УХВАЛА

20 жовтня 2020 року

м. Київ

Справа № 922/423/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на рішення Господарського суду Харківської області від 19.06.2019 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 у справі

за позовом Харківської міської ради

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення 6 220 348,04 грн

(у судовому засіданні взяли участь представник позивача - Коваль Г. Ю. та представник відповідача - Бєлєвцова О. С.).

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Харківська міська рада (далі - міськрада) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі - ПАТ "Укргазвидобування") (згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Статуту найменування юридичної особи - Акціонерне товариство "Укргазвидобування", організаційно-правова форма - приватне акціонерне товариство) про стягнення на підставі статей 1212-1214 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 6 220 348,04 грн за використання без достатніх правових підстав (без укладення договору оренди) у період з 01.04.2016 по 31.01.2019 земельної ділянки площею 0,7948 га по вул. Залютинській, буд. 49 у м. Харкові (далі - спірна земельна ділянка), на якій розташоване нерухоме майно відповідача та яка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Харкова (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 10.04.2019, яка ухвалою господарського суду Харківської області від 12.04.2019 прийнята до розгляду). За твердженнями позивача, внаслідок зазначених дій відповідача територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід у заявленому розмірі від здачі земельної ділянки в оренду.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.06.2019 у справі № 922/423/19 (суддя Калініченко Н. В.), залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 (Зубченко І. В. - головуючий, судді Медуниця О. Є., Радіонова О. О.) позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ПАТ "Укргазвидобування" на користь міськради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 2 062 978,84 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ураховуючи те, що спірна земельна ділянка була сформована як об`єкт цивільних прав 26.02.2018 та позивачем здійснено розрахунок розміру безпідставно збережених коштів на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22.03.2019 № 612/0/45-19, місцевий господарський дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 2 062 978,84 грн (за період з 26.02.2018 по 31.01.2019) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У решті позовних вимог у частині стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 4 157 369,20 грн суд відмовив з огляду на те, що позивачем проведене дане нарахування до формування земельної ділянки як об`єкта цивільного права (за період з 01.04.2016 по 25.02.2018).

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Харківської області від 19.06.2019 і постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 у справі № 922/423/19, ПАТ "Укргазвидобування" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову в частині задоволення позовних вимог скасувати, прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в сумі 2 062 978,84 грн відмовити.

За змістом касаційної скарги її подано на підставі положень пунктів 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 08.02.2020) (далі - ГПК України).

В обґрунтування підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник наголошує на неправильному застосуванні судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме положень частини 3 статті 46 ГПК України. Так, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували зазначені норми права, без урахування правових позицій, викладених Верховним Судом у справах № 910/9673/17 (постанова від 13.03.2018), № 910/21717/17 (постанова від 16.01.2019) та № 910/19331/17 (постанова від 04.09.2018).

Скаржник наголошує, що суди попередніх інстанцій помилково визнали заяву позивача подану 10.04.2018, як заяву про збільшення позовних вимог, оскільки позов у редакції від 10.04.2019 обґрунтовано зовсім іншими обставинами і доказами, ніж первісний позов. Зокрема, у первісному позові зазначено про несформовану земельну ділянку, що не є об`єктом цивільних прав площею 0,4587 га, а у заяві від 10.04.2019 позивач зазначає сформовану земельну ділянку із відповідним кадастровим номером, що є об`єктом цивільних прав, площею - 0,7948 га. На думку скаржника, в цьому разі має місце подання міськрадою 10.04.2019 нового позову, а не збільшення позовних вимог.

Крім цього, скаржник акцентує на неправильному застосуванні судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме положень частини пунктів 4- 7 частини 2 статті 80, частини 2 статті 118, частини 2 статті 164 ГПК України. Так, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій вирішили справу на підставі доказів, створених та наданих після звернення позивача до суду, а саме витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22.03.2019, що суперечить правовим позиціям, викладеним Верховним Судом у справах № 922/1306/18, № 917/1997/17, № 922/536/18, № 922/393/18, № 911/3250/16, № 916/3130/17, № 913/632/17, 916/4692/15.

Крім того, як ще одну підставу касаційного оскарження скаржник зазначає передбачену пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, та вказує, що зазначений спір не є спором з приводу нерухомого майна, а є спором про стягнення коштів, який не підпадає під ознаки виключної підсудності, а тому спір у цій справі помилково розглянуто не за місцезнаходження відповідача.

У відзиві на касаційну скаргу міськрада просить відмовити у її задоволенні, рішення та постанову залишити без змін, оскільки оскаржувані судові рішення є законними, повністю обґрунтованими і прийнятими із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, під час розгляду матеріалів касаційної скарги колегією суддів встановлено, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 30.09.2020 передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 911/2390/18 з підстави, передбаченої частиною 3 статті 302 ГПК України.

Зазначену ухвалу мотивовано тим, що згідно з положеннями частин 1, 2 статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, предметом спору у справі № 911/2390/18 є вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів за оренду нерухомого майна, яке знаходиться у місті Києві, тоді як юридичною адресою відповідача є Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Капітанівка, вул. Соборна, 21.

Відповідно до частини 3 статті 30 ГПК України, якою врегульовано виключну підсудність справ, спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

В описовій частині рішення суду першої інстанції у справі № 911/2390/18 зазначено, що суд у судовому засіданні 14.01.2019 розглянув заяву відповідача про передачу справи за територіальною підсудністю та відмовив в її задоволенні з підстав необґрунтованості. Суд апеляційної інстанції зазначені твердження відповідача не спростував, хоча вони були одним із доводів апеляційної скарги.

Разом з тим, колегія суддів в ухвалі про передачу справи № 911/2390/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду зазначила, що до спорів, що виникають з приводу нерухомого майна, відносяться спори, вимоги за якими безпосередньо стосуються об`єкта нерухомого майна, і не відносяться спори, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, незалежно від того, що такий договір укладений щодо нерухомого майна. До таких позовів застосовуються загальні правила підсудності.

Проте, у справі № 640/16548/16-ц наведено висновок про те, що до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Посилаючись на положення частини 2 статті 302 ГПК України та з урахуванням викладеного, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила про необхідність відступити від висновку Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 16.05.218 у справі № 640/16548/16-ц.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини 1 статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Ураховуючи викладене, оскільки у цій справі доводи касаційної скарги серед іншого стосується застосування положень частини 3 статті 30 ГПК України до спорів про стягнення орендної плати, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинення провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 911/2390/18.

Керуючись статтями 228, 230, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду Харківської області від 19.06.2019 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 у справі № 922/423/19 зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 911/2390/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ