ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020 року м.Дніпро Справа № 904/6081/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач),

судді: Кощеєв І.М., Подобєд І.М.

Секретар судового засідання Крицька Я.Б.

Представники сторін:

від відповідача-1 (скаржника): Чехута В.М.; Кривонос Т.С., ордер серія КС №527560 від 23.03.2020 р.; ордер серія КС №527630 від 29.07.2020 р., адвокати;

від позивача: Терехов А.В., довіреність №б/н від 09.01.2020 р., адвокат;

від інших учасників справи представники не з`явились.

Розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТА-ІМПЕКС" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2020, повне рішення складено 20.03.2020, суддя Панна С.П., у справі №904/6081/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧА СТАЛЬНА КОМПАНІЯ", м.Дніпро

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТА-ІМПЕКС", м.Дніпро

відповідача-2: Публічного акціонерного товариства "Актабанк", м. Дніпро

третя особа-1, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача-1: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кучер Аліна Анатоліївна, м. Дніпро

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Наш Соняшник"

про визнання недійсним договору від 07.11.2014 про розірвання іпотечного договору від 21.09.2012 № 01-1103/Т/1,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧА СТАЛЬНА КОМПАНІЯ" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТА-ІМПЕКС" та до Публічного акціонерного товариства "Актабанк" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача-1 - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кучер Аліни Анатоліївни, третя особа-2 яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1- Товариство з обмеженою відповідальністю "Наш Соняшник", про визнання недійсним договору від 07.11.2014 про розірвання іпотечного договору від 21.09.2012 №01-1103/Т/1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в порушення постанови НБУ №468/БТ грошові кошти не були перераховані на рахунок ПАТ"АКТАБАНК" в грошовій формі, як це вимагалося Національним Банком України, а погашення заборгованості ТОВ " МЕТА-ІМПЕКС" перед ПАТ "АКТАБАНК" було проведено 29.08.2014, 05.09.2014 та 20.08.2014 шляхом здійснення безготівкових внутрішньобанківських проводок (операцій) без надходження грошових коштів на кореспондентський рахунок проблемного банку, через що не було підстав для розірвання іпотечного договору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2020 у справі №904/6081/19 позов задоволено у повному обсязі. Застосовано наслідки недійсності правочинів банківських операцій, шляхом визнання недійсним договору від 07.11.2014 року про розірвання іпотечного договору від 21.09.2012 року № 01-1103/Т/1, укладеного між ПАТ Актабанк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Приходько Ю.В. та ТОВ МЕТА-ІМПЕКС.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТА-ІМПЕКС" витрати по справі в розмірі - 1 921 грн. 00 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз банківських операцій з надання безвідсоткової поворотної допомоги від ТОВ Агротехпоставка та ТОВ Шеффілд Рефракторіс Україна на користь ТОВ МЕТА-ІМПЕКС з подальшою конвертацією у долари США та погашенням кредитної заборгованості за кредитним договором № 01-1103/Т від 21.09.2012 року свідчить про їх нікчемність.

З огляду на зазначене, укладання Договору про розірвання Іпотечного договору за наявності заборгованості за кредитом, передбачає відмову Банку від своїх майнових вимог з метою погашення існуючої заборгованості.

Таким чином, за висновками місцевого суду матеріалами справи підтверджується, що у зв`язку з наявністю непогашеної належним чином кредитної заборгованості ТОВ МЕТА-ІМПЕКС за кредитним договором № 01-1103/Т від 21.09.2012 р., - договір від 07.11.2014 року про розірвання іпотечного договору №01-1103/Т/1 від 21.09.2012 р. було укладено ПАТ Актабанк без належної на те підстави.

Враховуючи доведення матеріалами справи здійснення нікчемних операцій - безготівкових внутрішньобанківських операцій 20.08.2014 р., 29.08.2014 р., 05.09.2014 р. в рахунок погашення кредитної заборгованості, без реального надходження коштів на кореспондентський рахунок проблемного банку шляхом коригування балансу в межах проблемного банку; укладення Договору про розірвання Іпотечного договору від 07.11.2014 року всупереч діючого на момент його укладення законодавства, позовні вимоги визнано такими, що підлягають задоволенню.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеним рішенням господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТА-ІМПЕКС" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду у справі повністю, ухвалити нове рішення по справі, яким в задоволенні позову ТОВ «Виробнича стальна компанія» відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вважає, що ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» і ПАТ «Актабанк» шляхом укладення Договору від 07.11.2014р. про розірвання іпотечного договору №1103/Т/1 від 21.09.2012р. реалізували своє право припинити свої цивільні права та обов`язки, встановлені іпотечним договором №1103/Т/1 від 21.09.2012р., за взаємною домовленістю, що відповідає нормам чинного законодавства, а також передбачено пунктом 6.2 Розділу 6. «Термін дії договору» Іпотечного договору №1103/Т/1 від 21.09.2012р.

На думку скаржника, питання наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором не має правового значення при досягненні сторонами договору іпотеки, укладеного для забезпечення кредитних зобов`язань, згоди про розірвання такого договору іпотеки.

Як зауважено скаржником, в порушення вимог п.п.5, 8 ч.4 ст.238 ГПК України суд першої інстанції не вказав у рішенні відповідні доводи ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС», викладені у заявах по суті спору, не надав їм оцінки, не застосував при вирішенні спору положення ст.ст.6, 598, 604, 626, 627, 651, 653 ЦК України, а також ст.ст.2, 3 Закону України «Про іпотеку» і не мотивував їх незастосування, не дослідив загальні принципи цивільного законодавства, які дозволяють сторонам будь-якого цивільно-правового договору, в тому числі, договору іпотеки розірвати його за взаємною, нічим не обумовленою, згодою, що призвело до прийняття неправильного рішення у справі.

Судом першої інстанції в порушення ст.86 ГПК України не надано жодної оцінки наявному у справі доказу - змісту пункту 6.2 Розділу 6. «Термін дії договору» Іпотечного договору №1103/Т/1 від 21.09.2012 p., в якому сторони прямо передбачили можливість розірвання договору за їх згодою достроково, тобто, незалежно від наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором на момент такого розірвання.

Також суд першої інстанції в порушення ст.86 ГПК України не надав належної оцінки іншому доказу - договору від 07.11.2014 р. про розірвання Іпотечного договору №1103/Т/1 від 21.09.2012 p., в якому відсутні будь-які посилання на будь-які додаткові підстави чи передумови його розірвання окрім досягнення взаємної згоди.

Скаржником зауважено, що в матеріалах справи відсутня Постанова НБУ від 07.08.2014 року №468/БТ, на яку посилається суд першої інстанції, як на підставу встановлення цілої низки обставин тз фактів. Крім того, в матеріалах справи відсутні повідомлення про нікчемність правочинів, відповідь на повідомлення про нікчемність правочинів та повідомлення - вимогу про погашення заборгованості, а також будь-які докази їх відправлення.

За твердженням скаржника, в порушення вимог ст.ст. 73, 76, 77, 86 ГПК України суд першої інстанції виклав у своєму рішенні висновки щодо встановлення факту, змісту та наслідків господарських, бухгалтерських та банківських операцій щодо надання фінансової допомоги між ТОВ «Агротехпоставка» та ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС», ТОВ «Шеффілд Рефракторіс Україна» та ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС», щодо придбання іноземної валюти та погашення кредитної заборгованості між ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» та ПАТ «Актабанк», в тому числі, про розмір начебто наявної заборгованості ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС», за відсутності у справі доказів, на підставі яких можна було б встановити зазначені в рішенні обставини, встановити стан виконання кредитних зобов`язань ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС», наявність чи відсутність кредитної заборгованості перед ПАТ «Актабанк» на будь-який момент часу тощо.

Крім того, суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки наявному у справі доказу - кредитному договору №01-1103/Т від 21.09.2І012 року, а також не застосував при вирішенні спору п.7.1.3 ст.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», в результаті чого дійшов помилкового висновку про необхідність надходження на кореспондентський рахунок ПАТ «Актабанк» коштів сплачених ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» на погашення кредитної заборгованості. Також, суд першої інстанції не врахував того, що обставини господарських, бухгалтерських та банківських операцій щодо надання фінансової допомоги, в тому числі, про розмір начебто наявної заборгованості ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС», не входять до предмету доказування правомірності розірвання іпотечного договору між ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» та ПАТ «Актабанк» за згодою сторін.

Скаржник вважає, що відповідно до свого змісту вказаний Протокол №132 не є первинним документом чи документом регістрів обліку банку щодо вчинених банківських операцій, як і Наказ №189 від 04.10.2017 p., є внутрішнім документом банку, який містить суб`єктивну думку співробітників банку щодо певних фактів та змісту господарських та банківських операцій, які при вирішенні відповідного спору мають досліджуватись судом відповідно до вимог процесуального законодавства на підставі відповідних допустимих доказів.

Судом першої інстанції не враховано того, що обставини проведення банком перевірки правочинів на предмет їх нікчемності, не входять до предмету доказування правомірності розірвання іпотечного договору між ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» та ПАТ «Актабанк» за згодою сторін.

Суд першої інстанції при винесенні рішення не застосував до спірних правовідносин положення ст.ст. 202, 204, 626, 1046, 1054, 1066, 1068 ЦК України, не з`ясував правову природу банківських операцій, визнаних нікчемними, в результаті чого дійшов помилкового висновку про можливість застосування ознак нікчемності правочинів, передбаченйх. ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», до банківських операцій, вчинених на виконання дійсних правочинів.

На думку скаржника, суд першої інстанції визнав недійсним оспорюваний договір в якості застосування наслідку нікчемності окремих банківських операцій, в той час як таких вимог з таких підстав Позивачем не заявлялось.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.2, 14, 162, 237 ГПК України ухвалив рішення, про яке Позивач не просив, з підстав, які не зазначалися Позивачем в позовній заяві.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, оскільки останній вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та таким, що винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У свою чергу доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та такими, що не спростовують висновки рішення суду першої інстанції з огляду на наступне:

- уповноважена особа Фонду не наділена повноваженнями укладати договори про розірвання договору іпотеки, оскільки договір про розірвання договору іпотеки не відноситься до договорів, які необхідні для забезпечення операційної діяльності банку та не є банківською операцією. Договір про розірвання договору іпотеки також не є збитковим. Крім того, Рішення про необхідність розірвання договору уповноваженою особою не приймалось. Висновок уповноваженого підрозділу банку/експерта, фахівця, аудитора тощо про необхідність розірвання іпотечного договору не існує. Тож, суд першої інстанції належним чином дослідив усі матеріали справи, у тому числі й іпотечний договір від 21.09.2012 № 01-1103/Т/1 і прийшов до вірного висновку;

- посилання на постанову НБУ № 468/БТ від 07.08.2014 року йдеться у протоколі перевірки правочинів № 132 від 04.11.2017 року, який доданий до позовної заяви, та існування якого визнано ПАТ «Актабанк» у своєму відзиві. У суді першої інстанції ТОВ « МЕТА-ІМПЕКС» жодним чином не заперечував про існування постанови НБУ. Крім того, факти, які наведені у Постанові НБУ, та факт існування самої Постанови неодноразово підтверджено низкою судових рішень, зокрема: Постанова Верховного суду України від 22.01.2020 року у справі №805/2223/15-а, Постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019 року у справі № 820/3186/18;

- ТОВ « МЕТА-ІМПЕКС» визнало факт існування Постанови НБУ від 07.08.2014 року, Протокол перевірки від 04.11.2017 року, факт направлення повідомлення про нікчемність, а також відповідь ТОВ « МЕТА-ІМПЕКС» на таке повідомлення, факт здійснення банківських операцій з надання фінансової допомоги між ТОВ «Мета-Імпекс» та ТОВ «Агротехпоставка», ТОВ « МЕТА-ІМПЕКС» та ТОВ «Шеффілд рефракторіс Україна», що підтвержується матеріалами справ №904/4166/18, 904/1875/18. В матеріалах даної справи є підтверждення того, що суддею направлялися запити до суддів господарського суду Дніпропетровської області з метою ознайомлення з матеріалами цих справ та їх дослідження;

- відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Отже, незалежно від заявлених вимог позивачем, суд може самостійно застосувати наслідки недійсності правочину. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про застосування наслідків недійсності правочинів у вигляді визнання недійсним договору про розірвання іпотечного договору.

Від скаржника надійшла відповідь на відзив, в якому останній, зокрема посилається на наступні обставини:

- основною підставою для розірвання договору чинне цивільне законодавство вважає саме і «лише» згоду сторін, але допускає наявність альтернативних, додаткових, встановлених договором або законом підстав для розірвання договору, які, в той же час, не спростовують можливості розірвання договору за згодою сторін;

- наявність чи відсутність заборгованості за кредитним договором не мас значення для розірвання сторонами договору іпотеки за взаємною згодою відповідно до загальних принципів цивільного законодавства, а протилежні висновки ТОВ «ВСК», викладені у відзиві на апеляційну скаргу, є наслідком помилкового тлумачення положень чинного законодавства;

- посилання ТОВ «ВСК» у відзиві (абз.28) на те, що факти, які наведені в Постанові НБУ та факт існування самої Постанови, не потребують доказуванню у справі №904/6081/19, через їх встановлення в якихось інших справах, не грунтуються на положеннях ст.75 ГПК України, оскільки вказані у відзиві судові справи мають зовсім інший склад сторін, ніж у справі №904/6081/19;

- проведення перевірки правочинів ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» на предмет їх нікчемності на стадії ліквідації ПАТ «Актабанк», а також складення за її наслідками Протоколу №132 та Наказу №189 суперечить нормам чинного законодавства, вказані документи не можуть вважатися допустимими і достовірними доказами відповідно до ст.ст. 77, 78 ГПК України, а викладені в цих документах дані не можуть використовуватись судом для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи;

- доводи відзиву ТОВ «ВСК» про те, що у зв`язку з відсутністю на кореспондентському рахунку банку грошових коштів неможливо було виконати зобов`язання ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» із погашення кредитної заборгованості, не відповідають наявним в матеріалах справи доказам, зокрема, кредитному договору, який не передбачає проведення погашення кредитної заборгованості з використанням кореспондентського рахунку банку, а виключно шляхом перерахування грошових коштів з рахунку ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» на відповідні рахунки банку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.04.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою. У зв`язку з встановленням на період дії карантинних заходів на території України тимчасово особливого режиму роботи Центрального апеляційного господарського суду на виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" зі змінами, враховуючи Рекомендації Ради суддів України викладених у листі № 9рс-186/20 від 16 березня 2020 року, на виконання рішення зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду, оформленого протоколом зборів суддів № 1 від 17.03.2020 та рішення зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду, оформленого протоколом зборів суддів № 3 від 31.03.2020, судове засідання не призначалось.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.06.2020 розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 02.07.2020 на 14:00 год.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Кузнецоваї І.Л., на підставі розпорядження керівника апарату щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2020, визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чус О.В., суддів - Подобєд І.М., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.07.2020 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТА-ІМПЕКС" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2020 у справі №904/6081/19 колегію суддів у складі головуючого судді - Чус О.В., суддів - Подобєд І.М., Кощеєв І.М..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.07.2020 розгляд апеляційної скарги відкладено на 30.07.2020 год.

30.07.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 03.09.2020 р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.07.2020 Клопотання ТОВ "ВИРОБНИЧА СТАЛЬНА КОМПАНІЯ" від 30.07.2020 про витребування доказів залишено без задоволення. Повідомлено учасників справи про судове засідання у справі, яке відбудеться 03.09.2020р.

03.09.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 01.10.2020 р.

01.10.2020 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови по справі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Право власності за ТОВ МЕТА-ІМПЕКС на Об`єкт нерухомого майна було зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером 25952284. Дата внесення запису 25.12.2008 року.

12.09.2012р. між ТОВ МЕТА-ІМПЕКС та ПАТ АКТАБАНК було укладено Кредитний договір № 01-1103/Т (далі - Кредитний договір).

На забезпечення виконання вказаного договору між ТОВ МЕТА-ІМПЕКС та ПАТ АКТАБАНК був укладений Іпотечний договір №01-1103/Т/1 від 21.09.2012 року (далі -Іпотечний договір).

Відповідно до п.1.2. Іпотечного договору, на забезпечення виконання Основного зобов`язання Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме:

- Виробничий будинок літ. Г-2, будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, буд. 156г.

Також на забезпечення виконання зобов`язань за кредитом сторони уклали наступні правочини:

- Договір поруки № 01-1103Т/2 від 21.09.2012 р., укладений між ПАТ Актабанк та ТОВ Агротехпоставка, на суму 102 804, 37 дол. США;

- Договір поруки № 01-1103Т/3 від 21.09.2012 р., укладений між ПАТ Актабанк та ОСОБА_1 на суму 102 804, 37 дол. США;

- Договір поруки № 01-1103Т/4 від 21.09.2012 р., укладений між ПАТ Актабанк та ОСОБА_2 на суму 102 804, 37 дол. США;

- Договір поруки № 01-1103Т/5 від 21.09.2012 р., укладений між ПАТ Актабанк та ОСОБА_3 на суму 102 804, 37 дол. США;

- Договір поруки № 01-1103Т/6 від 21.09.2012 р., укладений між ПАТ Актабанк та ОСОБА_4 на суму 102 804, 37 дол. США;

- Договір застави (обладнання) № 01-1103Т/7 від 05.05.2014 р., укладений між ПАТ Актабанк та ТОВ МЕТА-ІМПЕКС на суму 98 393, 00 грн.

Постановою Національного банку України № 468/БТ від 07.08.2014 року Публічне акціонерне товариство Актабанк віднесено до категорії проблемних, зазначено що матеріалами позапланової інспекційної перевірки, яка розпочата 30 липня 2014 року згідно розпорядження НБУ № 450-р встановлено невиконання ПАТ Актабанк вимог клієнтів, строк яких настав п`ять і більше днів тому. Також, зазначеною постановою було зобов`язано ПАТ Актабанк протягом 180 днів з дня її прийняття приймати погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями ПАТ Актабанк, тільки в грошовій формі, крім випадків набуття права власності на об`єкти застави за наданими кредитами та іншими вкладними операціями ПАТ Актабанк, не вивільняти отримане ПАТ Актабанк забезпечення за кредитними операціями до часу повного погашення позичальниками заборгованості, а в разі потреби приймати додаткове забезпечення, не надавати власникам/учасникам ПАТ Актабанк, які прямо або опосередковано володіють п`ятьма і більше відсотками статутного капіталу ПАТ Актабанк чи права голосу придбаних акцій ПАТ Актабанк (у тому числі пов`язаними особами банку), активів у будь-якій формі (майно, кошти, будь-які операції з векселями, право уступки вимоги боргу, факторинг, гарантії, порука за кредиторів банку тощо), не здійснювати дострокового повернення коштів вкладникам та іншим кредиторам, не приймати як забезпечення за кредитами майнові права на вклади (депозити) юридичних та фізичних осіб.

07.11.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Актабанк» Приходько Юлії Вікторівни та Товариством з обмеженою відповідальністю МЕТА-ІМПЕКС було укладено договір про розірвання іпотечного договору № 01-1103/Т/1, посвідченого 21.09.2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучер А.А. за реєстровим № 5144.

26.12.2014 року між ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» та ТОВ «НАШ СОНЯШНИК» був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» (Продавець) продало, а ТОВ «НАШ СОНЯШНИК» (Покупець) придбало частину Об`єкта нерухомого майна, а саме: 5/100 часток виробничого будинку (літ Г-2), будівель та споруд за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 156г, площею 636 кв.м.

Протоколом № 132 від 04.10.2017 року засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом №25 від 30.06.2017 року, при кредитуванні ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» за кредитним договором № 01-1103/Т від 21.09.2012 р. встановлено наступне:

1) Відповідно до виписки ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» по рахунку НОМЕР_1 встановлено, що 01.08.2014 року та 14.08.2014 року товариству в межах проблемного банку надійшли грошові кошти від ТОВ «Агротехпоставка» за договором про надання возвратної фінансової допомоги на суму 14 950, 00 грн. та 37 800,00 грн.

20.08.2014р. за рахунок отриманих від контрагента коштів (фінансової допомоги) та їх конвертацію в іноземну валюту були сплачені відсотки за кредитним договором № 01-1103/Т від 21.09.2012 р. у сумі 1 046, 65 дол. США та частково погашена заборгованість за кредитним договором у сумі 4 173,49 дол. США (списання коштів провадилося на підставі п.7.6 кредитного договору, згідно сл.записки від 20.08.2014р.).

2) Відповідно до виписки ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» по рахунку НОМЕР_1 , встановлено, що 28.08.2014 року та 29.08.2014 року та 01.09.2014 року товариству в межах проблемного Банку надійшли грошові кошти від ТОВ «Шеффілд Рефракторіс Україна» за двома договорами про надання возвратної фінансової допомоги на суму 1 000 000, 00 грн. та 49 000, 00 грн. (всього на загальну суму 1 049 000, 00 грн.)

Внаслідок чого, 29.08.2014 р. за рахунок отриманих від контрагента коштів (фінансової допомоги) та їх конвертацію в іноземну валюту було придбано 70 000,00 доларів США, за рахунок яких були сплачені відсотки за кредитним договором № 01-1103/Т від 21.09.2012р. у сумі 9 892,00 дол. США та частково погашена заборгованість за кредитним договором в сумі 59 123, 54 дол. США.

3) Відповідно до виписки ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» по рахунку НОМЕР_1 , встановлено, що 01.09.2014 року товариству в межах проблемного Банку надійшли грошові кошти від ТОВ «Шеффілд Рефракторіс Україна» за договором про надання возвратної фінансової допомоги на суму 49 500, 00 грн.

Внаслідок чого, 02.09.2014р. за рахунок отриманих від контрагента коштів (фінансової допомоги) та їх конвертацію в іноземну валюту було придбано 5 189, 93 доларів США, за рахунок яких були сплачені відсотки за кредитним договором № 01-1103/Т від 21.09.2012 р. у сумі 7, 96 дол. США та частково погашена заборгованість за кредитним договором в сумі 5 181, 97 дол. США.

Таким чином, комісія вирішила затвердити результати перевірки, якою виявлено наступні правочини (договори), що є нікчемними згідно п.п. 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб:

- Правочину (Банківської операції) від 20.08.2014 р. про перерахування коштів у сумі 1 046, 65 дол. США з рахунку НОМЕР_2 на рахунок НОМЕР_3 в рахунок погашення кредитної заборгованості ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» за кредитним договором № 01-1103/Т від 21.09.12;

- Правочину (Банківської операції) від 20.08.2014 р. про перерахування коштів у сумі 4 173, 49 дол. США з рахунку НОМЕР_2 на рахунок НОМЕР_4 в рахунок погашення кредитної заборгованості ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» за кредитним договором №01-1103/Т від 21.09.2012р. призначення платежу списання на підставі п.7.6 кр. Договору №01-1103/Т від 21.09.2012, згідно сл. записки від 20.08.2014 р.;

- Правочину (Банківської операції) від 29.08.2014 р. про перерахування коштів у сумі 70 000, 00 дол. США з рахунку НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_5 в рахунок погашення кредитної заборгованості ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» за кредитним договором № 01-1103/Т від 21.09.12;

- Правочину (Банківської операції) від 05.09.2014 р. про перерахування коштів у сумі 5 189, 93 дол. США, з рахунку НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_5 в рахунок погашення кредитної заборгованості ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» за кредитним договором № 01-1103/Т від 21.09.12р.

Наказом № 189 від 04.10.2017 року уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Куліша В.М. було доручено головному бухгалтеру Банку поновити у бухгалтерському обліку Банку за рахунками для обліку кредитів (згідно з Планом рахунків бухгалтерського обліку банків України) кредитну заборгованість ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» за кредитним договором № 01-1103/Т від 21.09.2012 р.

04.10.2017 року уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кулішем В.М. було направлено Повідомлення про нікчемність правочинів на адресу ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС».

25.10.2017 року ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» направлено відповідь на повідомлення про нікчемність правочинів, в якому зазначалось, що заборгованість ним була погашена.

12.03.2018 року ПАТ Актабанк на адресу ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» направлено повідомлення вимогу про погашення заборгованості.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 08.06.2018 року Державним реєстратором КП Бюро державної реєстрації Пробачай А.В. здійснено наступні записи в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про:

- припинення права власності на 5/100 часток на об`єкт нерухомості за ТОВ «Наш Соняшник»;

- припинення права власності на 95/100 часток на об`єкт нерухомості за ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС»;

- про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості за ПАТ Актабанк, підстава повідомлення-вимога про сплату заборгованості від 12.03.2018 року, іпотечний договір 01-1103/Т1 від 21.09.2012 року.

13.08.2018 року було проведено електронний аукціон з продажу майна Відповідача-2, яке на час аукціону належало йому на праві власності. Переможцем електронних торгів був оголошений Позивач, оскільки запропонував найбільшу ціну за лот виробничий будинок літ. Г-2, будівлі та споруди. Вказане підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-07-23-000159-b.

22.08.2018 року Позивач перерахував на користь Відповідача-2 грошові кошти, що складають вартість лоту в повному обсязі, а саме 4 990 800,00 грн.

27.08.2018 року між Позивачем та Відповідачем-2 було підписано та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна, договір зареєстровано в реєстрі № 1805, а також відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на майно було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 27642748.

27.08.2018 року майно було передано від Відповідача-2 до Позивача за актом приймання-передачі нерухомого майна.

ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» вважає себе власником спірного майна, посилаючись на договір про розірвання іпотечного договору. Враховуючи те, що вказаний договір, яким розірвано іпотечний договір є чинним, ПАТ Актабанк не мав права задовольняти свої вимоги за кредитним договором шляхом реєстрації права власності на виробничий будинок, що перебував в іпотеці. Саме такими обставинами ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» обґрунтовує свої позовні вимоги у справі №904/1875/19, звертаючись з позовом до ПАТ Актабанк, Державного реєстратора КП "Бюро державної реєстрації" Пробачай Андрія Віталійовича, КП "Бюро державної реєстрації", Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Юлії Олександрівни, ТОВ "Виробнича стальна компанія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ТОВ "Наш Соняшник", про скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Крім того, на розгляді господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа № 904/4166/18 за позовом ТОВ "Виробнича стальна компанія", до ТОВ "МЕТА-ІМПЕКС", ТОВ "Наш Соняшник", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ПАТ "Актабанк", про визнання права власності на нерухоме майно, придбане на електронному аукціоні та за заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ТОВ "Наш Соняшник", ТОВ "Виробнича стальна компанія", ПАТ "Актабанк" про визнання права власності.

Отже, у зв`язку з невизнанням та оспорюванням права власності позивача на спірне майно з боку ТОВ " МЕТА-ІМПЕКС", та відсутності підстав для розірвання іпотечного договору, позивач звернувся з позовом про визнання недійсним договору від 07.11.2014 про розірвання іпотечного договору від 21.09.2012 № 01-1103/Т/1.

Так, підставою для звернення Позивачем до суду стало порушення права власності Позивача на об`єкт спірного нерухомого майна, придбаного на аукціоні в рамках процедури ліквідації ПАТ Актабанк. У свою чергу, спірний об`єкт нерухомості перейшов у власність ПАТ Актабанк на підставі договору іпотеки, що був укладений з Відповідачем-1.

Відповідач-1 не визнає право власності Позивача, оскільки вважає незаконним перехід права власності на вказаний об`єкт від нього до ПАТ Актабанк та його подальший продаж на аукціоні Позивачу, за умови існування договору про розірвання іпотечного договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору є вимоги позивача визнати недійсним договір від 07.11.2014 про розірвання іпотечного договору від 21.09.2012 № 01-1103/Т/1.

Суд першої інстанції встановив, що позивач не є стороною оспорюваного правочину, втім позов поданий з метою захисту прав позивача на нерухоме майно, яке є предметом цього правочину, власником якого себе вважає позивач.

Колегія суддів вважає передчасними висновки місцевого суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, виходячи з наступного.

За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

У цьому висновку Суд спирається на подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17, від 14.06.2019 у справі №910/6642/18.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача права або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

У цій справі, позивач звернувся з вимогою про визнання недійсним договору від 07.11.2014 про розірвання іпотечного договору від 21.09.2012 № 01-1103/Т/1. При цьому, судом першої інстанції встановлено, що позивач не є стороною оспорюваного договору, однак, вважає себе власником майна, яке є предметом цього договору.

За твердженням позивача визнання недійсним договору про розірвання іпотечного договору є єдиним способом захисту невизнаних та оспорюваних прав позивача.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Отже, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

При цьому, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Таким чином, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 20 Господарського кодексу України одним зі способів захисту цивільного права є визнання правочину недійсним.

Згідно з частиною 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України зазначено, що вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Статтею 216 Цивільного кодексу України передбачено загальні наслідки недійсності правочину - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, яке існувало до укладання правочину. Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину, тобто має місце двостороння реституція.

Згідно зі статтею 236 Цивільного кодексу України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності, зокрема, стаття 387 цього Кодексу надає право власнику витребувати майно із чужого незаконного володіння. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З урахуванням викладених норм, права особи, яка вважає себе власником майна, і наміри якої не зводяться лише до того, щоб предмет правочину перебував у власності однієї із сторін правочину, не підлягають захисту шляхом подання позову про визнання недійсними правочинів щодо відчуження цього майна, з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 Цивільного кодексу України. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову (оскільки застосування правового механізму, передбаченого статтею 388 Цивільного кодексу України, можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно; наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є повернення майна із незаконного володіння).

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.12.2012 у справі № 56/68.

Крім того, необхідно зазначити, що за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 (провадження №12-304гс18).

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до статті 3 цього Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 26, 27, 37, 38 вказаного Закону, свідчить про те, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків та інших осіб рішення, а з іншого - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами.

За статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд (уповноважена особа) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до частин третьої статті 38 цього Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без установлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним узяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 цього Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

До того ж, колегія суддів зазначає, що відповідно до протоколу № 132 від 04.10.2017 засідання комісії з перевірки правочинів ( інших договорів) за кредитними операціями при кредитуванні ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» за кредитним договором № 01-1103/Т від 21.09.2012 виявлено наступні правочини (договори), що є нікчемними згідно п.п. 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб:

- правочин (Банківської операції) від 20.08.2014 р. про перерахування коштів у сумі 1 046, 65 дол. США з рахунку НОМЕР_2 на рахунок НОМЕР_3 в рахунок погашення кредитної заборгованості ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» за кредитним договором № 01-1103/Т від 21.09.12;

- правочин (Банківської операції) від 20.08.2014 р. про перерахування коштів у сумі 4 173, 49 дол. США з рахунку НОМЕР_2 на рахунок НОМЕР_4 в рахунок погашення кредитної заборгованості ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» за кредитним договором №01-1103/Т від 21.09.2012р. призначення платежу списання на підставі п.7.6 кр. Договору №01-1103/Т від 21.09.2012, згідно сл. записки від 20.08.2014 р.;

- правочин (Банківської операції) від 29.08.2014 р. про перерахування коштів у сумі 70 000, 00 дол. США з рахунку НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_5 в рахунок погашення кредитної заборгованості ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» за кредитним договором № 01-1103/Т від 21.09.12;

- правочин (Банківської операції) від 05.09.2014 р. про перерахування коштів у сумі 5 189, 93 дол. США, з рахунку НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_5 в рахунок погашення кредитної заборгованості ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» за кредитним договором № 01-1103/Т від 21.09.12р.

Колегією суддів апеляційної інстанції зазначається, що вказаною комісією не вирішувалося питання щодо нікчемності договору від 07.11.2014 року про розірвання іпотечного договору № 01-1103/Т/1. До того ж, у тексті договору про розірвання іпотечного договору № 01-1103/Т/1 від 07.11.2014 року відсутні будь-які посилання на банківські операції по перерахуванню коштів від 20.08.2014 р. у сумі 1 046, 65 дол. США з рахунку НОМЕР_2 на рахунок НОМЕР_3 в рахунок погашення кредитної заборгованості ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» за кредитним договором № 01-1103/Т від 21.09.12; від 20.08.2014 р. у сумі 4 173, 49 дол. США з рахунку НОМЕР_2 на рахунок НОМЕР_4 в рахунок погашення кредитної заборгованості ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» за кредитним договором №01-1103/Т від 21.09.2012р. призначення платежу списання на підставі п.7.6 кр. Договору №01-1103/Т від 21.09.2012, згідно сл. записки від 20.08.2014 р.; від 29.08.2014 р. про перерахування коштів у сумі 70 000, 00 дол. США з рахунку НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_5 в рахунок погашення кредитної заборгованості ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» за кредитним договором № 01-1103/Т від 21.09.12; від 05.09.2014 р. про перерахування коштів у сумі 5 189, 93 дол. США, з рахунку НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_5 в рахунок погашення кредитної заборгованості ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» за кредитним договором № 01-1103/Т від 21.09.12р.

Колегія суддів зазначає, що укладання договору і спосіб його виконання не є тотожним. Проведення банком операцій із перерахування коштів з рахунку на рахунок не є правочином у розумінні положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а є його виконанням, оскільки здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремих правочинів, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку.

З огляду на викладене, безпідставним є висновок суду першої інстанції про застосування наслідків недійсності правочинів банківських операцій, шляхом визнання недійсним договору від 07.11.2014 року про розірвання іпотечного договору від 21.02.2012 року № 01-1103/Т/1, укладеного між ПАТ «Актабанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Приходько Ю.В. та ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС». Отже, наведені обґрунтування недійсності договору про розірвання іпотечного договору у зазначеному випадку не отримали підтвердження.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Слід звернути увагу на обставину що вирішуючи спір Господарський суд вийшов за межі позовних вимог, так позивач звертався до суду із позовною вимогою визнати недійсним договір від 07.11.2014 року про розірвання іпотечного договору від 21.02.2012 року № 01-1103/Т/1, а суд першої інстанції поза межами змісту позовних вимог задовольнив позов застосував наслідки недійсності правочинів банківських операцій, шляхом визнання недійсним договору від 07.11.2014 року про розірвання іпотечного договору від 21.09.2012 року № 01-1103/Т/1, укладеного між ПАТ Актабанк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Приходько Ю.В. та ТОВ МЕТА-ІМПЕКС.

Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, в її постановах від 16 травня 2018 року у справі №910/24198/16 (провадження № 12-15гс18), від 04 липня 2018 року у справі №819/353/16 (провадження № 11-163апп18) та від 05 грудня 2018 року у справі №826/23064/15 (провадження № 11-1080апп18), від 27 лютого 2019 року у справі №826/8273/16(провадження № 11-775ас18) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах, Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 05.06.2020 у справі № 920/653/18.

З огляду на викладене визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом попередньої інстанції, в даному випадку позивачем заявлено вимогу про визнання недійсними правочину, укладеному між ТОВ «МЕТА-ІМПЕКС» та ПАТ «АКТАБАНК», щодо майна, власником якого позивач вважає себе.

Однак, як зазначено вище, недійсний правочин не створює інших юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, відтак, визнання недійсним оспорюваного правочину у даній справі не стане передумовою для виникнення у позивача права власності на нерухоме майно, як помилково вважає позивач.

Враховуючи викладене, обраний позивачем спосіб захисту прав власника майна наведеним положенням цивільного законодавства не відповідає, а отже не є ефективним в розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм, встановлених обставин справи, з огляду на те, що позивачем у даній справі невірно обрано спосіб захисту свого права, колегія суддів приходить висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оскаржуваного правочину та відмову у задоволенні позову.

Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно положень пунктів 3 і 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення.

З підстав невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення.

Судові витрати.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача.

В зв`язку із скасуванням рішення місцевого господарського суду та задоволенням апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТА-ІМПЕКС" задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2020 у справі №904/6081/19 скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧА СТАЛЬНА КОМПАНІЯ", м.Дніпро на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТА-ІМПЕКС", м.Дніпро витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2881 грн.50 коп.

Видачу наказів згідно зі статті 327 Господарського процесуального кодексу України доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22.10. 2020р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.М. Подобєд