номер провадження справи 24/27/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2020 Справа № 908/281/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, при секретареві судового засідання Вака В.С., розглянувши матеріали справи № 908/281/20

за позовом: Концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, 69091, фактична адреса: вул. Адмірала Нахімова, буд. 4, м. Запоріжжя, 69057, ідентифікаційний код 32121458)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (вул. Сталеварів, буд. 14, м. Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний код 00130926)

про стягнення 68609,56 грн.

за участю представників:

від позивача: Білоус Д.С., довіреність № 657/20-19 від 19.11.2019

від відповідача: Шульга Ю.О., довіреність № 20 від 01.01.2020

СУТЬ СПОРУ:

Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про стягнення інфляційних витрат у сумі 58635,82 грн., трьох процентів річних у сумі 9973,74 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2020 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.

Ухвалою суду від 17.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/281/20 за правилами спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 24/27/20. Судове засідання призначено на 05.03.2020.

05.03.2020 відповідачем наданий суду відзив на позовну заяву (від 05.03.2020 № 233-юр), в якому просить суд у позові відмовити.

Ухвалою суд від 05.03.2020 відкладено слухання справи на 30.03.2020.

10.03.2020 та 13.03.2020 позивачем подано суду відповідь на відзив від 10.03.2020 № 25/юр та від 11.03.2020 № 28/юр.

27.03.2020 відповідачем надані суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (від 27.03.2020 № 292-юр) та заява про застосування строку позовної давності (від 27.03.2020 № 293-юр).

Ухвалою суду від 30.03.2020 зупинено провадження у справі № 908/281/20 до 12.05.2020 та поновлено з 12.05.2020. Судове засідання призначено на 12.05.2020.

Ухвалою суду 12.05.2020 відкладено судове засідання на 02.06.2020.

02.06.2020 відповідачем подано клопотання від 01.06.2020 № 446-юр про зменшення 3% річних.

Ухвалою від 02.06.2020 визначено розгляд справи № 908/281/20 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, відкрито підготовче провадження, відкладено підготовче судове засідання на 20.07.2020.

13.07.2020 ПАТ "Запоріжжяобленерго" подано до суду письмові пояснення від 10.07.2020 № 556-юр, щодо доповнення правової позиції відповідача, в яких останній просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 20.07.2020 закрито підготовче провадження у справі № 908/281/20, розпочато розгляд справи по суті 20.07.2020 та оголошено перерву в судовому засіданні до 04.08.2020.

Ухвалою суду від 04.08.2020 відкладено розгляд справи по суті на 31.08.2020.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося фіксування судового засідання 31.08.2020 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оголошений склад суду.

Перевірені повноваження присутніх в судовому засіданні представників сторін.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що 12.12.2016 Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з ПАТ "Запоріжжяобленерго" 1238976,16 грн. основного боргу, 3% річних в розмірі 46506,08 грн., суму нарахованої пені у розмірі 97600,40 грн. та інфляції в розмірі 248097,53 грн. 06.02.2018 рішенням Господарського суду Запорізької області № 908/3323/16 позов задоволено частково. Вирішено стягнути з відповідача 1238976,14 грн. основного боргу, 97412,05 грн. пені, 45421,20 грн. 3% річних,248055,71 грн інфляції та 24447,97 грн. судового збору. На день подання даної позовної заяви за рішенням Господарського суду Запорізької області у справі № 908/3323/16 від 02.02.2017 залишок основного боргу складає 131470,45 грн., пеня 3% річних, інфляція та судовий сбір сплачено. За доводами позивача, не сплата відповідачем залишку основного боргу у розмірі 131470,45 грн. є підставою для нарахування передбачених законом 3% річних у розмірі 9973,74 грн за період з 03.02.2018 по 15.08.2019 та інфляційних втрат в сумі 58635,82 грн за період березень 2016 року - липень 2019 року. Просить суд позов задовольнити.

Відповідач, в особі уповноваженого представника, в судових засіданнях проти позову заперечив в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях, зокрема вказує, що позивач неправомірно нараховує 3% та інфляційні втрати, за період з березня 2016 року по липень 2019 року (інфляційні втрати), та за період з 03.02.2017 по 15.08.2019(3%річних), оскільки строк оплат заборгованості у розмірі 131 470,45 грн. згідно графіку погашення заборгованості, за заявлені позивачем періоди розрахунків ще не настав (графіком встановлено, що погашення заборгованості у розмірі 131470,45 грн повинно настати лише в грудні 2019).

Позивач не погодився з позицією відповідача та зазначає, що графік, на який посилається відповідач, хоча й підписаний сторонами, не встановлює будь-яких зобов`язань сторін. Цей графік відповідачем не виконується в будь-якому обсязі. Так, сума основного боргу, встановлена до сплати рішенням Господарського суду Запорізької області у справі 908/1177/18 відповідно до графіку, має бути сплачена в повному обсязі в період з грудня 2019 року по травень 2021 року, однак станом на 10.03.2020 жодних надходжень від відповідача не було. Відповідальність за порушення виконання зобов`язання за договором № 200768 встановлена в самому договорі. Жодної додаткової угоди, яка б встановлювала відмову позивача від своїх прав по договору між сторонами не укладалось. Визначення порядку і строку виконання рішення суду є прерогативою суду, який ухвалив рішення. Стягувач може скористатись своїм правом примусового стягнення або ж відкласти звернення до органів виконавчої державної служби. Позивач скористався своїм правом та звернувся до ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження. 09.10.2019 Вознесенівським ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

В засіданні 31.08.2020 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2007 між Концерном "Міські теплові мережі" (Теплопостачальна організація) та Відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" (Споживач) був укладений договір № 200768 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, відповідно до п. 1.1. якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невід`ємними частинами.

Відповідач. в порушення умов договору. не виконав належним чином свої договірні зобов`язання, а саме не здійснив в повному обсязі оплати за спожиту теплову енергію за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року та з жовтня 2015 року по квітень 2016 року, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.02.2017 у справі № 908/3323/16 позовні вимоги Концерну "Міські теплові мережі" в особі Філії Концерну "Міські теплові мережі" Дніпровського району до ВАТ "Запоріжжяобленерго" задовольнити частково. Стягнуто з ВАТ "Запоріжжяобленерго" на користь Концерну "Міські теплові мережі" в особі Філії Концерну "Міські теплові мережі" Дніпровського району основний борг в сумі 1238976 грн. 14 коп., пеню в сумі 97412 грн. 05 коп., три проценти річних в сумі 45421 грн. 20 коп., інфляційні витрати в сумі 248055 грн. 71 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 24447 грн. 97 коп. Розстрочено виконання рішення в частині стягнення основного боргу, пені, трьох процентів річних, інфляційних витрат на 6 місяці рівними частинами у строк до 02.08.2017.

Рішення суду набрало законної сили 20.02.2017.

У зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду у справі № 908/3323/18 в добровільному порядку та не погашенням залишку основного боргу в сумі 131470,45 грн. позивач, враховуючи приписи ст. 625 ЦК України за порушення виконання грошового зобов`язання нарахував 3% річних у розмірі 9973,74 грн за період з 03.02.2018 по 15.08.2019 та інфляційних втрат в сумі 58635,82 грн за період березень 2016 року - липень 2019 року.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, заслухавши представника позивача, суд визнав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Приписами статей 173, 175 Господарського кодексу України (далі ГК України) унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами ч. 1 ст. 193 ГК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини встановлені рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.02.2017 у справі № 908/3323/16, в силу припису ч. 4 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи, зокрема, щодо наявності у ВАТ "Запоріжжяобленерго" (перейменовано на ПАТ "Запоріжжяобленерго") на користь концерну "МТМ" простроченої основної заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 200768 від 01.09.2007.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами ст. 604 ЦК України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Згідно з ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

18.02.2019 уповноваженими представниками ПАТ «Запоріжжяобленерго» та Концерну «Міські теплові мережі» підписаний графік погашення заборгованості з основного боргу ПАТ "ЗОЕ" перед Концерном "МТМ" за теплову енергію на загальну суму 9 061 310, 06 грн.

Зокрема, вказаним графіком встановлено, що погашення основної заборгованості за договором № 200768 на загальну суму 131 470,45 грн., яка стягнута судовим рішенням № 908/3323/16 - настає в грудні 2019 року.

Підписаний графік погашення заборгованості є угодою у письмовій формі, яка породжує правові наслідки та застосовується до правовідносин сторін за договором №200768 щодо оплати наявної заборгованості у розмірі 131 470, 45 грн., оскільки позивач підписуючи графік самостійно за власною згодою погодив нові строки оплати.

Пунктом 8.1. Договору № 200768 визначено, що розбіжності та спори між сторонами, пов`язані з виконанням, зміною та розірванням цього договору, вирішуються шляхом проведення переговорів, листуванням або укладанням додаткових угод.

Даний пункт договору був дотриманий сторонами при погодженні та підписанні графіку погашення заборгованості.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 254 ЦК України передбачає, що строк, який визначений місяцями, спливає ч відповідне число останнього місяця строку.

Отже, за умови не здійснення відповідачем оплати першого платежу згідно графіку, а саме: до 31.12.2019, прострочка першого платежу згідно графіку починається 01.01.2020.

Згідно розрахунку позивача, інфляційні втрати нараховані за період з березня 2016 року по липень 2019 року, 3% річних за період з 03.02.2017 по 15.08.2019.

Щодо нарахувань позивачем інфляційних втрати за період з березня 2016 року по жовтень 2016 року, то рішенням суду по справі № 908/3323/16 було стягнуто інфляційні втрати на суму основного боргу за період з січня 2015 року по жовтень 2016 року включно.

Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, нарахування за один і той же період інфляційних втрат (з березня року 2016 по жовтень 2016 року) на суму основного боргу суперечить чинного законодавству.

Слід відзначити, що позивач нараховує інфляційні втрати та 3% річних за заявлені періоди стягнення без урахування положень графіку погашення, оскільки строк оплати заборгованості у розмірі 131 470, 45 грн., який передбачений графіком погашення заборгованості не настав.

Пункт 8.1. договору № 200768 надає сторонам право самостійно обрати спосіб зміни умов договору.

Законодавцем у ст. 627 ЦК України також визначено принцип свободи цивільного договору, що передбачає право сторін договору врегулювати свої правовідносини на власний розсуд та надає сторонам можливість вільного визначення умов договору з урахуванням вимог ЦК України та актів цивільного законодавства.

Принцип свободи договору є одним з основних принципів зобов`язальних правовідносин, сторони вправі припинити існуюче між ними зобов`язання за домовленістю. Укласти договір про припинення зобов`язання сторони можуть як до початку виконання зобов`язання, так і в процесі його виконання. Одним із способів припинення зобов`язання за домовленістю сторін є новація зобов`язання або заміна первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (ч.3 ст. 631 ЦК України).

Отже, з огляду на вищенаведені правові положення підписаний графік погашення заборгованості за правовою природою є додатковим договором (угодою) до договору №200768 від 01.09.2007, який укладений сторонами в письмовій формі, який підписаний уповноваженими представниками та яким змінені умови договору №200768 в частині строків оплати наявної заборгованості у сумі 131 470,45 грн.

Даний графік укладено з дотриманням вимог діючого законодавства, шляхом обміну листами та підписанням у вигляді єдиного документа (графіку), в якому сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов та який підлягає виконанню сторонами.

Отже, згідно даного графіку сторони за взаємною згодою фактично змінили та визначили інші нові строки оплати основної заборгованості за договором №200768, яка стягнута за рішенням суду по справі №908/3323/16.

Стаття 204 ЦК України передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визначний судом недійсним.

В судовому порядку даний графік не визнався недійсним.

Отже, враховуючи вищенаведене, сторони добровільно на власний розсуд змінили строки розрахунків за договором №200768, що свідчить про відсутність порушень грошових зобов`язань відповідача до настання строків, які передбачені даним графіком, що призводить до неправомірного нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, беручи до уваги, що рішенням суду по справі № 908/3323/16 було стягнуто інфляційні втрати на суму основного боргу за період з січня 2015 року по жовтень 2016 року включно та враховуючи зміну сторонами 18.02.2019 строку сплати заборгованості по договору №200768 від 01.09.2007 у сумі 131470,45 грн. яка стягнута рішенням суду у справі №908/3323/16 за обставин не доведення позивачем порушення відповідачем змінених умов виконання грошового зобов`язання, господарський суд дійшов висновку про відсутності підстав для нарахування відповідачу встановленого частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України індексу інфляції та 3% річних на прострочену суму основного боргу, а відтак суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Заява відповідача від 27.03.2020 № 293-юр про застосування строку позовної давності судом залишено без задоволення, з тих підстав, що сторонами погоджено нові строки погашення заборгованості, які визначені графіком.

Судом не розглядалося клопотання відповідача про зменшення 3% річних, оскільки судом визнано безпідставним та необґрунтованим нарахування позивачем 3% річних та прийнято рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Судом задоволено клопотання позивача про повернення на його рахунок зайве сплаченого судового збору в розмірі 1740,00грн, з винесенням відповідної ухвали суду.

Керуючись ст., ст. 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.10.2020.

Суддя Т.А. Азізбекян