ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року Справа № 915/195/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв (54056, м. Миколаїв, проспект Миру, буд. 62-А; ідентифікаційний код 08029523)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Салоха-П» (54001, м. Миколаїв, вул. Садова, буд. 1, офіс 216; ідентифікаційний код 39483940)

про: стягнення грошових коштів, розірвання договору про спільний обробіток землі,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

Суть спору:

20.02.2020 Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 612 від 19.02.2020 (з додатками) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Салоха-П» 5494135,32 грн та 3 % річних нарахованих за прострочення платежів в 39092,00 грн, а також розірвання Договору про спільний обробіток землі № 13 від 16.08.2016, укладеного між позивачем та відповідачем.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов Договору спільний обробіток землі № 13 від 16.08.2016 з додатковими угодами до нього; рішення Михайлівської сільської ради № 5 від 08.06.2018 «Про затвердження Положення про плату за землю по Михайлівській сільській раді», від 26.06.2019 № 1 «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на 2020 рік»; неодноразових претензій позивача до відповідача (№ 254 від 27.01.2020, № 4488 від 28.12.2019, № 4350 від 25.11.2019, № 3972/1 від 25.10.2019) про розірвання договору та стягнення заборгованості; податкових декларацій позивача за 2019 та 2020 роки; застосування норм статей 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 626, 629, 651 Цивільного кодексу України, статей 173, 193, 188 Господарського кодексу України та мотивовані тим, що на порушення умов договору та вимог законодавства щодо виконання господарського зобов`язання, відповідач за жовтень 2019 року свої зобов`язання за Договором виконав частково, а починаючи з листопада 2019 року по лютий 2020 року у повному обсязі не виконує своїх зобов`язань щодо дострокового розподілу прибутку, внаслідок чого утворилась заборгованість по перерахуванню щомісячних платежів, у зв`язку з чим позивач позбавлений того, на що він розраховував при укладанні договору.

25.02.2020, у зв`язку з тим, що позивачем не було дотримано вимог ст. ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд постановив ухвалу, якою позовну заяву було залишено без руху та приписав позивачу усунути встановлені при поданні позовної заяви недоліки у 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 06.03.2020 після усунення недоліків позовної заяви, останню було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/195/20 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 31 березня 2020 року об 11:15; викладено вимоги до позивача; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

18.03.2020 до суду від позивача надійшла заява № 846 від 16.03.2020, з якою заявником, на виконання вимог ухвали від 06.03.2020, надано суду докази направлення відповідачу позовної заяви з виправленими недоліками.

26.03.2020 до суду від позивача надійшло клопотання № 949 від 24.03.2020 про відкладення розгляду справи, у зв`язку з запровадженням карантину на території України.

У зв`язку з введенням з 12.03.2020 на усій території України карантину постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (за змінами та доповненнями) ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.03.2020 розгляд справи № 915/195/20 було відкладено без визначення дати судового засідання.

Враховуючи прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про послаблення карантинних обмежень, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», суд ухвалою від 28.05.2020 повідомив учасників справи про те, що підготовче засідання у справі № 915/195/20 відбудеться 16 червня 2020 року о 10:00.

16.06.2020 до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 15.06.2020 (вх. № 7149/20), в якому заявник у зв`язку зі знаходженням представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Салоха-П» на лікарняному та неможливістю прибуття до судового засідання для надання обґрунтованих заперечень у справі у відповідності до ст. 42, ст. 169 Господарського процесуального кодексу України просив суд перенести розгляд справи та відповідно до ст. 165 Господарського процесуального кодексу України надати можливість подати відповідні заперечення до позову та документи у справі.

Ухвалою суду від 16.06.2020 підготовче засідання у справі № 915/195/20 було відкладено на 30 липня 2020 року о 09:30.

18.06.2020 до суду від позивача надійшла заява № 1906 від 11.06.2020 про збільшення позовних вимог, з урахуванням якої заявник просить суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Салоха-П» на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв заборгованість за договором № 13 від 16.08.2016 в розмірі 6094135,32 грн та 3 % річних нарахованих за прострочення платежів в 87712,00 грн;

- договір про спільний обробіток землі № 13 від 16.08.2016, укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв та Товариством з обмеженою відповідальністю «Салоха-П» розірвати;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Салоха-П» на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв сплачений судовий збір в розмірі 92712,71 грн.

Ухвалою суду від 30.07.2020 було продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 915/195/20; відкладено підготовче засідання на 17 вересня 2020 року о 14:00.

05.08.2020 до суду від позивача надійшла заява № 2532 від 31.07.2020 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, в якій заявник просить суд закрити провадження у справі № 915/195/20 в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором № 13 від 16.08.2016 за період жовтень 2019- травень 2020 в розмірі 6094135,36 грн, а також в частині стягнення 3 % річних за прострочення виконання зобов`язань за договором в розмірі 86712,00 грн.

Крім того, 05.08.2020 від позивача надійшла заява № 2531 від 31.07.2020 про повернення судового збору в розмірі 90610,71 грн.

17.09.2020 до суду від відповідача надійшов лист № 2020/09-16 від 16.09.2020 з проханням долучити та врахувати правову позицію, викладену в аналогічних справах, з наданням суду роздруківки судових рішень з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Ухвалою від 17.09.2020 суд закрив підготовче провадження у справі № 915/195/20, з призначенням її до судового розгляду по суті на 13 жовтня 2020 року о 09:00.

Станом на момент проведення судового засідання заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався.

Так, ухвалою суду від 06.03.2020 відповідачу було встановлено строк у 15 днів від дня отримання даної ухвали для надання суду відзиву державною мовою з посиланням на номер справи, оформленого у відповідності до вимог ст. 165 ГПК України. Копія вказаної ухвали була отримана відповідачем 16.03.2020, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 918.

З урахуванням наведеного встановлений судом строк на подання відзиву, мав тривати до 31.03.2020 включно.

При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» було продовжено строк дії карантину до 31 липня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 1 серпня до 31 серпня 2020 р. на всій території України встановлено карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

02.04.2020 набрав чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID 19)» (далі Закон № 540-ІХ), яким розділ Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України доповнено пунктом 4 такого змісту: «під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційного скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі Закон № 731-ІХ), яким пункт 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

При цьому, пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731-ІХ визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Виходячи з вищенаведеного, слід вважати, що строк на подання відзиву, продовжений з урахуванням пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» ГПК України (в редакції Закону № 540-IX), відповідно до приписів пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» ГПК України (в редакції Закону № 731-ІХ) для відповідача у даній справі тривав до 06.08.2020 включно.

Разом із тим, протягом встановленого процесуального строку відповідач відзив на позовну заяву так і не надав.

В судове засідання 13.10.2020 учасники справи своїх повноважних представників не направили, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Так, позивач 23.09.2020 отримав копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 17.09.2020 у справі № 915/195/20, що підтверджується відповідною відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 426.

Копія вказаної ухвали, направлена на адресу місцезнаходження відповідача, була 28.09.2020 повернута за зворотною адресою відділенням поштового зв`язку з відміткою про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 434).

Відповідно до приписів п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом перевірено відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо адреси місцезнаходження відповідача та встановлено, що процесуальний документ надіслано зазначеній юридичній особі в порядку, визначеному чинним процесуальним законодавством.

За такого, датою вручення відповідачу копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 17.09.2020 у справі № 915/195/20 слід вважати 28.09.2020.

Крім того, представники сторін були повідомлені про призначену дату судового засідання, що вбачається з повідомлення про дату розгляду справи від 17.09.2020.

Отже, суд дійшов висновку, що сторони є повідомленими про час і місце розгляду судом даної справи.

Враховуючи вищенаведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності представників сторін.

При цьому, беручи до уваги відсутність відзиву по суті позову, згідно ст. 165 ГПК України справу вирішено за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 13.10.2020 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, суд підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши в попередніх судових засіданнях представників обох сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

16 серпня 2016 року між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв, як Стороною-1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Салоха-П», як Стороною-2, був укладений Договір про спільний обробіток землі (далі Договір), відповідно до предмету якого з метою відпрацювання співпраці з підприємствами і залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності та життєдіяльності КЕВ м Миколаїв, Сторони за цим Договором домовилися про спільну діяльність і співробітництво без утворення юридичної особи з використанням земель, які надані Стороні - 1 в безстрокове користування та можливостей Сторони - 2 спільно діяти для досягнення загальних цілей, а саме: вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва, збирання, зберігання та подальша реалізація.

За умовами наведеного договору:

- Сторона-1 за цим договором зобов`язується, зокрема: залучити до спільної обробки, що буде проводитися разом зі Стороною-2 земельні ділянки, що надані Стороні-1 в безстрокове користування, площею 5 000 га, терміном на 7 сільськогосподарських років тобто до 31 грудня 2023 року; попереджати Сторону-2 про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процес, її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самої земельної ділянки; проводити сплату усіх видів податків та зборів, які покладаються на землекористувача (п. 3.1);

- Сторона-2 за цим договором зобов`язується, зокрема: приступити до господарської діяльності з використанням залучених земельних ділянок; здійснювати виробничий процес, забезпечивши його необхідними машинно-тракторними агрегатами, технічним обладнанням, інвентарем, паливно-мастильними матеріалами та відповідними спеціалістами і працівниками (п. 4.1);

- ведення спільних справ Сторін, не віднесених цим Договором і дорученням до повноважень будь-кого із Сторін, здійснюється за їх загальною згодою (п. 5.1);

- за згодою Сторін, керівництво спільною обробкою здійснює Сторона-2 (п. 5.2);

- будь-які рішення приймаються на зборах представників Сторін (п. 5.3);

- внесок Сторони-1 вартість права обробки земельних ділянок загальною площею 5 000 га згідно до Акту обміру земельної ділянки, який є невід`ємною частиною Договору, а також ділова репутація та ділові зв`язки та складає 11450000,00 грн з урахуванням податків та зборів, що виникають в процесі виконання умов договору (п. 6.1, в редакції Додаткової угоди № 1 від 07.04.2017);

- внесок Сторони-2 грошові кошти, паливно-мастильні матеріали, обробка фунтів, сівба, посадка, внесення добрив та засобів захисту рослин, всі необхідні дії щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також професійні знання, навички та вміння, ділова репутація та ділові зв`язки, інше, що встановлюють Сторони по закінченню сільськогосподарського року П. 6.2);

- прибуток, що отримується Сторонами від спільної обробки землі, підлягає розподілу пропорційно понесеним фактичним затратам на вирощування сільськогосподарської продукції, при цьому Сторона-1 в будь-якому випадку (окрім випадків передбачених договором) повинна отримати прибуток у розмірі не менше частки та внеску, визначеними у статті 6 цього Договору (п. 8.1);

- фактичний розподіл прибутку здійснюється шляхом перерахування відповідної частки прибутку Стороні-1 та утримання відповідної частки прибутку Стороною-2. При цьому, при нарахуванні та сплаті частки Стороні-1 утримуються сума сплачених Стороною-2 податків та зборів, які виникають у процесі виконання умов договору (п. 8.3);

- Сторони погодилися, що Сторона-2 перераховує Стороні-1 щомісячно, до 20 числа кожного поточного місяця, починаючи з січня поточного календарного року до червня цього ж року грошові кошти в сумі 200 000,00 грн та з липня по грудень поточного календарного року грошові кошти в сумі 1708333,34 грн, що в загальному дорівнює розміру внеску Сторони-1, як дострокове розподілення очікуваного прибутку від спільної діяльності у поточному календарному році. При цьому Сторони домовились, що розподіл прибутку в 2018 році здійснюватиметься наступним чином: Сторона-2, починаючи з 20.09.2018 та в подальшому до 20 числа кожного поточного місяця, здійснює перерахунок на розрахунковий рахунок Сторони-1 грошових коштів у розмірі 1708333,34 грн, при цьому частина прибутку, в сумі 4616666,68 грн, що підлягала сплаті за січень-серпень 2018 має бути перерахована Стороною-2 до 20 грудня 2018 року. Кінцевим строком розподілу прибутку у 2018 році вважається 20 грудня 2018 р. За умов належного виконання зазначеного порядку розподілу прибутку Сторона-2 набуває права самостійно та на власний розсуд розпоряджатись рештою результатів спільної діяльності (п. 8.4, в редакції Додаткової угоди № 2 від 10.09.2018);

- у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору (надалі іменується порушення Договору), винна Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством (п. 11.1);

- порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору (п. 11.2);

- в разі порушення строку розрахунку зі Стороною-1, Сторона-2 зобов`язана сплатити на користь Сторони-1 штраф у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу (п. 11.4);

- цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту укладання (п. 12.1);

- цей Договір укладений строком на 7 сільськогосподарських років, тобто до 31.12.2023 року з обов`язковим щорічним узгодженням (індексацією) ціни внесків Сторін за цим Договором на кожний наступний сільськогосподарський рік в продовж строку дії Договору. Зміна (збільшення, зменшення) розміру внесків Сторін ґрунтуються на рівні інфляції в країні на момент визначення розміру внесків. Обов`язкове щорічне узгодження (індексація) ціни внесків проводиться Сторонами в строк до 01 січня кожного року один раз на рік та у разі зміни кількості площ землі, що обробляються (п. 12.2, в редакції Додаткової угоди № 1 від 07.04.2017);

- якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним в Україні законодавством, цей Договір може бути розірваний виключно за домовленістю Сторін, яка оформлюється письмовою додатковою угодою до цього Договору (п. 12.7);

- цей Договір припиняється в порядку та на умовах, що визначені у ст. 1141 Цивільного кодексу України (п. 12.2).

Додатковими угодами № 1 від 07.04.2017 та № 2 від 10.09.2018 сторони погоджували внесення змін до Договору.

Вищевказаний договір та додаткові угоди до нього скріплені підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступають дві вимоги позивача:

- майнового характеру про стягнення грошових коштів за договором, а також відсотків річних, внаслідок прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання;

- немайнового характеру про розірвання договору про спільний обробіток землі № 13 від 16.08.2016.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належить встановлення обставин щодо порушення відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором, та щодо наявності у спірних правовідносинах між сторонами підстав для розірвання договору.

Позивач підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- Договір про спільний обробіток землі № 13 від 16.08.2016 з додатковими угодами до нього;

- рішення Михайлівської сільської ради № 5 від 08.06.2018 «Про затвердження Положення про плату за землю по Михайлівській сільській раді», від 26.06.2019 № 1 «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на 2020 рік»;

- претензії № 254 від 27.01.2020, № 4488 від 28.12.2019, № 4350 від 25.11.2019, № 3972/1 від 25.10.2019;

- податкові декларації позивача за 2019 та 2020 роки;

- бухгалтерська довідка № 1829 від 04.06.2020;

- банківські виписки за сукупний період з 10.07.2020 по 29.07.2020.

Відповідач власної правової позиції у справи в заявах по суті спору не виклав, доказів по суті спірних правовідносин суду не надав.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про спільну діяльність.

Так, за замістом ст.ст. 1130 та 1131 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників. Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

За договором простого товариства (стаття 1132 ЦК України) сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Відповідно до статті 1133 ЦК України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

За змістом ч. 1 ст. 1134 ЦК України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно Акту обміру земельної ділянки № 1 від 13.08.2016, який є додатком та невід`ємною частиною до Договору про спільний обробіток землі № 13 від 16.08.2016, сторонами залучено для здійснення господарської діяльності земельні ділянки загальною площею 5000,00 га.

За твердженням позивача, яке не спростовано та не заперечено відповідачем, порушуючи умови Договору та вимоги законодавства що виконання господарського зобов`язання, Товариство з обмеженою відповідальністю «Салоха-П» за жовтень 2019 року свої зобов`язання за Договором виконало лише частково, а починаючи з листопада 2019 року по травень 2020 року у повному обсязі не виконував своїх зобов`язань щодо дострокового розподілу прибутку, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 6094135,32 грн.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. За змістом частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту повного та своєчасного виконання зобов`язань за договором закон у даному випадку покладає на боржника.

На переконання суду, відповідач у даній справі не спростував вимоги позивача, не надав належні докази, які свідчать про відсутність заборгованості перед кредитором за договірними зобов`язаннями на час звернення останнього з цим позовом до суду.

Крім того, внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання позивачем було нараховано відповідачу (згідно наданих до позовної заяви розрахунків) 3 % річних на загальну суму 86712,00 грн за сукупний період з 21.10.2019 по 01.06.2020.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не має характеру штрафних санкцій, а виступає способом захисту майнового права та інтересу кредитора та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

З матеріалів справи також вбачається, що з метою досудового врегулювання спору позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями № 254 від 27.01.2020, № 4488 від 28.12.2019, № 4350 від 25.11.2019, № 3972/1 від 25.10.2019, в яких повідомляв останнього про наявну заборгованість та вимагав її погашення.

За даними позивача, що не спростовані та не заперечені відповідачем, вищевказані претензії були залишені останнім без належного реагування.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Водночас, в період розгляду даної справи, з наданих позивачем копій банківських виписок за сукупний період з 10.07.2020 по 29.07.2020 (а.с. 117-126) вбачається, що відповідач повністю здійснив оплату претензійних вимог, а саме заборгованість за Договором, а також нараховані та заявлені до стягнення 3 % річних.

При цьому, суд відмічає, що з наведених банківських виписок вбачається сплата відповідачем на рахунок позивача грошових коштів в сумі 8 089 180,66 грн, тобто в розмірі більшому, ніж заявлені позовні вимоги.

Таким чином, враховуючи наявність вказаних банківських виписок, які свідчать про повну сплату відповідачем позивачу за договором, на підставі якого заявлені позовні вимоги, грошових коштів в межах заявленого позову, та підтвердження даного факту представниками обох сторін в судовому засіданні 17.09.2020, суд дійшов до висновку про те, що між сторонами в цій частині не залишилось спірних питань по суті спору.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Тому, беручи до уваги наведені норми та обставини, оскільки відповідачем у повному обсязі погашено заявлену позивачем до стягнення з відповідача суму грошових коштів, провадження у даній справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Щодо позовної вимоги про розірвання Договору про спільний обробіток землі № 13 від 16.08.2016, укладеного між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв та Товариством з обмеженою відповідальністю «Салоха-П» суд вважає за необхідне зазначити таке.

В обґрунтування підставності розірвання спірного договору позивач зазначає про наявність заборгованості відповідача за договірними зобов`язаннями.

Також, позивач посилається на те, що рішеннями Михайлівської сільської ради № 5 від 08.06.2018 «Про затвердження Положення про плату за землю по Михайлівській сільській раді» та від 26.06.2019 № 1 «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на 2020 рік» землі оборони на 2019 та 2020 року звільнені від оподаткування податком на землю, при цьому ті землі, які використовуються за договорами про спільний обробіток землі оподатковуються на загальній підставі.

Позивач зазначає, що за землі, які використовуються за спірним договором, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв сплачує за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України земельний податок в розмірі 563291,67 грн щомісячно, на підтвердження чого надає суду податкові декларації (а.с. 36-45).

Вказане, на переконання позивача свідчить про те, що Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв не лише значною мірою позбавляється того на що мала намір отримати прибутку, а також зазнає збитків. За такого, позивач вважає, що в нього більш ніж достатньо підстав для звернення до суду з немайновою вимогою щодо розірвання договору.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.09.2020 по справі № 920/418/19, право сторони договору звернутися до суду з вимогою про розірвання договору за наявності відповідних умов, передбачених договором чи законом, не є тотожнім праву на таке розірвання, а свідчить про наявність спору про розірвання договору, який підлягає вирішенню судом з урахуванням усіх істотних обставин.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Тобто, договір це домовленість, що свідчить про волевиявлення сторін та узгодження їхніх дій. Він є інститутом добровільного виконання зобов`язань для отримання результату, задля якого його укладено, і якого намагаються досягти сторони шляхом вчинення певних дій.

Отже, основною метою укладення договору є отримання сторонами результату, задля якого цей договір було укладено, та якого сторони за договором намагаються досягти шляхом вчинення певних дій.

За змістом ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів урегульовано главою 53 ЦК України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів визначено главою 20 ГК України.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Водночас, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, установлених зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з`ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 №6-75цс13 та постановах Верховного Суду, від 29.01.2019 у справі № 926/708/18, від 26.02.2019 у справі № 926/709/19, від 18.12.2019 у справі № 904/4324/18).

Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміну договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати зміни договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 910/4427/18, від 03.12.2019 у справі № 910/5001/19).

Таким чином, для застосування положення ст. 651 ЦК України щодо розірвання договору, позивачем має бути доведено, а судом встановлено істотне порушення договору його стороною.

Крім того, встановлюючи істотність порушення договору стороною, суд має з`ясувати настання шкоди внаслідок зазначених дій та які саме дії відповідача, що є порушенням умов договору, призводять до завдання позивачу шкоди, та обставин, передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК України, з якими пов`язується визначення істотності порушення стороною умов договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Вказане mutatis mutandis узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/2425/19.

Виходячи з обставин справи та спірних правовідносин що склалися між сторонами, за матеріалами справи судом встановлено, що дійсно, протягом певного часу зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Салоха-П» мало місце прострочення виконання грошового зобов`язання за договором несвоєчасна плата обумовлених Договором платежів.

Разом із тим, як вбачається з наданих суду копій банківських виписок за сукупний період з 10.07.2020 по 29.07.2020, та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, відповідач в період розгляду даної справи сплатив на рахунок позивача грошові кошти в сумі 8 089 180,66 грн, що перевищувала розмір претензійних вимог позивача до відповідача. З урахуванням зазначеного, на думку суду, позивач повністю отримав те, на що він розраховував при укладенні Договору та додаткових угод до нього.

За вищенаведених норм та обставин, суд вважає, що позивачем не доведено наявності реальних збитків, заподіяних останньому відповідачем внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, а також того, що Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв позбавлений того, на що розраховував за Договором.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в частині розірвання договору про спільний обробіток землі № 13 від 16.08.2016, укладеного між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв та Товариством з обмеженою відповідальністю «Салоха-П».

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, відомості про розподіл судових витрат.

Суд відмічає, що у заяві № 2531 від 31.07.2020, позивач, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», просить суд повернути судовий збір у розмірі 90610,71 грн.

Приписами ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, враховуючи закриття судом провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості, суд вважає за можливе повернути позивачу з Державного бюджету України сплачений за дану позовну вимогу судовий збір у розмірі 90610,71 грн, у тому числі 85100,41 грн, перерахований згідно платіжного доручення № 89 від 19.02.2020 та 5510,30 грн, перерахований згідно платіжного доручення № 386 від 05.06.2020 на суму 7612,30 грн

При цьому, оригінали платіжних доручень № 89 від 19.02.2020 та № 386 від 05.06.2020 залишаються в матеріалах господарської справи № 915/195/20.

В іншій частині, судовий збір в сумі 2102,00 грн, сплачений за позовну вимогу щодо розірвання договору, у відповідності до приписів ст. 129 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 165, 219, 220, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Закрити провадження у справі № 915/195/20 в частині позовних вимог щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Салоха-П» на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв заборгованості за договором № 13 від 16.08.2016 в розмірі 6094135,32 грн та 3 % річних нарахованих за прострочення платежів в розмірі 86712,00 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору.

2. Повернути Квартирно-експлуатаційному відділу міста Миколаїв (54056, м. Миколаїв, проспект Миру, буд. 62-А; ідентифікаційний код 08029523) з Державного бюджету України судовий збір на загальну суму 90610,71 грн, у тому числі 85100,41 грн, перерахований згідно платіжного доручення № 89 від 19.02.2020 та 5510,30 грн, перерахований згідно платіжного доручення № 386 від 05.06.2020 на суму 7612,30 грн.

3. Відмовити позивачу в задоволенні решти позовних вимог в частині розірвання договору про спільний обробіток землі № 13 від 16.08.2016, укладеного між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв та Товариством з обмеженою відповідальністю «Салоха-П».

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв (54056, м. Миколаїв, проспект Миру, буд. 62-А; ідентифікаційний код 08029523);

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Салоха-П» (54001, м. Миколаїв, вул. Садова, буд. 1, офіс 216; ідентифікаційний код 39483940).

Повне рішення складено та підписано судом 23.10.2020.

Суддя О.Г. Смородінова