Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1096/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Кімак З.К. - довіреність №4299/6 від 27.12.2019;

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради

до Державного підприємства "Науково-дослідний інститут радіосистем"

про стягнення 59 771,79 грн

Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради звернулося до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства "Науково-дослідний інститут радіосистем" 59771,79грн за постачання теплової енергії та 2102,00грн судового збору.

Ухвалою суду від 14.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.10.2020.

Ухвалою від 07.10.2020 суд відклав розгляд справи на 22.10.2020.

16.10.2020 на адресу суду, з поштовою відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", повернулася копія ухвали від 07.10.2020, яка направлялась відповідачу за його юридичною адресою.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, судом враховується, що всі процесуальні документи по справі направлялися до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Враховуючи вищевикладені обставини та те, що поштова кореспонденція направлялась відповідачу за юридичною адресою, суд вважає, що ним вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи та забезпечення явки представника останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнавалася обов`язковою, а надання письмового відзиву є правом відповідача, а не його обов`язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання відзиву не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2009 між КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (далі - постачальник (теплопостачальна організація), позивач) та Державного підприємства "Науково-дослідний інститут радіосистем" (споживач, відповідач) був укладений Договір №700 купівлі-продажу теплової енергії (далі - Договір), відповідно до якого, позивач зобов`язався своєчасно надати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п. 1.1. Договору).

У п. 6.4. Договору сторони домовилися про збільшення строку позовної давності для стягнення заборгованості по даному договору до 5 (п`яти) років, починаючи з моменту початку перебігу позовної давності.

Згідно з п. 7.1, 7.2 Договору, останній укладається строком на один рік і вступає в силу після його підписання обома сторонами. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку дії договору не надійде заява однієї із сторін про відмову від цього Договору або його перегляд. У випадку дострокового розірвання договору з ініціативи споживача, останній повинен за місяць попередити про це постачальника.

Позивач вказує, що в порушення умов Договору, відповідач не оплатив отримані послуги з теплопостачання, внаслідок чого виникла заборгованість за використану теплову енергію за період з січня 2013 по квітень 2020, яка станом на 01.09.2020 становить 59771,79грн.

Невиконання умов Договору відповідачем стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зсилається на ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Оцінивши в сукупності надані до справи документи, проаналізувавши приписи законодавства, що регулює спірні відносини, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші ), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору №700 купівлі-продажу теплової енергії від 01.10.2019.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами п.4.8 Договору, всі розрахунки по цьому договору проводяться до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, за платіжними документами, які виписуються постачальником.

Розрахунки по договору проводяться споживачем шляхом перерахування коштів у встановлені договором строки на рахунок постачальника (п.5.1. Договору).

Відповідно до п. 5.2 Договору, підставою для здійснення платежів по даному договору є виставлена постачальником платіжна вимога (квитанція).

Вартість наданих постачальником послуг нараховується на підставі чинного законодавства та цього договору та залежить від розміру тарифів установлених в порядку визначеному законодавством (п. 5.3 Договору).

Сторони погодили, що при наявності заборгованості по даному договору, будь-які платежі, незалежно від зазначення періоду за який здійснюється платіж, зараховуються в погашення заборгованості починаючи з початку її виникнення (п. 5.4. Договору).

Наявними в матеріалах справи рахунками та розрахунками позивача підтверджено, що відповідач, надані послуги з постачання теплової енергії в період з січня 2013 по квітень 2020, не оплатив на загальну на суму 59771,79 грн, з урахуванням 31,70 грн залишку на початок періоду та абонентної плати (а.с. 14-64).

06.07.2020 позивач направив відповідачу претензію про сплату вказаної суми боргу (а.с. 65-68).

Разом з тим, доказів на підтвердження погашення відповідачем заборгованості матеріали справи не містять. Жодних заперечень та матеріалів на спростування наведених позивачем підстав позову та заявлених вимог відповідач не надав.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав суду доказів, які б спростовували доводи позивача, натомість позивач обґрунтував свої позовні вимоги належними та достатніми доказами.

За вказаного, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, заявлений відповідно до вимог законодавства та укладеного договору, тому підлягає задоволенню у повному обсязі на суму 59771,79грн.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до Державного підприємства "Науково-дослідний інститут радіосистем" задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Науково-дослідний інститут радіосистем" (10005, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Черняховського, буд. 109, ід.код 13547194) на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (10014, Житомирська обл., м. Житомир, Корольовський р-н., вул. Київська, буд. 48, ід. код 35343771):

- 59771,79 грн заборгованості;

- 2102,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 22.10.20

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек.).