання щодо передачі товару за спірним контрактом виконав повністю, що підтверджується копіями специфікацій, інвойсів та вантажно - митних декларацій СМR, долученими до матеріалів справи (оригінали оглянуто судом).

Відповідач оплату за поставлений товар здійснив частково, в результаті утворилась заборгованість в розмірі 157721,25 доларів США.

Відповідач про дійсність отримання товару та проти наявності заборгованості не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.

Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати заборгованості за поставлений товар у розмірі 157721,25 доларів США.

Щодо вимоги про стягнення 2448,97 доларів США 3 % річних суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 373/2054/16-ц зазначено, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Аналогічна норма передбачена ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», зокрема, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування 3% річних, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що вимога про стягнення 2448,97 доларів США - підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 9958,87 доларів США штрафу суд зазначає наступне.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Пунктом 6.2 контракту, зокрема, передбачено, що у випадку порушення строку (терміну) оплати більш ніж на сім днів, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від суми зазначеної в специфікації на конкретну партію товару.

У випадку порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі стягнення штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором штрафу не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України, штраф є формою неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видом штрафної санкції.

Оскільки, п. 6.2 контракту сторонами узгоджено умову про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (штрафу), суд прийшов до висновку задоволити вимогу позивача про стягнення з відповідача 9958,87 доларів США 10% штрафу.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 20282,68 грн витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та третьою ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Розмір витрат, пов`язаних з вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч. 2 ст. 128 ГПК України).

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, при визначенні суми відшкодування, має виходити з критерію реальності витрат та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Розглянувши подані докази та матеріали справи, господарський суд вважає, що заявлені позивачем витрати в частині письмового перекладу та завірення справжності підпису перекладача пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідними для підготовки та розгляду справи, при цьому здійснювалися виключно для виконання судових ухвал та чинного законодавства. Відтак, суд прийшов до висновку стягнути з відповідача на користь позивача 20282,68 грн витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судовий збір покладається на останнього.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

2.Стягнути з Kristi-Trade sh.p.k (Tirane, Kashar, Autostrada Tirane Durres, km5, Godina 57, Zona kadastrale 2105, Nr.pasurise 1170/2, prane Mobileri Ajaks, Albania; NUIS L41805009A) на користь Приватного підприємства "Торговий дім "Майола" (79018, Україна, м. Львів, вул. Городоцька, 155; ідентифікаційний код 79018) 157 721,25 доларів США заборгованості, 2448,97 доларів США 3 % річних, 9958,87 доларів США 10% штрафу, 20282,68 грн витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій та 67115,00грн судового збору.

3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 19.10.2020.

Суддя У.І. Ділай