ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2020 р. Справа№ 910/2897/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Поляк О.І.

Дідиченко М.А.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020

у справі № 910/2897/20 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова

до Приватного акціонерного товариства «Київстар»

про стягнення 37 797,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача 37 797,81 грн. недоотриманих позивачем коштів, які складають донараховану індексацію орендної плати за період з лютого 2016 року по лютий 2019 року за договором оренди № 64/2016/КЕВ від 29.02.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2020, повний текст якого складений 16.07.2020, у справі № 910/2897/20 у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:

- обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що ним протягом 2016 року не здійснювалася індексація орендної плати за договором № 64/2016/КЕВ від 29.02.2016 на підставі Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік», однак вказаний закон не містить прямої заборони на проведення індексації, а така індексація прямо передбачена положеннями договору оренди; з огляду на це, позивачем було здійснено перерахунок розміру орендної плати за період з лютого 2016 року по лютий 2019 року та донараховано орендну плату;

- відповідно до ст. 10 Закону України Про оренду державного та комунального майна» (в редакції чинній станом на 2016 рік), однією із істотних умов договору оренди є орендна плата з урахуванням її індексації, проте Законом України від 25.12.2015 «Про Державний бюджет України на 2016 рік» було зупинено на 2016 рік дію норми статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»;

- відповідно до висновків, що викладені у рішеннях Конституційного Суду України від 09.07.2007 №6-рп/2007, від 22.05.2008 №10-рп/2008, законом про держаний бюджет не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, а відтак, прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» не було безумовною підставою для ненарахування індексу інфляції на орендну плату протягом 2016 року, однак, дозволило сторонам в договірному порядку врегульовувати питання щодо нарахування або ненарахування індексу інфляції протягом 2016 року;

- при цьому відповідно до абзацу 4 Додатку № 6-а до спірного договору (який відповідно до пункту 12.1 договору є його невід`ємною складовою частиною), враховуючи, що пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України за 2016 рік» індексація орендної плати на 2016 рік призупинена, позивачем правомірно не здійснювалася індексація орендної плати протягом 2016 року за договором оренди №64/2016/КЕВ від 29.02.2016, а таке донарахування суперечить змісту укладеного договору, оскільки, матеріали справи не містять доказів визнання договору оренди №64/2016/КЕВ від 29.02.2016 недійсним (зокрема в частині положень Додатку №6-а до договору), що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача донарахованої індексації орендної плати за 2016 рік;

- із наявних в матеріалах справи доказів, зокрема листування сторін вбачається, що починаючи з 2017 року орендна плата коригувалась у звичному режимі, відповідно до умов спірного договору, а відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача донарахованої індексації орендної плати за період з 2017 року по 2019 рік не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

При цьому, враховуючи висновки щодо відмови у задоволенні позову по суті спору, суд першої інстанції залишив без розгляду клопотання відповідача про застосування строків позовної давності

Не погоджуючись з рішенням, 10.08.2020 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі № 910/2897/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оспорюване рішення прийнято з істотним порушенням норм матеріального права.

У обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що:

- Законом України від 25.12.2015 «Про Державний бюджет України на 2016 рік» було зупинено на 2016 рік дію норми статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», згідно з якою однією із істотних умов договору оренди є орендна плата з урахуванням її індексації, що свідчить про те, що при укладенні відповідних договорів у 2016 році орендна плата з урахуванням її індексації не є істотними умовами договору оренди, а відтак при укладенні договорів оренди сторони мали право не вказувати як істотну умову договору, індексацію орендної плати;

- у рішеннях Конституційного Суду України від 09.07.2007 №6-рп/2007, від 22.05.2008 №10-рп/2008 викладено висновок про те, що законом про Державний бюджет України не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, а відтак, п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» не може зупиняти дію норми статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в частині індексації орендної плати;

- при винесенні рішення судом першої інстанції не було визначено, що між сторонами було укладено додаткову угоду № 64-1/2019/КЕВ від 21.05.2019 з погодженням істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», в тому числі орендної оплати з урахуванням її індексації, а тому відповідач за спірний період повинен був сплачувати за користування майном орендну плату з врахуванням щомісячного індексу інфляції.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2020 справа № 910/2897/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Поляк О.І., Дідиченко М.А.

Ухвалою від 31.08.2020 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Поляк О.І., Дідиченко М.А.:

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі № 910/2897/20;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 21.09.2020;

- роз`яснено сторонами, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- роз`яснено учасниками, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

23.09.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (направлений до суду 21.09.2020 - примітка суду), в якому відповідач, з посиланням на те, що:

- при укладенні спірного договору сторонами погоджено розрахунок орендної плати та зазначено те, що з урахуванням п. 9 Прикінцевих та положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» індексація орендної плати на 2016 рік призупинена;

- слід критично віднестись до твердження апелянта, що, уклавши до докову угоду № 64-1/2019/КЕВ від 21.05.2019 до спірного договору, відповідач повинен сплачувати індексацію орендної плати за 2016 рік, оскільки дана угода не має зворотної дії в часі, а набуває чинності з моменту її підписання,

просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Станом на 20.10.2020 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді вказаної справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 210 200,00 грн., і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі № 910/2897/20 відкрите 31.08.2020, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався з 16.08.2020, апеляційна скарга має бути розглянута (з урахуванням вихідних днів) по 30.10.2020 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

29.02.2016 позивач як орендодавець та відповідач як орендар уклали договір оренди № 64/2016/КЕВ нерухомого військового майна, розташованого в Львівському гарнізоні за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Тернопільська, 36, військове містечко № 318, буд. № 19 (далі Договір) (а.с. 6-8), відповідно до умов якого позивач передає, а відповідач приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - частину нежитлового приміщення (частина даху) площею 43,0 кв.м. в будівлі № 19 військового містечка № 318, що знаходиться на балансі позивача, розташоване за адресою: м. Львів, вул. Тернопільська, 36, вартість якого визначена на 31.01.2015 за незалежною оцінкою та становить згідно з актом оцінки - 123 283,00 грн. (без ПДВ), відповідно до актуалізованого звіту про оцінку майна станом на 31.08.2015 та згідно з актом оцінки становить 196 391,00 грн. (без ПДВ).

29.11.2016 сторони підписано акт приймання передачі (а.с. 9), яким спірне майно передано відповідачу в орендне користування.

Згідно з п. 3.1 Договору орендна плата встановлена без ПДВ за базовий місяць (серпень 2015 року) на рівні 8 218,34 грн. за результатами конкурсу (домовленості) з урахуванням моніторингу орендної плати на аналогічних об`єктах оренди, але не нижче орендної плати, визначеної на підстав Методики розрахунку орендної плати за держане майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами), яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (серпень 2015) - 6 546,37 грн. (додаток № 6-а).

Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди.

За умовами п. 3.3 Договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць, згідно із законодавством.

Цей договір укладено строком до трьох років, що діє з 29.02.2016 по 26.02.2019 включно (п. 10.1 Договору).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач послався на те, що ним протягом 2016 року не здійснювалася індексація орендної плати за Договором на підставі Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік», однак, вказаний закон не містить прямої заборони на проведення індексації, а така індексація прямо передбачена положеннями Договору оренди, з огляду на що позивачем здійснено перерахунок розміру орендної плати за період з лютого 2016 по лютий 2019 та донараховано орендну плату в сумі 37 797,81 грн.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди), до яких відноситься спірний Договір оренди, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (тут і далі в редакції, яка існувала станом на дату існування спірних правовідносин - примітка суду) відносини щодо оренди державного майна регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи, що спірне майно відноситься до державної власності, відносини щодо його оренди регулюються, в тому числі, і Законом України «Про оренду державного та комунального майна»

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» однією із істотних умов договору оренди є орендна плата з урахуванням її індексації.

Водночас Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» зупинено на 2016 рік дію норми статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Разом з тим, відповідно до висновків, що викладені у рішеннях Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, законом про держаний бюджет не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» не було безумовною підставою для ненарахування індексу інфляції на орендну плату протягом 2016 року, однак, дозволило сторонам в договірному порядку врегульовувати питання щодо нарахування або ненарахування індексу інфляції протягом 2016 року.

Відповідно до п. 10.2 Договору, умови цього договору зберігають силу протягом усього строку дії договору, у тому числі у випадку, коли після його укладення законодавством установлено правила, що погіршують становище відповідача, а в частині зобов`язань відповідача щодо орендної плати - до виконання зобов`язань.

Пунктом 12.1 Договору визначено, що додатки до цього договору є невід`ємною складовою частиною. У вказаному пункті зазначено дванадцять додатків згідно з переліком.

У Додатку № 6-а до Договору (а.с. 11 зворот) сторони погодили розрахунок орендної плати за Договором.

Так, відповідно до абзацу 3 Додатку № 6-а до Договору, орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди на індекс інфляції за період з базового до першого місяця оренди.

Водночас у абзаці 4 Додатку № 6-а до Договору (який відповідно до пункту 12.1 Договору є його невід`ємною складовою частиною - примітка суду) сторони дійшли згоди про те, що, враховуючи п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України за 2016 рік», індексація орендної плати на 2016 рік призупинена.

Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що матеріли справи не містять доказів визнання недійсним абзацу 4 Додатку № 6-а до Договору, вказаний пункт Договору є дійсним, а правовідносини сторін щодо нарахування орендної плати на 2016 рік мають визначитись з урахуванням приписів вказаного абзацу.

Колегія суддів зауважує позивачу на тому, що правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 911/747/17 не може бути застосована до спірних правовідносин через різні обставини у цій справі № 910/2897/20 та справі № 911/747/17, зокрема, через відсутність у справі № 911/747/17 правочину щодо зупинення індексації орендної плати на 2016 рік.

Щодо посилань позивача на положення додаткової угоди № 64-1/2019/КЕВ від 21.05.2019, в якій сторонами не погоджено, що індексація орендної плати на 2016 рік призупинена, колегія суддів зазначає про те, що за змістом п. 2 вказаної угоди вона набирає чинності з моменту її підписання, тобто з 21.05.2019 та, відповідно, не має зворотної дії в часі, а відтак, нарахування орендної плати за 2016 рік з урахуванням її положень не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для індексації орендної плати у 2016 році, оскільки таке донарахування суперечить змісту Договору, а матеріали справи не містять доказів визнання такого договору недійсним (зокрема в частині положень Додатку № 6-а до договору), та, відповідно, для задоволення позовних вимог позивача про стягнення донарахованої індексації орендної плати за 2016 рік.

Щодо вимог позивач про стягнення з відповідача донарахованої індексації орендної плати за період з 2017 року по 2019 рік, колегія суддів зазначає про те, що вказане коригування позивач фактично проводить виходячи з розміру донарахованого розміру індексації орендної плати у 2016 році, правових підстав на що, як встановлено судом, позивач не має, а відтак, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 37 797,81 грн. недоотриманих позивачем коштів, які складають донараховану індексацію орендної плати за період з лютого 2016 року по лютий 2019 року за договором оренди № 64/2016/КЕВ від 29.02.2016.

При цьому, враховуючи висновки щодо відмови у задоволенні позову по суті спору, суд першої інстанції правильно залишив без розгляду клопотання відповідача про застосування строків позовної давності

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі № 910/2897/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України всі судові витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі № 910/2897/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі № 910/2897/20 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/2897/20.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді О.І. Поляк

М.А. Дідиченко