СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2020 р. Справа № 922/92/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Чернота Л.Ф.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача- не з`явився,

відповідача- не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.1576) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.05.2020 (суддя Ольшанченко В.І. повний текст складено 04.06.2020) у справі №922/92/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Максіма - Твін" (м. Харків)

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України (Харківська обл., с. Червона Хвиля)

про стягнення 1502266,17 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Максіма - Твін" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України про стягнення заборгованості в розмірі 1502266,17 грн., з яких: основний борг- 711444 грн., пеня - 35874,80 грн.; 36% річних- 43503,37 грн., штраф 711444 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки засобів захисту рослин №22/03 від 22.03.2019 в частині оплати поставленого позивачем товару.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.05.2020 у справі №922/92/20 позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу, суд першої інстанції встановив, що відповідач, в порушення п.3.3 договору, не виконав свого обов`язку з оплати поставленого позивачем товару на суму 711444 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 35874,80 грн. та штрафу в розмірі 711444 грн. на підставі п.6.2 договору, а також 36% річних в розмірі 43503,37 грн. на підставі п.6.5 договору, задоволено місцевим господарським судом повністю, з посиланням на обґрунтованість позовних вимог та правильність здійснених позивачем розрахунків.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач заперечує факт здійснення господарських операцій за видатковими накладними, доданими позивачем до позову та зазначає про те, що за результатами інвентаризації на складі ДП "ДГ "Пантелеймонівське" ІР НААН не виявлено товару, плату за який позивач просить стягнути в судовому порядку.

В обґрунтування своїх доводів відповідач посилається на відсутність товарно транспортних накладних; документів на підтвердження факту поставки товару належної якості (сертифікатів якості); документації відповідно до вимог ст.10 Закону України «Про пестициди і агрохімікати»; актів за формою П-6, П-7, як це передбачено п.5.4 договору; первинних документів про повернення тари постачальнику або передачі тари на утилізацію.

Відповідач також зазначає про недійсність генерального доручення №135/1 від 22.03.2019, виданого ДП "ДГ "Пантелеймонівське" ІР НААН на отримання представником Кітаєнко О.І. товару за договором поставки №22/03 від 22.03.2019.

Крім того, відповідач вважає договір поставки засобів захисту рослин №22/03 від 22.03.2019 неукладеним з тих підстав, що сторони не дійшли згоди з усіх істотних умов договору, а саме, щодо якості товару.

Також в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції неправомірно не застосував до спірних правовідносин сторін ч.1 ст.233 Господарського кодексу України та ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України при вирішенні питання про стягнення з відповідача штрафу.

Позивач не надав суду відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.10.2020, прийнятою за наслідками судового засідання, яке відбулося за участю представника позивача, розгляд справи відкладено на 22.10.2020 о 10:30 год.

В судове засідання 22.10.2020 позивач не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується підписом представника позивача на повідомленні про оголошення перерви в розгляді справи (а.с.169 т.2) та протоколом судового засідання від 13.10.2020 (а.с.170-171 т.2).

Позивач був присутній в судовому засіданні 13.10.2020 та надав суду свої доводи стосовно апеляційної скарги.

Відповідач в судове засідання 22.10.2020 свого представника не направив.

22.10.2020 відповідач надав суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване хворобою його представника адвоката Мацкова О.Г. та неможливістю через скрутне фінансове підприємства становище укласти договір про надання правової допомоги з іншим адвокатом.

Судова колегія, розглянувши клопотання відповідача, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідачем не додано до клопотання будь-яких доказів на підтвердження хвороби представника адвоката Мацкова О.Г.

Судова колегія враховує, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалася судом обов`язковою.

У клопотанні заявником жодним чином не обґрунтовано, які саме обставини підлягають встановленню та з`ясуванню саме у судовому засіданні та потребують присутності представника в судовому засіданні.

Колегія суддів приймає до уваги, що розгляд справи вже відкладався судом 13.10.2020 за клопотанням відповідача.

Крім того, апеляційна скарга відповідача надійшла до апеляційного суду ще в червні 2020 року та була залишена судом без руху.

Відповідач неодноразово звертався до суду із заявами про продовження процесуальних строків на усунення недоліків апеляційної скарги, обґрунтовуючи неможливість виконання ухвали суду поширенням коронавірусної хвороби.

Клопотання відповідача були задоволені судом, як і задоволено клопотання від 12.10.2020 про відкладення розгляду справи.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків (ч.2 ст.13 ГПК України).

Суд запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ч.5 ст.13 ГПК України).

У постанові від 29.04.2020 у справі №910/6097/17 Верховний Суд зазначив, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, відповідач належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, розгляд справи вже відкладався судом за клопотанням відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

22.10.2020 відповідач надав суду клопотання про зменшення розміру неустойки до 10%.

До клопотання додано: перелік кредиторів ДП "ДГ "Пантелеймонівське" ІР НААН, баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.06.2020, звіт про фінансові результати за перше півріччя 2020, копії рішень Господарського суду Харківської області від 13.08.2020 у справі №922/4295/19 та від 13.08.2020 у справі №922/300/20.

У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни (ч.2 ст.266 ГПК України).

В порушення вимог ч.2 ст.266 ГПК України, відповідач не надав суду доказів направлення позивачу копії клопотання про зменшення розміру неустойки та доданих до нього матеріалів.

Враховуючи наведене, надане відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки не може враховуватися судом.

Судова колегія також зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.266 ГПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою 23.06.2020, про що свідчить штамп канцелярії суду.

Апеляційна скарга була залишена без руху ухвалою суду від 25.06.2020.

За заявами відповідача, ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 08.07.2020, від 07.08.2020, від 11.09.2020 відповідачу продовжувався процесуальний строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

17 липня 2020 року набув чинності Закон України від 18 червня 2020 року № 731-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Вказаним Законом пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України викладено в такій редакції:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи … поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Пунктом 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України №731-IX від 18.06.2020 передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи …мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

20-денний строк з часу набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року № 731-IX закінчився 06 серпня 2020 року.

Отже, з 17.07.2020 набрав чинності Закон України №731-IX від 18.06.2020, яким викладено у новій редакції пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України та встановлено пільговий період з 17.07.2020 по 06.08.2020 включно, впродовж якого учасники справи мали право на продовження процесуальних строків.

З огляду на вказані вище законодавчі приписи, 06.08.2020 сплинув граничний строк для подання сторонами заяв про продовження процесуальних строків з підстав запровадження в Україні карантину, про що відповідачу було повідомлено в ухвалі суду від 11.09.2020.

Враховуючи наведене, відповідач не був позбавлений права та можливості доповнити чи змінити апеляційну скаргу до закінчення перебігу строків на апеляційне оскарження рішення суду, тобто, відповідно до ч.1 ст.266 ГПК України.

Судова колегія приймає до уваги, що заявлення вимоги про зменшення розміру неустойки є суттєвою зміною вимог апеляційної скарги.

Відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру неустойки після відкриття провадження у цій справі та відкладення розгляду справи, тобто, із значним пропуском визначеного ч.1 ст.266 ГПК України строку (клопотання про його поновлення не заявлялося).

Відповідно до ч.2 ст.118 ГПК України, заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Судова колегія враховує, що відповідачем не заявлялася вимога про зменшення розміру неустойки суду першої інстанції, а тому обставини, на які посилається відповідач в клопотанні не були предметом дослідження та оцінки місцевого господарського суду.

До клопотання відповідачем додано нові докази, які не надавалися суду першої інстанції: перелік кредиторів ДП "ДГ "Пантелеймонівське" ІР НААН, баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.06.2020, звіт про фінансові результати за перше півріччя 2020.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.13 ГПК України).

З огляду на вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про залишення без розгляду клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце її розгляду, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції належним чином повідомлено позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути її за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

22.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Максіма - Твін" (постачальник) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України (покупець) укладено договір поставки №22/03 засобів захисту рослин (далі договір, а.с.16 т.1).

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю у обумовлені договором строки засоби захисту рослин (далі- товар), а покупець зобов`язався прийняти товар та своєчасно оплатити його вартість на умовах договору.

Згідно п. 1.2 договору найменування товару, його кількість, ціна за одиницю та загальна вартість зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору.

Загальна ціна цього договору складається з загальної суми вартості товару, що поставляється згідно всіх видаткових накладних до договору, протягом терміну його дії (п.2.1 договору).

Пунктом 2.2 договору визначено, що орієнтовна сума договору становить 500000 грн. Якщо вартість всіх поставок товару за цим договором перевищуватиме або буде меншою від орієнтовної суми договору, то вважатиметься, що загальна ціна цього договору узгоджена сторонами шляхом підписання видаткових накладних, за якими фактично поставлено та прийнято товар протягом строку дії договору.

Згідно з п. 4.1 договору постачальник поставляє товар шляхом одноразової поставки або поставки товару партіями, відповідно до видаткових накладних.

Поставка товару здійснюється зі складу постачальника на склад покупця або на умовах самовивозу товару, за домовленістю сторін (п.4.3 договору).

Кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, узгоджується сторонами у видаткових накладних, які є його невід`ємною частиною (п.5.1 договору)

Доказом факту поставки товару є оформлені належним чином документи видаткова накладна, товарно транспортна накладна. Довіреність оформлюється і підписується на усну вимогу будь-якої із сторін цього договору. У разі, якщо покупець не надав довіреність на одержання відповідної кількості товару, то підтвердженням факту поставки товару є видаткова накладна та товарно транспортна накладна (п.4.2 договору).

За положеннями п.5.2 договору, приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем в момент одержання її від постачальника. Покупець зобов`язаний перевірити кількість товару, його вагу, комплектність, цілісність тари, а також відсутність ознак пошкодження чи псування товару, та у разі їх виявлення, покупець має письмово негайно, до закінчення приймання, повідомити про це постачальника. При відсутності такої заяви, товар вважається прийнятим покупцем по кількості та якості.

Претензії по якості товару приймаються протягом 2-х календарних днів з моменту (дати) поставки, на підставі документів, що підтверджують невідповідність якості товару стандарту, виданого незалежним експертним органом і підписаним представниками сторін (п.5.3 договору).

Покупець виконує приймання товару за якістю та кількістю відповідно до «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю» (затв.постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7) та «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю» (затв.постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6) (п.5.4 договору).

В п.4.5 договору сторони визначили, що поставка товару у повному обсязі здійснюється у строк до 31.10.2019.

Відповідно до п. 3.3 договору повна оплата поставленого товару повинна бути здійснена покупцем не пізніше 31.10.2019 (остаточна дата розрахунку).

Пунктом 6.2 договору сторони визначили, що при порушенні термінів оплати по цьому договору, покупець сплачує постачальнику:

- пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла на момент виникнення та існування заборгованості через прострочення оплати) від загальної суми платежу, що не здійснений своєчасно (заборгованості) за кожен день прострочення;

- при порушенні термінів оплати більше ніж 10-ти (десяти) календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 100% (сто відсотків) від суми поставленого товару.

Відповідно до п.6.5 договору, якщо покупець не виконав зобов`язань з оплати отриманого товару, то відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, він сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості та інших штрафних санкцій 36% (тридцять шість відсотків) річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.10.2019. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов: несвоєчасне, неповне, неналежне (усупереч положенням договору) виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором, якщо такі порушення були допущені під час його дії (п.10.1 договору).

На виконання умов договору, позивач здійснив поставку відповідачу товару, що підтверджується підписаними обома сторонами та скріпленими печатками підприємств видатковими накладними: №РН-0000004 від 11.04.2019 на суму 78420 грн, №РН-0000011 від 24.04.2019 на суму 94104 грн, №РН-0000019 від 15.05.2019 на суму 98940 грн, №РН-0000022 від 03.06.2019 на суму 171000 грн, №РН-0000033 від 26.06.2019 на суму 259350 грн та №РН-0000044 від 30.08.2019 на суму 128520 грн., всього на суму 830334 (а.с.19-24 т.1).

Із вказаних накладних вбачається, що товар був отриманий представником відповідача Кітаєнко О.І., яка уповноважена ДП "ДГ "Пантелеймонівське" ІР НААН на отримання товару від ТОВ «Максіма-Твін» за договором №22/03 від 22.03.2019 , що підтверджується генеральним дорученням №135/1 від 22.03.2019 (а.с.18 т.1).

Факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 830334 грн також підтверджується товарно-транспортними накладними: №РН-0000004 від 11.04.2019 на суму 78420 грн, №РН-0000011 від 24.04.2019 на суму 94104 грн, №РН-0000019 від 15.05.2019 на суму 98940 грн, №РН-0000022 від 03.06.2019 на суму 171000 грн, №РН-0000033 від 26.06.2019 на суму 259350 грн та №РН-0000044 від 30.08.2019 на суму 128520 грн. (а.с.123-128 т.1).

На підтвердження факту поставки товару позивачем також надано суду податкові накладні від 11.04.2019, 24.04.2019, 15.05.2019, 03.06.2019, 26.06.2019, 30.08.2019 які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.132-143 т.1).

Відповідач повернув частину товару на загальну суму 118890 грн, що підтверджується накладними на повернення товару: №9 від 07.10.2019 на суму 21420 грн, №12 від 07.10.2019 на суму 92340 грн, №16 від 07.10.2019 на суму 5130 грн, підписаними сторонами без зауважень та скріплені печатками підприємств (а.с.25-27 т.1).

Повернення відповідачем товару на вказану суму підтверджується також товарнотранспортними накладними №ПП-16 від 07.10.2019 на суму 5130 грн., №ПП-12 від 07.10.2019 на суму 92340 грн., №ПП-9 від 07.10.2019 на суму 21420 (а.с.129-131 т.1) та коригуваннями кількісних і вартісних показників до податкових накладних (а.с.144-154 т.1).

Позивач виставив відповідачу рахунки фактури на оплату: №СФ-0000005 від 11.04.2019 на суму 78420 грн., №СФ-0000012 від 24.04.2019 на суму 94104 грн., №СФ-0000020 від 15.05.2019 на суму 98940 грн., №СФ-0000023 від 03.06.2019 на суму 171000 грн., №СФ-0000034 від 26.06.2019, №СФ-0000045 від 30.08.2019 на суму 128520 грн. (а.с.155-160 т.1).

Як зазначає позивач, відповідач поставлений товар не оплатив.

До матеріалів справи надано підписаний позивачем та відповідачем акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого, станом на 01.11.2019 заборгованість відповідача перед позивачем складає 711444 грн. (а.с.28 т.1)

Відповідач заборгованість не оплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Судова колегія враховує наступне.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства...

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 830334 грн. підтверджується видатковими накладними №РН-0000004 від 11.04.2019, №РН-0000011 від 24.04.2019, №РН-0000019 від 15.05.2019, №РН-0000022 від 03.06.2019, №РН-0000033 від 26.06.2019, №РН-0000044 від 30.08.2019 (а.с.19-24 т.1).

Вказані накладні містять всі обов`язкові реквізити, передбачені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема, посилання на договір №22/03 від 22.03.2019, дату складання, найменування, кількість, вартість товару, підписані представниками сторін без будь-яких зауважень, скріплені печатками підприємств.

Повноваження представника відповідача Кітаєнко О.І. на отримання поставленого відповідачем товару підтверджується генеральним дорученням №135/1 від 22.03.2019 (а.с.18 т.1).

Крім того, на підтвердження факту поставки товару позивачем надано суду товарно-транспортні накладні (а.с.123-128 т.1) та податкові накладні (а.с.132-143 т.1), які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідач повернув товар на загальну суму 118890 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами накладними на повернення товару №9 від 07.10.2019, №12 від 07.10.2019, №16 від 07.10.2019 на (а.с.25-27 т.1), а також товарнотранспортними накладними (а.с.129-131 т.1) та коригуваннями кількісних і вартісних показників до податкових накладних (а.с.144-154 т.1).

Отже, вартість отриманого відповідачем товару складає 711444 грн.

Пунктом 3.3 договору передбачено обов`язок відповідача здійснити повну оплату товару не пізніше 31.10.2019.

Поставлений товар на загальну суму 711444 грн. відповідач не оплатив.

Розмір заборгованості відповідача підтверджується також підписаним обома сторонами та скріпленим печатками підприємств актом звірки взаєморозрахунків (а.с.28 т.1).

Відповідач в добровільному порядку заборгованість не оплатив, не представив суду доказів погашення боргу.

Враховуючи непогашення відповідачем суми основного боргу, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 711444 грн.

Позивач в позові просить суд стягнути з відповідача 36% річних в розмірі 43503,37 грн. за період з 01.11.2019 по 01.01.2020 на підставі п.6.5 договору.

Судова колегія враховує наступне.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити … три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п.6.5 договору сторони узгодили, що у разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару, то відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості та інших штрафних санкцій 36% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Отже, сторони у вказаному пункті договору встановили розмір річних 36%, що узгоджується з приписам статті 625 Цивільного кодексу України та відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України.

З урахуванням п.3.3 договору, прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару розпочалося з 01.11.2019, а отже, позивачем правильно обрано період нарахування 36% річних.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 36% річних за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, колегія суддів встановила, що він арифметично правильним.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 36 % річних в розмірі 43503,37 грн. за період з 01.11.2019 по 01.01.2020.

Позивач в позові просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 35874,80 грн. за період з 01.11.2019 по 01.01.2020 та штраф в розмірі 711444 грн. на підставі п.6.2 договору.

Судова колегія зазначає наступне.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, а також від 22.03.2018р у справі №911/1351/17.

Пунктом 6.2 договору сторони визначили, що при порушенні термінів оплати по цьому договору, покупець сплачує постачальнику:

- пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла на момент виникнення та існування заборгованості через прострочення оплати) від загальної суми платежу, що не здійснений своєчасно (заборгованості) за кожен день прострочення;

- при порушення термінів оплати більше ніж 10-ти (десяти) календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 100% (сто відсотків) від суми поставленого товару.

Отже, вказаним пунктом договору передбачено господарсько-правову відповідальність відповідача за невиконання своїх зобов`язань перед покупцем у вигляді сплати неустойки пені та штрафу, що не суперечить вимогам чинного законодавства з огляду на викладене вище.

Враховуючи встановлений факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару, колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, дійшла висновку про те, що він є обґрунтованим та арифметично правильним.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 35874,80 грн. за період з 01.11.2019 по 01.01.2020.

Оскільки відповідачем прострочено виконання зобов`язання з оплати товару більш як на 10 календарних днів, позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 711444 грн. обгрунтовано задоволено судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач заперечує факт здійснення господарських операцій за видатковими накладними, доданими позивачем до позову та зазначає про те, що за результатами інвентаризації на складі ДП "ДГ "Пантелеймонівське" ІР НААН не виявлено товару, плату за який позивач просить стягнути в судовому порядку; у залишках відсутня тара від використаного товару.

Судова колегія вважає доводи відповідача безпідставними, оскільки позивачем надано суду належні та допустимі докази в розумінні ст.76,77 ГПК України на підтвердження факту здійснення господарської операції з поставки товару, а саме, підписані обома сторонами, скріплені печатками підприємств та оформлені належним чином видаткові накладні та товарно транспортні накладні.

Вказані первинні документи, відповідно до п.4.2 договору, є доказами факту поставки товару.

Позивачем надано суду першої інстанції податкові накладні, копії розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, що були виписані за першою подією поставок позивача відповідачу.

Господарські операції зі спірних поставок товару відображені в податковому обліку підприємства позивача, що є додатковим свідченням реальності їх здійснення.

Відповідач підтвердив наявність у нього заборгованості перед позивачем в розмірі 711444 грн, підписавши акт звірки взаєморозрахунків.

Доводи відповідача про фактичну відсутність у нього товару на складі та відсутність тари від продукції не підтверджені будь-якими доказами та не спростовують встановлений судом факт отримання відповідачем товару за спірними накладними.

Стосовно посилань відповідача на відсутність сертифікатів якості товару та документації, передбаченої статтею 10 Закону України «Про пестициди і агрохімікати», колегія суддів зазначає наступне.

За умовами п.5.2 договору, приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем в момент одержання її від постачальника. Покупець зобов`язаний перевірити кількість товару, його вагу, комплектність, цілісність тари, а також відсутність ознак пошкодження чи псування товару, та у разі їх виявлення, покупець має письмово негайно, до закінчення приймання, повідомити про це постачальника. При відсутності такої заяви, товар вважається прийнятим покупцем по кількості та якості.

Крім того, згідно п.5.3 договору, претензії по якості товару приймаються протягом 2-х календарних днів з моменту (дати) поставки, на підставі документів, що підтверджують невідповідність якості товару стандарту, виданого незалежним експертним органом і підписаного представниками сторін.

Відповідачем не надано суду доказів звернення до позивача в порядку п.5.2 та п.5.3 договору з претензіями щодо якості товару, у зв`язку з чим, товар вважається прийнятим відповідачем по якості.

Статтею 10 Закону України «Про пестициди і агрохімікати», на яку посилається апелянт, визначено вимоги до пакування та маркування пестицидів та агрохімікатів.

Відповідно до п.5.4 договору, покупець виконує приймання товару за якістю та кількістю відповідно до «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю» (затв.постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7) та «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю» (затв.постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6) (п.5.4 договору).

Відповідно до п.11 «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю» одночасно з прийомом продукції за якістю здійснюється перевірка комплектності продукції, а також відповідність тари, пакування, маркування вимогам стандартів, технічних умов особливих умов, інших обов`язкових для сторін правил або договору.

У разі виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування отриманої продукції, тари або пакування вимогам стандартів, технічних умов, креслень, зразків договору або даним, зазначеним в маркуванні і супровідних документах, отримувач призупиняє подальший прийом товару і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених дефектів (п.16 вказаної Інструкції).

Відповідачем не надано суду доказів складення ним при прийомі товару актів про невідповідність тари та маркування продукції.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору та повернути товар продавцеві.

Таким чином, у покупця було право відмовитися від договору та повернути товар продавцеві, проте, суду не надано документи, які б свідчили про таку відмову покупця від поставки товару у зв`язку з неналежним виконанням продавцем своїх зобов`язань за договором.

Враховуючи наведене, доводи відповідача не підтверджені документально.

Посилання відповідача на відсутність у нього первинних документів про повернення тари постачальнику чи передачі такої тари на утилізацію не впливають на правову оцінку обставин справи та не звільняють відповідача від обов`язку оплатити товар.

Відповідач також зазначає про недійсність генерального доручення №135/1 від 22.03.2019, виданого ДП "ДГ "Пантелеймонівське" ІР НААН на отримання представником Кітаєнко О.І. товару за договором поставки №22/03 від 22.03.2019, з тих підстав, що в ньому міститься посилання на Інструкцію «Про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей про одержання цінностей», яка втратила чинність 01.01.2015.

Судова колегія приймає до уваги, що на час отримання представником відповідача товару, вказане доручення було діючим.

Посилання в дорученні на Інструкцію «Про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей про одержання цінностей», яка втратила чинність, не свідчить про отримання товару неуповноваженою особою.

Крім того, відповідно до п.4.2 договору, довіреність оформлюється і підписується на усну вимогу будь-якої із сторін цього договору. У разі, якщо покупець не надав довіреність на одержання відповідної кількості товару, то підтвердженням факту поставки товару є видаткова накладна та товарно транспортна накладна.

Враховуючи наведене, відсутність довіреності чи певні недоліки в її оформленні у даному випадку не спростовують факт поставки та отримання відповідачем товару, що підтверджений видатковими та товарно-транспортними накладними.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що договір поставки засобів захисту рослин №22/03 від 22.03.2019 є неукладеним з тих підстав, що сторони не дійшли згоди з усіх істотних умов договору, а саме, щодо якості товару.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договорів, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Згідно ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Отже, у разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості.

В п.5.3 договору сторони узгодили, що претензії по якості товару приймаються протягом 2-х календарних днів з моменту (дати) поставки, на підставі документів, що підтверджують невідповідність якості товару стандарту, виданого незалежним експертним органом і підписаного представниками сторін.

Отже, в договорі сторони узгодили як вимоги щодо якості товару (відповідність товару сертифікату), так і порядок пред`явлення претензій покупцем у разі отримання товару неналежної якості.

Судова колегія також приймає до уваги, що не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

Враховуючи наведене, доводи відповідача про неукладеність договору поставки є безпідставними.

Аналізуючи позицію відповідача судова колегія враховує наступне.

На сторінці 193;144 т.2 в тексті апеляційної скарги відповідач наполягає на тому, що договір є неукладеним.

В суді першої інстанції відповідачем подавалася зустрічна позовна заява, де він доводив, що договір є недійсним (див. рішення, а.с.42 т.2; а.с.92 т.1).

Також відповідач просив апеляційний суд зменшити розмір неустойки на 10% і наполягає на тому, що не отримував поставлений товар.

Вказані обставини свідчать про невизначеність позиції відповідача, намагання уникнути від відповідальності.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції неправомірно не застосував до спірних правовідносин сторін ч.1 ст.233 Господарського кодексу України та ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України при вирішенні питання про стягнення з відповідача штрафу.

Судова колегія звертає увагу, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 904/4685/18).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заявляв суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру неустойки, не надав місцевому господарському суду будь-яких обґрунтувань та доказів на підтвердження існування обставин, які є підставою для застосування ч.1 ст.233 Господарського кодексу України та ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги відповідача є необґрунтованими.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення та додаткове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 27.05.2020 у справі №922/92/20 без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення

Рішення Господарського суду Харківської області від 27.05.2020 року у справі №922/92/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.10.2020р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя Л.Ф. Чернота