СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2020 р. Справа № Б-23/75-02(н.р.Б-7346/2-19)

Колегія суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Шутенко І.А.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю:

позивача адвокат Верхацький І.В., свідоцтво КС №6888/10 від 05.09.2018 року; довіреність №14-193 від 17.05.2019 року;

відповідача адвокат Сивак А.Ю. свідоцтво №1359 від 14.11.2005 року; довіреність №б/н від 10.01.2018 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon" апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" адвоката Сивак А.Ю. (вх. №1994Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 року у справі №922/3707/19, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Усатий В.О.), повний текст якого складено 02.07.2020 року

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача Приватного акціонерного товариства Харківська ТЕЦ-5, с. Подвірки

про визнання недійсним правочину в межах справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства Харківська ТЕЦ-5

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 26.09.2019 року №01-12/1491 про припинення зарахуванням зобов`язань на суму 600 101 492,82 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.11.2019 року матеріали позовної заяви №922/3707/19 передано для розгляду в межах справи №Б-23/75-02(н.р.Б-7346/2-19) про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.12.2019 року у справі №Б-23/75-02 (н.р. Б-7346/2-19) провадження у справі №Б-23/75-02 щодо позовної заяви (вх.№3707/19 від 13.11.2019 року) зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 року у справі №922/3707/19 ухвалу господарського суду Харківської області від 15.11.2019 року про передачу матеріалів позовної заяви для розгляду в межах справи про банкрутство залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.11.2019 року у справі №Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19) прийнято позовну заяву до розгляду в межах провадження у справі про банкрутство; відкрито провадження у даній справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.06.2020 року у справі №Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19) позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено; визнано недійсним односторонній правочин Приватного АТ "Харківська ТЕЦ - 5" - заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 26.09.2019 року № 01-12/1491 про припинення зарахуванням зобов`язання на суму 600 101 492,82 грн.; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1921, 00 грн. судового збору за звернення з позовом у даній справі.

Представник Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" - адвокат Сивак А.Ю. з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 року у справі №Б-23/75-02 (922/3707/19) та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує таке.

Місцевим господарським судом невірно застосовано до спірних правовідносин ст. ст. 525, 615, 632 ЦК України, не застосовано норми ч. 1 ст. 191 ГК України, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 Закону України Про ціни та ціноутворення, п. 3, п. 16 Положення №758 та помилково вказано на те, що узгодження сторонами регульованої державою ціни має правове значення у випадку визнання адміністративним судом нечинним нормативно правового акту державного органу про її затвердження.

Висновок місцевого господарського суду про те, що при укладенні сторонами договорів від 21.12.2015 року №2092/16-ТЕ-32, від 29.09.2016 року №2424/1617-ТЕ-32, від 29.09.2016 року №2425/1617-РО-32 їх умови в частині ціни відповідали вимогам чинного на той час законодавства, не відповідає обставинам справи.

Господарський суд першої інстанції необґрунтовано заперечив правомірність здійснення відповідачем перерахунку вартості природного газу за попередніми цінами у зв`язку із втратою з 27.04.2016 року чинності постанови Кабінету Міністрів України №315 щодо підвищення цін та помилково виходив з недостатності судових рішень у справі №826/9665/16 для такого перерахунку.

Місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про необґрунтоване застосування відповідачем при здійсненні розрахунку різниці між вартістю природного газу з використанням визначених постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року №758 регульованих цін, що діяли до 01.05.2016 року.

Висновок господарського суду першої інстанції про те, що при здійсненні розрахунку за отриманий відповідачем за договорами від 21.12.2015 року №2092/16-ТЕ-32, від 29.09.2016 року №2424/1617-ТЕ-32 природний газ, частина його вартості була сплачена відповідачем за рахунок державного бюджету України, ґрунтується на неповному з`ясуванні обставин справи.

Щодо повноважень апелянта діяти від імені Приватного акціонерного товариства Харківська ТЕЦ-5, апелянтом до апеляційної скарги додано в копіях: довіреність від 10.01.2018 року на представництво адвоката Сивак А.Ю. діяти від імені Приватного акціонерного товариства Харківська ТЕЦ-5; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 14.11.2005 року №1359.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239, від 22.04.2020 року №291, від 11.05.2020 року №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500, від 22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якими дію карантину продовжено до 31.10.2020 року.

Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом №9рс-186/20 від 16.03.2020 року до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Для запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 за № 04-а встановлено особливий режим роботи суду в умовах карантину; наказами голови суду від 26.03.2020 року № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а, від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.08.2020 року, суддею доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.08.2020 року апеляційну представника Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" - адвоката Сивак А.Ю. на рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 року у справі залишено без руху; останнього зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

19.08.2020 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків (вх.№7762), в якій останній просить поновити строк на подання апеляційної скарги, оскільки повний текст оскаржуваного рішення апелянт отримав лише 06.07.2020 року, яку долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.08.2020 року клопотання представника Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" адвоката Сивак А.Ю. про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" адвоката Сивак А.Ю. (вх.№1994Х/1-18) на рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 року у справі; позивачу встановлено строк до 07.09.2020 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" адвоката Сивак А.Ю. до розгляду на 16.09.2020 року, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; до розгляду апеляційної скарги дію рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 року у справі зупинено.

08.09.2020 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№8426), в якому останній відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на таке.

Правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог вчинений з порушенням приписів ст.ст. 601, 602 ЦК України, а тому підлягає визнанню недійсним в судовому порядку; відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання за договорами, внаслідок чого за ним утворився борг у сумі 896 874 548,83 грн., в тому числі борг у сумі 600 101 492,82 грн., пеня у сумі 197 503 483,80 грн., 3% річних у сумі 27 581 331,45 грн., інфляційні втрати у сумі71 688 240,76 грн. (справа №922/2382/19), а отже така сума не є безспірною у розумінні ст. 601 ЦК України; до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог відповідачем додано розрахунок в якому вказано, що він обрахований як різниця між вартістю природного газу за цінами постанови Кабінету Міністрів України №315 та попередньої редакції "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)"; відповідачем здійснено безпідставний перерахунок вартості поставленого та оплаченого газу в бік зменшення з 945 848 391,60 грн. до 338 916 480,84 грн.

08.09.2020 року на адресу суду від представника Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України адвоката Верхацького І.В. надійшла заява про його участь в судовому засіданні, призначеному на 16.09.2020 на 10:00 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon" (вх.№8427), яку долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.09.2020 року задоволено заяву представника Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України адвоката Верхацького І.В. про його участь в судовому засіданні, призначеному на "16" вересня 2020 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів представника, який подав вказану заяв; судове засідання у справі, призначене на 16.09.2020 року на 10:00 год. ухвалено провести за участі представника Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України адвоката Верхацького І.В. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

09.09.2020 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення апеляційного провадження (вх.№8461 від 09.09.2020 року), в якому останній просить зупинити апеляційне провадження у справі до набрання судовим рішенням у справі №826/9665/16 законної сили, яке долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що оскаржуване рішення у справі ухвалене з урахуванням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 року у справі №826/9665/16, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 року про визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 року №315 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року №758, з моменту її прийняття; постановою Верховного Суду від 25.06.2020 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 року у справі №826/9665/16 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд. Саме адміністративний суд в межах справи №826/9665/16 має встановити обставини та надати правову оцінку обґрунтованості застосування сторонами регульованої ціни постачання природного газу на виконання позивачем спеціальних обов`язків за постановою Кабінету Міністрів України №315 від 27.04.2016 року.

Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про зупинення апеляційного провадження, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на таке.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

При цьому, пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Вказана норма визначає сукупність обставин, за наявністю яких суддя зобов`язаний зупинити провадження у справі. Так, за змістом вказаної норми для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку з`ясовує як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом і чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені. Зі змісту наведеної норми слідує, що причиною зупинення провадження у справі є об`єктивна неможливість її розгляду до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: а) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; б) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

При цьому, вказана процесуальна норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Так, клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі як у частині об`єктивної неможливості розгляду даної справи до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №826/9665/16, так і щодо того, що зібрані у справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20.07.2020 року у справі №910/11236/19, де вказано, між іншим, на те, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 року у справі № 910/5425/18 та від 20.06.2019 року у справі № 910/12694/18.

Також, за наявності певних обставин, відповідач не позбавлений права у встановленому процесуальним законодавством порядку звернутись з відповідною заявою до суду про перегляд винесених рішень у справі за нововиявленими обставинами за правилами, встановленими ст. 320 ГПК України.

Разом з тим, суд касаційної інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання ПрАТ Харківська ТЕЦ - 5 про зупинення касаційного провадження в ухвалі від 25.08.2020 року при розгляді справи № Б-23/75-02, виходив з такого.

В оспорюваному правочині, посилаючись на норми ст. 601 ЦК України, ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ГК України, відповідач заявив про припинення зарахуванням: в повному обсязі грошових зобов`язань ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" перед АТ "НАК "Нафтогаз України" по оплаті 358.316,32 грн. 3% річних; 399.667,33 грн. інфляційних втрат, нарахованих за порушення зобов`язань за договором № 1202/1718-КП-32 від 22.09.2017 року (справа № 922/2387/19); частини грошових зобов`язань АТ "НАК "Нафтогаз України" перед ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" з повернення грошових коштів, сплачених товариством за поставлений за договорами природний газ у сумі 757.983,65 грн. На думку відповідача, правова підстава отримання вказаних грошових коштів відпала з моменту набрання законної сили рішенням в адміністративній справі № 826/9665/16, у якій розглядався спір про визнання недійсною постанови Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016 року щодо застосування регульованої ціни постачання природного газу.

Звертаючись з клопотанням про зупинення касаційного провадження у справі № Б-23/75-02, відповідач зазначав про пов`язаність справ № 826/9665/16 та № Б-23/75-02, а також про неможливість здійснення касаційного провадження у справі № Б-23/75-02 до вирішення спору в адміністративній справі № 826/9665/16.

Однак предметом розгляду у справі № Б-23/75-02 є позовна вимога про визнання недійсним одностороннього правочину (заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог), в обґрунтування підстав недійсності якого позивач посилається на відсутність безспірності по заявлених до зарахування вимог та неправомірну зміну відповідачем в односторонньому порядку істотної умови укладених з позивачем договорів поставки природного газу після їх виконання шляхом здійснення перерахунку ціни за вже виконаними зобов`язаннями та поданням заяви про зарахування таких зобов`язань, що суперечить як вимогам чинного законодавства, так і умовам укладених між сторонами договорів. Тобто, наявність спору, що розглядається адміністративним судом у справі № 826/9665/16 та обставини щодо обґрунтованості застосування сторонами регульованої ціни постачання природного газу, які за твердженням заявника можуть бути встановлені у вказаній справі, не мають вирішального значення для справи № Б-23/75-02.

Відтак, заявником клопотання не доведено об`єктивної неможливості розгляду справи №Б-23/75-02 до вирішення спору у справі № 826/9665/16, неможливості встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору на підставі наявних в матеріалах справи доказів чи неможливості здійснення судом касаційної інстанції перевірки законності та обґрунтованості рішень місцевого та апеляційного господарських судів відповідно до викладених у них висновків.

Колегія суддів враховує вказані правові висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду від 25.08.2020 року у справі №Б-23/75-02 та у постанові Верховного Суду від 25.08.2020 року у цій справі, де, окрім іншого, вказано на те, що визнання протиправним у судовому порядку правового акту органу державної влади не має наслідком автоматичне здійснення перерахунку вартості отриманого та оплаченого природного газу за цінами, що були визначені Кабінетом Міністрів України на попередній період. До того ж, постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 року вказані судові рішення у справі № 826/9665/16 скасовані, а справу скеровано до Окружного адміністративного суду на новий розгляд, що додатково до вже викладеного у цій постанові спростовує доводи відповідача про отримання АТ "НАК "Нафтогаз України" неправомірної вигоди за укладеними з відповідачем договорами постачання природного газу, у зв`язку із застосуванням та виконанням постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 року № 315.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 року, з урахуванням ухвали від 16.09.2020 року, для забезпечення прав учасників справи на справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спору у справі, дотримання основних засад господарського судочинства, зокрема, змагальності сторін, повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, оголошено перерву у розгляді справи до "13" жовтня 2020 року; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; судове засідання ухвалено провести за участі адвоката Верхацького І.В. - представника Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.09.2020 року, у зв`язку з відпусткою судді Слободіна М.М., на підставі п.2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду від 26.11.2010 року №30 з наступними змінами, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Шутенко І.А.

У судовому засіданні 13.10.2020 року представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 року у справі та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Представник позивача у судовому засіданні 13.10.2020 року проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

26.09.2019 року Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" склало заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог № 01-12/1491, у якій заявило про припинення зарахуванням: частини грошових зобов`язань АТ "НАК "Нафтогаз України" перед ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" з повернення грошових коштів, сплачених товариством за поставлений по договорам від 21.12.2015 року № 2092/16-ТЕ-32, від 29.09.2016 року № 2424/1617-ТЕ-32, від 29.09.2016 року № 2425/1617-РО-32 природний газ, правова підстава отримання яких відпала з моменту набрання законної сили рішеннями у справі № 826/9665/16 у сумі 600 101 492,82 грн.; та в повному обсязі грошових зобов`язань ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" перед АТ "НАК "Нафтогаз України" по оплаті в сумі 600 101 492,82 грн. основного боргу за договором № 2010/1718-ЕЕ від 29.09.2017 року.

Заява про зарахування зустрічних однорідних вимог мотивована тим, що між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" укладено договори від 21.12.2015 року № 2092/16-ТЕ-32; від 29.09.2016 року № 2424/1617-ТЕ-32, від 29.09.2016 року № 2425/1617-РО-32, в межах яких в період травня 2016 - березня 2017 року поставлено природний газ за регульованими цінами, визначеними постановою Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016 року .

Вказана постанова передбачала внесення змін до п. 16 "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу".

ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" посилається на таке.

Згідно з актом звіряння розрахунків станом на 30.11.2017 року ним сплачено вартість природного газу за договорами від 21.12.2015 року № 2092/16-ТЕ-32; від 29.09.2016 року № 2424/1617-ТЕ-32, від 29.09.2016 року №2425/1617-РО-32 за підвищеними регульованими цінами в повному обсязі.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 року у справі №826/9665/16, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 року, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №315 від 27.04.2016 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року № 758" з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016 року.

Різниця у вартості природного газу за регульованими цінами, визначеними постановою Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016 року та попередньою редакцією п. 16 "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", отримана АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" неправомірно та складає 606 931 910,76 грн.

Вказана заява про зарахування направлена ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" на адресу АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Позивач, отримавши зазначену заяву про зарахування, не погодився з вчиненим ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" одностороннім правочином, що стало підставою для звернення з позовом до господарського суду Харківської області.

За матеріалами справи, до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" додані розрахунки різниці між вартістю природного газу за цінами постанови Кабінету Міністрів України № 315 та попередньою редакцією "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" (відносини у перехідний період).

Згідно зазначеного розрахунку ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" здійснило перерахунок отриманого природного газу та договорами від 21.12.2015 року № 2092/16-ТЕ-32; від 29.09.2016 року № 2424/1617-ТЕ-32, від 29.09.2016 року № 2425/1617-РО-32 за періоди поставки: травень 2016 року - 57 655 348,80 грн.; червень 2016 року - 55 787 272,80 грн.; липень 2016 року - 0,00 грн.; серпень 2016 року - 0,00 грн.; вересень 2016 року - 2 063 779,20 грн.; жовтень 2016 року - 102 664 119,60 грн.; листопад 2016 року - 142 777 345,20 грн.; грудень 2016 року - 159 364 647,00 грн.; січень 2017 року - 161 997 771,60 грн.; лютий 2017 року - 145 051 653, 60 грн.; березень 2017 року - 118 486 426,80 грн., всього - 945 848 391,60 грн.

За заявою про зарахування та доданих до неї документів ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" з власної ініціативи в односторонньому порядку здійснило перерахунок оплаченого отриманого за договорами газу в бік зменшення з 945 848 391,60 грн. до 338 916 480,84 грн. (різниця 606 931 910,76 грн.).

ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" здійснило зазначений перерахунок самостійно без будь-якого узгодження з НАК "Нафтогаз України" та заявило про припинення зобов`язання зі сплати основного боргу у сумі 606 101 492,82 грн. за договором № 2010/1718-ЕЕ від 29.09.2017 року.

Вимоги НАК "Нафтогаз України" до ПрАТ "Харківська ТЕЦ -5" на зазначені суми виникли на підставі укладеного та підписаного договору постачання природного газу № 2010/1718-ЕЕ від 29.09.2017 року.

На виконання умов договору, НАК "Нафтогаз України" передав у власність ПрАТ "Харківська ТЕЦ -5" природного газу на загальну суму 1 799 074 609,92 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

За змістом п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

До заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" додано розрахунок, який свідчить про те, що він обрахований, як різниця між вартістю природного газу за цінами постанови Кабінету Міністрів України № 315 та попередньої редакції "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" (відносини у перехідний період).

Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" від 01.10.2015 року № 758 у редакції, що діяла до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №315 від 27.04.2016 року у п. 16 визначено, що НАК "Нафтогаз України" постачає природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для релігійних організацій та/або з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України), яка у період з 01.10.2015 року по 30.04.2016 року (включно) визначається для: виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню для всіх інших виробників теплової енергії - 1 770,74 грн. за 1 000 куб. м.; виробництва теплової енергії для релігійних організацій для всіх інших виробників теплової енергії - 2 265,59 грн. за 1 000 куб. м., тобто, Кабінетом Міністрів чітко визначено період часу, на який діє відповідна ціна; з 01.10.2015 року по 30.04.2016 року вартість природного газу складала 2 265,59 грн. за 1 000 куб. м.

27.04.2016 Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №315, якою було визначено новий період та нову регульовану ціну, зокрема п. 16 викладено в наступній редакції: НАК "Нафтогаз України" у період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року (включно) постачає природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового Кодексу України) з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в розмірі 4 942 грн. за 1000 куб. м., а для виробництва теплової енергії для релігійних організацій в розмірі 2 471 гривня за 1 000 куб. м., тобто, визначено новий період та регульовану ціну; з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року вартість газу, визначена постановою Кабінету Міністрів України складала 4 942,00 грн.

За розрахунком за період поставленого газу з травня 2016 року по березень 2017 року, ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" використала регульовані ціни іншого періоду, а саме ціну, визначену на період з 01.10.2015 року по 30.04.2016 року, втім постанова Кабінету Міністрів України, якою визначено ціни в період 01.10.2015 року по 30.04.2016 року вичерпала свою дію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року № 758 в редакції станом на 30.03.2016 року чітко визначено, що ціни на природний газ для побутових споживачів та виробників теплової енергії в період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року мають встановлюватися окремим рішенням Кабінету Міністрів України, втім на даний час таке рішення відсутнє.

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив визнати недійсним односторонній правочин Приватного АТ "Харківська ТЕЦ - 5" - заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 26.09.2019 року № 01-12/1491 про припинення зарахуванням зобов`язання на суму 600 101 492,82 грн.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, крім іншого є договори та інші правочини відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України.

За матеріалами справи, між позивачем та відповідачем існували правовідносини з поставки природного газу на підставі укладених договорів від 21.12.2015 року № 2092/16-ТЕ-32; від 29.09.2016 року № 2424/1617-ТЕ-32, від 29.09.2016 року № 2425/1617-РО-32, на виконання яких позивач постачав відповідачу природний газ у погоджених сторонами обсягах та за регульованою ціною, яка встановлювалася постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року №758.

Укладені між ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" з НАК "Нафтогаз України" договори про поставку природного газу погоджені сторонами, підписані у встановленому законом порядку є чинними, не визнані недійсними у встановленому законом порядку та, окрім того, є виконаними.

Під час виконання договорів ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" підписувало акти приймання - передачі природного газу, в яких чітко визначено обсяг та ціна реалізації газу, укладались багатоспільні протокольні рішення щодо здійснення розрахунків за газ за державні кошти, тобто, вчинялись дії, які свідчать про виконання та схвалення правочину, а сторонами було досягнуто згоди щодо істотної умови правочину - його ціни.

Відповідно до умов договорів, а саме п. 5.1,5.2, сторони встановили, що регульована ціна встановлюється постановою Кабінету Міністрів від 01.10.2015 року № 758, втім, поряд з цим в договорах міститься конкретно визначена ціна в гривні за 1 000 куб. м. газу.

Крім того, сторонами у договорах поставки погоджено, що всі зміни до договорів поставки природного газу будуть оформлені у письмовій формі шляхом укладення додаткових угод, або окремих угод та підписуються уповноваженими представниками сторін, тобто, сторонами не погоджено в договорах можливості односторонньої зміни до договору.

У преамбулі договорів зазначено, що при укладенні договору сторони керуються Законом України "Про ринок природного газу", постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносин у перехідний період)", іншими нормативно-правовими актами.

Вище зазначено, що 26.09.2019 року Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" склало заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог № 01-12/1491, у якій заявило про припинення зарахуванням: частини грошових зобов`язань АТ "НАК "Нафтогаз України" перед ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" з повернення грошових коштів, сплачених товариством за поставлений по договорам від 21.12.2015 року № 2092/16-ТЕ-32, від 29.09.2016 року № 2424/1617-ТЕ-32, від 29.09.2016 року № 2425/1617-РО-32 природний газ, правова підстава отримання яких відпала з моменту набрання законної сили рішеннями у справі № 826/9665/16 у сумі 600 101 492,82 грн.; та в повному обсязі грошових зобов`язань ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" перед АТ "НАК "Нафтогаз України" по оплаті в сумі 600 101 492,82 грн. основного боргу за договором № 2010/1718-ЕЕ від 29.09.2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу", з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

На підставі ч. 1 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу", постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року № 758 затверджено "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)".

Згідно п.п. 4 п. 3 Положення № 758, на НАК "Нафтогаз України" покладений спеціальний обов`язок постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 15-17 Положення.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 року у справі № 826/9665/16, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 року, постанова Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 № 758" була визнана протиправною та нечинною з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016 року.

Постановою Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі 826/9665/16 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Оскільки, за твердженням ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5", з 27.04.2016 року втратило чинність положення постанови Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року щодо підвищення ціни за 1000 куб.м. газу з 1770,74 грн. до 4942,00 грн., вказане стало підставою для здійснення ним в односторонньому порядку перерахунку за попередніми цінами.

Місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про необґрунтованість таких дій ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" щодо здійснення ним з власної ініціативи в односторонньому порядку такого перерахунку, зважаючи на наступне.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, для правильного вирішення спору у справі дослідженню та оцінці підлягають обставини щодо наявності підстав для застосування ст. ст. 601, 602 ЦК України до правовідносин сторін та припинення зобов`язань сторін зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

За своєю правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги це одностороння угода, яка оформлюється заявою однієї з сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду. Тобто, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов`язанні, не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом.

Частиною 3 ст. 203 ГК України визначено, що господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені у ст. 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено у ст. 602 ЦК України, відповідно до положень якої не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі № 914/3217/16, у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі № 911/483/18, від 01.10.2019 року у справі № 910/12968/17, від 28.01.2020 року у справі № 910/12738/18, де зазначено, зокрема, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути: зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Крім цього, між сторонами не повинно бути спору відносно характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання.

Також, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 910/21566/17, де суд касаційної інстанції, між іншим, вказав на те, що наслідком здійснення такого правочину, як зарахування зустрічних однорідних вимог, є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством; за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми), відповідну заяву про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін у такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Вказана оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

У з`ясуванні питання щодо можливості припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, умовами, за наявності яких можливе припинення зобов`язання зарахуванням, є прозорість та безспірність вимог, які зараховуються, тобто коли між сторонами немає спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої із вказаних вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 року у справі № 908/3039/16, від 05.04.2018 року у справі № 910/13205/17, від 25.04.2018 року у справі №910/6781/17, від 25.07.2018 року у справі № 916/4933/15, від 22.08.2018 року у справі №910/21652/17, від 11.09.2018 року у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 року у справі №910/23246/17, від 13.11.2018 року у справі № 914/163/14, від 02.04.2019 року у справі № 918/539/18, від 11.09.2019 року у справі № 910/21648/17, де вказано, зокрема, на те, що зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

Натомість вимоги у зобов`язаннях, про припинення яких ПрАТ "Харківська ТЕЦ 5" було подано заяву до АТ "НАК "Нафтогаз України", не відповідають наведеним умовам.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до пунктів 1, 2, 3 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Господарським судом першої інстанції вірно встановлено, що за укладеними між сторонами договорами сторони виконали взяті на себе зобов`язання, а саме позивач поставив відповідачу газ, який оплачений та прийнятий останнім, тобто на момент розгляду справи в господарському суді першої інстанції договори виконані та припинили свою дію в частині поставки газу та розрахунків за використаний газ.

Разом з тим, відповідач схвалив та прийняв умови договорів до виконання, а саме прийняв поставлений позивачем природний газ за ціною, яка погоджена сторонами; підписав акти приймання-передачі природного газу; провів оплату прийнятого від позивача природного газу, тобто, виконання відповідачем умов договорів підтверджує настання наслідків, які сторони очікували від їх укладення.

А тому, аргументи апелянта щодо того, що висновок місцевого господарського суду про те, що при укладенні сторонами договорів від 21.12.2015 року №2092/16-ТЕ-32, від 29.09.2016 року №2424/1617-ТЕ-32, від 29.09.2016 року №2425/1617-РО-32 їх умови в частині ціни відповідали вимогам чинного на той час законодавства, не відповідає обставинам справи, не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

При укладанні сторонами договору, умови останнього відповідали вимогам чинного на той момент законодавства, договір у подальшому був виконаний сторонами, тобто настали наслідки, які сторони очікували від його укладення.

Місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що перерахунок в односторонньому порядку здійснений ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" за укладеними за виконаними договорами фактично є зміною їх істотних умов в односторонньому порядку, що не передбачено ані умовами чинного законодавства, ані умовами договорів.

Разом з тим, при здійсненні розрахунку за отриманий ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" природний газ, частина його вартості сплачена за рахунок коштів державного бюджету України, що відповідачем не спростовано.

А за таких обставин, аргументи апелянта на те, що висновок господарського суду першої інстанції про те, що при здійсненні розрахунку за отриманий відповідачем за договорами від 21.12.2015 року №2092/16-ТЕ-32, від 29.09.2016 року №2424/1617-ТЕ-32, від 29.09.2016 року №2425/1617-РО-32 природний газ, частина його вартості була сплачена відповідачем за рахунок державного бюджету України, ґрунтується на неповному з`ясуванні обставин справи, не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи та зібраними у справі доказами.

Так само не приймаються аргументи апелянта на те, що висновок місцевого господарського суду про те, що при укладенні сторонами договорів від 21.12.2015 року №2092/16-ТЕ-32, від 29.09.2016 року №2424/1617-ТЕ-32, від 29.09.2016 року №2425/1617-РО-32 їх умови в частині ціни відповідали вимогам чинного на той час законодавства, не відповідає обставинам справи.

Положення попередніх постанов Кабінету Міністрів України, які визначали інші ціни продажу природного газу для відповідних споживачів не можуть застосуватись, оскільки їх дія була обмежена часовими проміжками, визначеними у них.

У Положенні Кабінету Міністрів України №758 чітко зафіксовано, що на період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року (включно) регульована ціна для виробників теплової енергії встановлюється окремим рішенням Кабінету Міністрів України.

Таким рішенням і була постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 року №315 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року №758", якою було встановлено регульовану ціну продажу АТ "НАК "Нафтогаз України" природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню на вказаний вище період, та яка підлягала обов`язковому врахуванню і виконанню АТ "НАК "Нафтогаз України" в силу закону.

Відповідно до ст. 525 та ч.3 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Частиною 1 ст. 188 ГК України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

У договорах, зміни до істотних умов яких в односторонньому порядку вчинило ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5": сторони висловили своє волевиявлення та досягли згоди щодо ціни, яка має чітко визначену ціну у гривні; сторони не передбачали в договорах можливості в односторонньому порядку змінювати істотні умови договорів, а саме ціну; договори є виконаними в повному обсязі.

А за таких обставин, відповідачем не обґрунтовано нормами чинного законодавства України та умовами укладених між сторонами договорів обставин, які б дозволяли в односторонньому порядку вносити зміни до істотних умов договорів, які є виконаними.

А отже, зміна відповідачем з власної ініціативи в односторонньому порядку істотної умови укладених з позивачем договорів, які є виконані, в частини ціни шляхом здійснення в односторонньому порядку перерахунку вартості спожитого природного газу та подання заяви про зарахування вимог за вказаними договорами є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 25.08.2020 року у справі №Б-23/75-02, де, зокрема, вказано на те, що оскільки що на момент вирішення спору вказані договори виконані та припинили свою дію в частині поставки газу та розрахунків за використаний газ, зміна ціни придбаного газу не відповідає приписам ч. 3 ст. 632 ЦК України, яка передбачає, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" - адвоката Сивак А.Ю. (вх. №1994Х/1-18) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 року у справі №922/3707/19 №Б-23/75-02(н.р.Б-7346/2-19) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.10.2020 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя І.А. Шутенко