РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.10.2020Справа № 910/10135/20

За позовом Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пауер Енерджи" (м. Київ)

про визнання договору недійсним

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з`явився

Від позивача: Невкритий В.Ю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пауер Енерджи" про визнання недійсним енергосервісного контракту № 18/1 від 12.06.18., укладеного між позивачем та відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.20. відкрито провадження у справі № 910/10135/20 та призначено підготовче засідання на 03.09.20.

19.08.20. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

28.08.20. позивачем подано відповідь на відзив.

03.09.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 01.10.20.

03.09.20. відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

01.10.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 20.10.20.

Позивач в судове засідання 20.10.20. явку свого повноважного представника не забезпечив, однак 19.10.20. подав клопотання про перенесення судового засідання на інший день.

Подане клопотання обґрунтовано тим, що представники позивача будуть присутніми у судових засіданнях по справам №№ 761/43720/19, 761/12631/20 та 757/36709/18-ц, які призначені на 20.10.20., а адвокат не має змоги з`явитись у зв`язку з довготривалим відрядженням. До клопотання додано скріншоти веб-порталу Судової влади України.

Розглянувши означене клопотання суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на викладене далі.

Приписами частин 1, 2, 3ст. 202 ГПК України унормовано наступне. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

По-перше, позивача належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення судового засідання під фіксацію (протокол) та під розписку.

По-друге, явка сторін не визнавалась обов`язковою.

По-третє, до клопотання не подано доказів на підтвердження обставин неможливості адвоката з`явитися в судове засідання, та доказів на підтвердження того, що всі наявні у позивача представники будуть присутніми в інших судових засіданнях, оскільки:

- не подано доказів перебування адвоката у відрядженні;

- не подано доказів на підтвердження кількості таких представників;

- не вказано, чим участь у справах №№ 761/43720/19, 761/12631/20, призначених на 09:00 та 11:30 години ранку, перешкоджають участі в судовому засіданні по розгляду даної справи по суті, призначеному на 14:10 год.;

- не визначено за яким критерієм пріоритетності позивачем надано перевагу, зокрема, справі № 757/36709/18-ц, в тому числі, але не виключно, доказів того, що у вказаному судовому процесі його явку було визнано обов`язковою.

Отже, за висновками суду неявка позивача не перешкоджає розгляду справи № 910/10135/20 по суті в судовому засіданні 20.10.20.

Відповідач в судовому засіданні 20.10.20. до судових дебатів зазначив, що 20.10.20. подав клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні 20.10.20. відповідач проти позову заперечував.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 20.10.20. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України).

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України.

Як передбачено частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Пред`явлені позовні вимоги про визнання договору недійсним обґрунтовані наступним:

- у відповідності до Закону України «Про запровадження нових інвестиційних можливостей, гарантування прав та законних інтересів суб`єктів підприємницької діяльності для проведення масштабної енергомодернізації» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.15. «Про затвердження примірного енергосервісного договору» об`єктом щодо якого може бути заключено енергосервісний договір може бути державна та комунальна власність;

- для укладення оспорюваного договору не було проведено відкритих торгів, що суперечить ст. 3 Закону України «Про запровадження нових інвестиційних можливостей, гарантування прав та законних інтересів суб`єктів підприємницької діяльності для проведення масштабної енергомодернізації»;

- оспорюваний договір не відповідає типовому, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 21.10.15. «Про затвердження примірного енергосервісного договору», а його стороною може бути лише розпорядних бюджетних коштів, яким не являється позивач;

- для укладення оспорюваного правочину необхідно було проведення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку по вул. Космонавта Комарова, 26 в місті Києві, а позивача, як управителя, було відкликано протоколом від 07.10.18., складеним за результатами загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку по вул. Космонавта Комарова, 26 в місті Києві;

- акти наданих послуг по оспорюваному договору підписано не позивачем, а невідомо ким.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

12.06.18 між позивачем (Замовник) та відповідачем (Виконавець) було підписано та скріплено печатками енергосервісний контракт № 1/18 (далі - Договір), за умовами якого Виконавець взяв на себе зобов`язання здійснити енергосервіс об`єкту енергосервісу (розташований за адресою: м. Київ, проспект Космонавта Комарова, 26), а Замовник взяв на себе зобов`язання оплатити вартість енергосервісу.

Вказаний Договір не містить посилання на те, що на нього розповсюджує свою дію Закон України «Про запровадження нових інвестиційних можливостей, гарантування прав та законних інтересів суб`єктів підприємницької діяльності для проведення масштабної енергомодернізації» та не містить посилання на те, що його укладено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.15. «Про затвердження примірного енергосервісного договору».

При цьому судом враховано, що означений укладено двома господарюючими суб`єктами за взаємною згодою.

В свою чергу Закон України «Про запровадження нових інвестиційних можливостей, гарантування прав та законних інтересів суб`єктів підприємницької діяльності для проведення масштабної енергомодернізації» розповсюджує свою дію на об`єкти державної та комунальної власності. В свою чергу постанову № 845 від 21.10.15. «Про затвердження примірного енергосервісного договору» прийнято Кабінетом Міністрів України на виконання ст. 5 вказаного Закону.

Укладання енергосервісних договорів між господарюючими суб`єктами щодо об`єктів які не є державною або комунальною власністю не заборонено жодним нормативно-правовим актом.

Отже є безпідставними та не приймаються судом доводи позивача про наступне:

- для укладення оспорюваного договору не було проведено відкритих торгів, що суперечить ст. 3 Закону України «Про запровадження нових інвестиційних можливостей, гарантування прав та законних інтересів суб`єктів підприємницької діяльності для проведення масштабної енергомодернізації»;

- оспорюваний договір не відповідає типовому, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 21.10.15. «Про затвердження примірного енергосервісного договору», а його стороною може бути лише розпорядних бюджетних коштів, яким не являється позивач.

Щодо доводів позивача про те, що акти наданих послуг по оспорюваному договору підписано не позивачем, а невідомо ким, суд відзначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем до матеріалів справи не подано жодного доказу, в тому числі і висновку експерта, в порядку ст. 101 ГПК України, які б підтвердили обґрунтовану наявність підстав вважати акти такими, що зі сторони позивача підписані невідомо ким.

Далі, судом враховано, що загальні збори учасників ОСББ «Авіатор Комарова-26», за результатами яких прийнято рішення про відкликання з 01.12.18. управителя - позивача, прийнято 07.10.18., в той час як оспорюваний правочин укладено між позивачем та відповідачем 12.06.18. (раніше ніж відкликано управителя - позивача).

Крім вказаного, позивачем не надано доказів, які б підтверджували, відсутність у нього права на укладення оспорюваного правочину під час перебування ним у статусі управителя майна об`єкту енергосервісу розташованого за адресою: м. Київ, проспект Космонавта Комарова, 26.

Приписами ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповіді на відзив позивач стверджує, що оспорюваний Договір не містить строку його дії, надаючи відповідну копію. Відповідач вказав на те, що пунктом 9.1 Договору сторонами погоджено строк його дії з 12.06.18. по 24.06.24. Судом в судовому засіданні досліджено оригінал енергосервісного контракту № 18/1 від 12.06.18., який містив в його пункті 9.1 строк дії з 12.06.18. по 24.06.24. Іншого оригіналу оспорюваного правочину суду надано не було.

Отже під час розгляду даної справи, судом встановлено, що відносно оспорюваного Договору сторонами узгоджено всі істотні умови, і відповідно він є укладеним.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, у зв`язку з чим позовні вимоги не можна вважати обґрунтованими.

Таким чином позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 26.10.20.

Суддя Т.М. Ващенко