ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2020 року м.Дніпро Справа № 904/4093/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Вечірка І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Городецького Володимира Анатолійовича на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 03.08.2020 року про повернення позовної заяви у справі № 904/4093/20 (суддя Ніколенко І.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Городецького Володимира Анатолійовича

до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання збитків та зобов`язання відповідача вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.08.2020 року у справі № 904/4093/20 повернуто позовну заяву та доданоі до неї документи Фізичній особі-підприємцю Городецькому Володимиру Анатолійовичу.

Ухвала суду мотивована тим, що вимоги позивача про: зобов`язання зняти позасудові арешти з банківських рахунків та рухомого майна позивача; заборони відповідачу відкривати виконавчі провадження за позасудовим виконавчим документом та накладати позасудові арешти; зобов`язання відповідача скасувати записи у реєстрі боржників - не підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, а відносяться до юрисдикції адміністративного суду.

Також суд зазначив, що позивачем подано заяву в електронному вигляді за допомогою системи «Електронний суд». Однак, експлуатація підсистеми «Електронний суд» здійснюється у тестовому режимі, що унеможливлює здійснення розгляду справ в електронній формі, а отже, і подання позовних заяв в електронному вигляді.

Не погодившись з доводами господарського суду про невідповідність позовної заяви вимогам господарсько-процесуального закону, Фізична особа-підприємець Городецький Володимир Анатолійович подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що висновок суду про те, що ця справа не відноситься до господарського судочинства, не відповідає нормам процесуального права, оскільки основними вимогами позову є: визнати право на відшкодування збитків завданих незаконним арештом майна та визнання суми збитків, заподіяних незаконним арештом нерухомого майна у розмірі 527 000 грн., а вимоги про: зобов`язання зняти позасудові арешти з банківських рахунків та рухомого майна позивача; заборонити відповідачу відкривати виконавчі провадження за позасудовим виконавчим документом та накладати позасудові арешти; зобов`язання відповідача скасувати записи у реєстрі боржників - є похідними від них.

Вважє, що суд мав право з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Суд цим процесуальним правом не скористався та незаконно повернув позовну заяву цілком.

Апелянт вважає, що ігнорування оскаржуваною ухвалою основних вимог позовної заяви у визнанні права на отримання відшкодування є незаконним.

Окрім того, зазначає, що висновок суду про те, що експлуатація підсистеми «Електронний суд» у тестовому режимі унеможливлює здійснення розгляду справ в електронній формі, а отже, і подання позовних заяв в електронному вигляді, суперечить нормам процесуального права.

Так як, його електронна адреса @mail.gov.ua зареєстрована відповідно до чинних норм процесуального права і він має право на здійснення розгляду справ електронній формі: подав заяву у системі «Електронний суд» за допомогою цифрового підпису, який прирівняний до власноручного підпису. Тож висновки та ствердження суду, що подання позовної заяви в електронному вигляді за допомогою системи «Електронний суд» суперечить нормам ст. 162 ГПК України, не відповідає нормі процесуального права: позов подано відповідно до вказаної норми у письмовій формі, та за власноручним підписом.

Просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 03.08.2020 року у справі № 904/4093/20 повністю; ухвалити рішення про: визнання права на відшкодування збитків та задовольнити інші вимоги; відшкодувати моральну шкоду, заподіяну неправомірною ухвалою про повернення позовної заяви, у розмірі мінімальної заробітної плати за місяць 2118 грн.

Відповідач, Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відзив на апеляційну скаргу не надав.

Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.2 ст.271 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на оскаржувану ухвалу про повернення заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що Фізична особа-підприємець Городецький Володимир Анатолійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про:

- визнання права на відшкодування збитків, заподіяних під час незаконного арешту нерухомого майна;

- визнання суми збитків, заподіяних незаконним арештом нерухомого майна у розмірі 527 000 грн.;

- зобов`язання відповідача зняти позасудові арешти з банківських рахунків та рухомого майна позивача - до рішення суду про право вимог як виконавчих документів, на підставі яких скоєно злочин щодо нерухомості та позасудовий (незаконний) арешт рахунків та рухомого майна;

- заборонити відповідачу відкривати виконавчі провадження за позасудовим виконавчим документом та накладати позасудові арешти;

- зобов`язати відповідача спростувати неправдиву інформацію шляхом скасування записів у реєстрі боржників, зроблених на підставі вимоги № Ф-1107-У.

Аналіз мотивувальної частини позовної заяви свідчить, що доводи позивача у даній справі ґрунтуються на протиправності дій відділу державної виконавчої служби, як суб`єкта, наділеного владними функціями, та полягають у тому, що державний виконавець незаконно наклав арешт на рахунки та нерухоме майно позивача.

При цьому, накладення державним виконавцем такого арешту було здійснено на підставі постанови Лівобережної ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 08.07.2014.

Тобто, спір між сторонами виник не з господарських, а з публічних правовідносин, що вірно зазначив суд першої інстанції

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 №9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Так, в силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди, окрім інших, розглядають спори за вимогами щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано визнано, що вимоги позивача про: зобов`язання зняти позасудові арешти з банківських рахунків та рухомого майна позивача; заборонити відповідачу відкривати виконавчі провадження за позасудовим виконавчим документом та накладати позасудові арешти; зобов`язання відповідача скасувати записи у реєстрі боржників - не підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, а відносяться до юрисдикції адміністративного суду.

Крім того, судом першої інстанції правомірно врахована та обставина, що 01.03.2019 року в газеті "Голос України" (№ 42 (7048) від 01.03.2019), яка є офіційним органом, опубліковано повідомлення про відкликання ДСА України оголошення № 229 (6984) від 01.12.2018 року щодо створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та вірно зазначено, що частиною 2 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

За таких обставин, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2020 року позовну заяву Фізичної особи-підприємця Городецького Володимира Анатолійовича до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання збитків та зобов`язання відповідача вчинити певні дії позивачу повернуто без порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що апелянт висновки оскаржуваної ухвали не спростував, апеляційна скарга не доведена і задоволеню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 03.08.2020 року у справі № 904/4093/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя І.О. Вечірко