ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року Справа № 925/132/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Козоріз О.І.,

за участі представників сторін:

від позивача Ковальчук Н.О. представник за довіреністю,

від відповідача представник не з`явився,

від третьої особи Коваль І.І. - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом державного підприємства обслуговування повітряного руху

України в особі Регіонального структурного підрозділу Київського

районного центру Київцентраеро, м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв,

м. Черкаси

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

Державної аудиторської служби України, м. Київ

про визнання додаткових угод нікчемними та стягнення 262 306 грн.

22 коп.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області з позовом звернулося державне підприємство обслуговування повітряного руху України в особі Регіонального структурного підрозділу Київського районного центру Київцентраеро до товариства з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв про визнання додаткових угод (від 21 жовтня 2016 року №2/2016, від 17 листопада 2016 року №4/2016, від 30 січня 2017 року №6/2017 та від 16 лютого 2017 року №7/2017) нікчемними, а також стягнення з відповідача зайво сплачених коштів в розмірі 262 306 грн. 22 коп. за спожитий природний газ у зв`язку з укладенням вищезазначених додаткових угод до договору.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 17 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17 березня 2020 року. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державну аудиторську службу України.

Судове засідання призначене на 17 березня 2020 року не відбулося, у зв`язку з хворобою головуючого судді по справі.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 18 березня 2020 року підготовче засідання суду було призначено на 10 год. 30 хв. 14 квітня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14 квітня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 11 год. 30 хв. 14 травня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14 травня 2020 року відкладено розгляд справи по суті до закінчення карантину.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20 липня 2020 року розгляд справи по суті призначено на 10 год. 00 хв. 18 вересня 2020 року.

В судовому засіданні, що відбулося 18 вересня 2020 року судом було оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 25 вересня 2020 року.

В судовому засіданні, що відбулося 25 вересня 2020 року судом було оголошено перерву до 14 год. 30 хв. 15 жовтня 2020 року.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений під розписку в судовому засіданні, яке відбулося 25 вересня 2020 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

В минулих судових засіданнях відповідач проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 06 березня 2020 року та зазначав, що з урахуванням укладених додаткових угод до договору на постачання природного газу загальна ціна договору не змінилася, а тому доводи позивача про сплату надмірних коштів не підтверджується наданими доказами.

Позивач, на думку відповідача, неправомірно визначає сам договір та додаткові угоди до нього як окремі правочини, вказуючи при цьому, що внаслідок укладення 4 спірних додаткових угод до договору з 15 існуючих відбулася надмірна сплата грошових коштів.

Така позиція суперечить ч. 1 ст. 626 ЦК України.

Також відповідач вказував, що позивач обрав неналежний спосіб захисту в частині визнання нікчемними додаткових угод до договору.

Крім того відповідач зауважував, що позивач просить визнати нікчемними чотири додаткові угоди з тринадцяти (якими саме вносились зміни до пункту 3.2 договору) незважаючи на те, що інші дев`ять угод були підписані за подібних умов і три з них зменшували ціну на природний газ.

В свою чергу позивач в обґрунтування своїх вимог зазначає про єдину підставу для визнання додаткових угод нікчемними, а саме: відповідач порушив умови укладеного договору в частині збільшення ціни за поставлений газ, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а згідно ч. 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Водночас п. 3.3. договору передбачено, що ціна, зазначена в договорі може змінюватися протягом дії договору та узгоджуватися шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Враховуючи вищенаведене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у письмових поясненнях

В судовому засіданні, яке відбулося 15 жовтня 2020 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/132/20.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, а також дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначав, що додаткові угоди від 21 жовтня 2016 року №2/2016, від 17 листопада 2016 року №4/2016, від 30 січня 2017 року №6/2017 та від 16 лютого 2017 року №7/2017 про зміну ціни укладені до договору постачання природного газу №160320 від 15 червня 2016 року суперечать вимогам ч.ч. 2, 3 ст. 632 ЦК України, а тому мають бути визнані судом нікчемними.

Оскільки грошові кошти в сумі 262 306 грн. 22 коп. сплачені відповідачу на підставі нікчемних додаткових угод, то вказані кошти підлягають поверненню позивачу стороні правочину.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 15 червня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв (постачальник) та державним підприємством обслуговування повітряного руху України в особі Регіонального структурного підрозділу Київського районного центру Київцентраеро (споживач) було укладено договір постачання природного газу №160320.

Згідно п. 1. договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ (далі - газ) за визначеним предметом закупівлі ДК 016:2010, 06.20.1 Газ природний, скраплений або в газоподібному стані (ДК 021:2015, 09123000-7 Природний газ) належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язався оплатити вартість прийнятого газу у розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Відповідно до п. 2.1. договору річний плановий обсяг постачання природного газу - 1190 тис. куб.м.

Пунктом 3.2. договору визначено, що ціна за 1000 куб.м природного газу становить 5 200,00 грн., ПДВ 1 040,00 грн. (20 %), всього з ПДВ 6 240,00 грн.

Загальна вартість природного газу, який постачальник зобов`язується передати споживачу по даному договору визначається загальною вартістю об`ємів поставленого природного газу на підставі актів приймання-передачі та на момент укладання даного договору складає 6 188 000,00 грн., крім того ПДВ 20 % - 1 237 600,00 грн. Всього загальна вартість договору з ПДВ складає 7 425 600,00 грн.

У пункті 3.3. договору передбачено, що зміна ціни природного газу можлива з укладенням додаткової угоди до договору відповідно до чинного законодавства України, в тому числі законодавства про здійснення державних закупівель.

Згідно п. 6.1. договору розрахунки за поставлений газ здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника по факту постачання газу, на підставі актів приймання-передачі, підписаних сторонами, але не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Згідно з пунктом 10.1. договору, договір діє з моменту укладання до повного виконання усіх його умов, а в частині поставки газу з 01 липня 2016 року.

Відповідно до пункту 9.1. договору умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

9.1.1. Зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника (споживача).

9.1.2. Зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

9.1.3. Покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

9.1.4. Продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника (споживача) за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.

9.1.5. Узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товару (газу)).

9.1.6. Зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок.

9.1.7. Зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти або показників Рlatts у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу або таких показників, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі.

9.1.8. Зміни умов у зв`язку з продовженням дії договору про закупівлю на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Протягом дії договору до нього вносились зміни шляхом укладання додаткових угод, яким змінювалися умови договору, зокрема, в частині зміни (зменшення чи збільшення) ціни товару, у тому числі:

21 жовтня 2016 року укладено додаткову угоду за № 2/2016, згідно якої збільшилася ціна за поставлений газ (за період з 01 жовтня 2016 року по 31 жовтня 2016 року ) з ціни 6 500 грн. (з ПДВ) до ціни 7 000,00 грн. (з ПДВ).

17 листопада 2016 року укладено додаткову угоду за № 4/2016, зі змісту якої вбачається збільшення ціни за поставлений газ (за період з 10 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року) з ціни 7 700,00 грн. (з ПДВ), до ціни 8 470,00 грн. (з ПДВ).

30 січня 2017 року укладено додаткову угоду за № 6/2017, зі змісту якої вбачається збільшення ціни за поставлений газ за період (з 01 січня 2017 по 31 січня 2017 року) з ціни 8 470,00 грн. (з ПДВ) за 1000 куб. м природного газу до 9 317,00 грн. (з ПДВ).

16 лютого 2017 року укладено додаткову угоду за №7/2017, зі змісту якої вбачається збільшення ціни за поставлений газ (за період з 01 лютого 2017 року по 28 лютого 2017 року) з ціни 9 317,00 грн. (з ПДВ) за 1000 куб. м природного газу до 10 000,00 грн. (з ПДВ).

З матеріалів справи вбачається, що всього між сторонами було укладено п`ятнадцять додаткових угод до договору №160320 (т.1 а.с. 21-35) тринадцять з яких стосувалися зміни ціни товару, як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення.

Спірними по справі є лише чотири вищенаведені додаткові угоди.

Позивач зазначав, що в результаті порушення ч. 2 та ч. 3 ст. 632 ЦК України загальна сума завищення вартості придбаного товару (природного газу) за рахунок внесення змін до договору після фактичної поставки товару за період 01 липня 2016 року по 30 листопада 2017 року становить 218 588,50 грн. (без ПДВ) та 262 306,22 грн. (з ПДВ).

Отже, позивач вказав, що він зайво сплатив відповідачу грошові кошти за договором від 15 червня 2016 року №160320 на загальну суму 262 306,22 грн. з ПДВ, що підтверджується актами виконаних робіт та копіями платіжних доручень, а саме:

- акт № РН-0000809 приймання-передачі природного газу від 31 липня 2016 року;

- акт № РН-0000939 приймання-передачі природного газу від 31 серпня 2016 року;

- акт № РН-0001058 приймання-передачі природного газу від 30 вересня 2016 року;

- акт № РН-0001207 приймання-передачі природного газу від 31 жовтня 2016 року;

- акт № РН-0001521 приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2016 року;

- акт № РН-0001522 приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2016 року;

- акт № РН-0001922 приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2016 року;

- акт № РН-000055 приймання-передачі природного газу від 31 січня 2017 року;

- акт № РН-000339 приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2017 року;

- акт № РН-000672 приймання-передачі природного газу від 31 березня 2017 року;

- акт № РН-000837 приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2017 року;

- акт № РН-001073 приймання-передачі природного газу від 31 травня 2017 року;

- акт № РН-001210 приймання-передачі природного газу від 30 червня 2017 року;

- акт № РН-001354 приймання-передачі природного газу від 31 липня 2017 року;

- акт № РН-001561 приймання-передачі природного газу від 31 серпня 2017 року;

- акт № РН-001735 приймання-передачі природного газу від 30 вересня 2017 року;

- акт № РН-001949 приймання-передачі природного газу від 31 жовтня 2017 року;

- акт № РН-002275 приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2017 року.

- № 4799 від 18 серпня 2016 року на суму 45 233 грн. 76 коп.;

- № 5386 від 13 вересня 2016 року на суму 46 163 грн. 03 коп.;

- № 6228 від 19 жовтня 2016 року на суму 48 366 грн. 53 коп.;

- № 6842 від 16 листопада 2016 року на суму 323 490 грн. 82 коп.;

- № 7614 від 16 грудня 2016 року на суму 157 819 грн. 28 коп.;

- № 7615 від 16 грудня 2016 року на суму 609 831 грн. 24 коп.;

- № 828 від 15 лютого 2017 року на суму 1 381 385 грн. 60 коп.;

- № 343 від 20 січня 2017 року на суму 1 044 528 грн. 37 коп.;

- № 1513 від 16 березня 2017 року на суму 1 190 229 грн. 53 коп.;

- № 2094 від 11 квітня 2017 року на суму 675 096 грн. 30 коп.;

- № 2973 від 18 травня 2017 року на суму 183 013 грн. 42 коп.;

- № 3713 від 20 червня 2017 року на суму 75 318 грн. 47 коп.;

- № 4443 від 19 липня 2017 року на суму 63 016 грн. 97 коп.;

- № 5146 від 19 серпня 2017 року на суму 58 640 грн. 03 коп.;

- № 5816 від 20 вересня 2017 року на суму 54 968 грн. 03 коп.;

- № 6480 від 13 жовтня 2017 року на суму 61 311 грн. 60 коп.;

- № 7328 від 17 листопада 2017 року на суму 276 903 грн. 00 коп.;

- № 8070 від 14 грудня 2017 на суму 756 523 грн. 32 коп.

На підтвердження проведення поставки та розрахунків, що здійснювалися між позивачем та відповідачем, між сторонами за договором складено акт звірки взаєморозрахунків з 01 січня 2017 року по 31 січня 2018 року.

Відповідно до пункту 6.4. Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на II квартал 2019 року (в частині інспектувань) проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності державного підприємства обслуговування повітряного руху України за період з 01 січня 2016 року до 31 березня 2019 року.

За результатами ревізії було складено акт №06-21/20 від 15 липня 2019 року, згідно з яким були встановлені порушення фінансово-господарської діяльності товариства з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв за договором постачання природного газу №160320 від 15 червня 2016, укладеним між державним підприємством обслуговування повітряного руху України в особі Регіонального структурного підрозділу Київського районного центру Київцентраеро та товариством з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв.

У акті перевірки зазначено, що договір було укладено відповідно до вимог положень Закону України Про публічні закупівлі.

У акті зазначено, що у зв`язку з укладенням додаткових угод від 21 жовтня 2016 року №2, від 17 листопада 2016 року №4, від 30 січня 2017 року №6 та від 16 лютого 2017 року №7 (про збільшення ціни за 1000 куб.м. газу) до договору постачання від 15 червня 2016 року №160320 на порушення ч.ч. 2,3 ст. 632 ЦК України зайво сплачено товариству з обмеженою відповідальністю Енергогазрезерв грошові кошти за договором на загальну суму 262 306 грн. 20 коп. з ПДВ та зобов`язано державне підприємство вжити дії щодо усунення вказаного порушення.

Отже, предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів, та визнання угод нікчемними в силу положень ч.ч. 2, 3 ст. 632 ЦК України.

Загальні засади недійсності договорів визначені статтею 215 Цивільного кодексу України, якою закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до преамбули Закону України Про публічні закупівлі (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) він установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади з метою забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Згідно зі статтею 36 цього Закону (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

При цьому частиною четвертою цієї статті передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі; 5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті.

Пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України Про публічні закупівлі (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) закріплено, що договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними.

Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Зазначена правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 21 листопада 2019 року у справі № 914/2376/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 911/269/19, від 18 березня 2020 року у справі № 910/11655/18, від 02 квітня 2020 року у справі № 922/59/18.

Визначивши предмет позову як визнання договору нікчемним, підставою позову державне підприємство обслуговування повітряного руху України в особі Регіонального структурного підрозділу Київського районного центру Київцентраеро зазначило норму ч.ч. 2, 3 ст. 632 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Отже, дана норма прямо не визначає нікчемність відповідного правочину.

Угоди які суперечать положенням ст.632 ЦК України є оспорювані.

Проте, вимоги про визнання додаткових угод недійсними позивач не заявляв.

Також позивач в позові не посилався на пункт 1 частини першої статті 37 Закону України Про публічні закупівлі та не вказував про те, що додаткові угоди є нікчемними, оскільки укладені з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону.

Позивач лише зазначив, що внесення змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим, а також вказав, що нікчемними визнаються такі умови договорів, що допускають односторонню відмову від зобов`язання зі сторони виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов.

Проте, в даному випадку односторонньої відмови від договору не відбулося, оскільки сторони укладали двосторонні угоди до договору, які повністю виконані сторонами і позивач не вказував, що внаслідок укладання додаткових угод змінилися ціни за одиницю товару більше ніж на 10 відсотків, чи зазначена зміна призвела до збільшення суми, визначеної в договорі, чи відбулося будь-яке інше порушення вимог частини четвертої статті 36 Закону України Про публічні закупівлі.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 жовтня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками, які викладені у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №369/2770/16-ц і від 07 листопада 2018 року у справі №357/3394/16-ц щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (постанова ВП ВС від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17).

Враховуючи вищезазначене, вимога позивача про визнання укладених додаткових угод нікчемними не є належним способом захисту прав і це є самостійною підставою для відмови у позові в цій частині.

Щодо решти позовних вимог судом враховано наступне:

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Судом враховано, що внесення змін до договору про постачання природного газу здійснювалося на підставі звернення постачальника газу відповідача, зокрема, із посиланням на інформацію щодо зміни вартості газу у відповідному періоді розміщену на сайті http//www.naftogaz/.cоm/ НАК Нафтогаз України.

На сайті http//www.naftogaz/.cоm/ НАК Нафтогаз України, розміщено прейскурант цін на природний газ у відповідному періоді, за якими здійснюється реалізація природного газу від НАК Нафтогаз України суб`єктам господарювання, в залежності від напрямків їх господарювання.

Дана інформація є загальнодоступною для використання.

Відповідно до роз`яснення Міністерства економічного розвитку торгівлі України від 27 жовтня 2016 року №3302-06/34307-06 Щодо зміни істотних умов договору, внесення змін до договору про закупівлю у залежності від коливання ціни товару на ринку повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, не є вичерпним.

В матеріалах справи знаходяться листи-пропозиції відповідача адресовані позивачу стосовно внесення змін до договору постачання.

З наявних листів вбачається, що відповідач повідомляв позивача стосовно зміни ціни, зокрема, в постачальника газу НАК Нафтогаз України.

Так, з посиланням на офіційний сайт відповідач вказував, що з 01 жовтня 2016 року ціна збільшилася на ринку до 7 099 грн. 20 коп. за 1000 м.куб.

З 01 листопада 2016 року ціна збільшилася до 8 182 грн. 80 коп. за 1000 м.куб.

В січні 2017 року вартість газу становила 8 374 грн. 80 коп. за 1000 м.куб., а 01 лютого 2017 року ціна збільшилася до 10 141 грн. 20 коп. за 1000 м.куб.

Саме в цих межах і було внесено зміни на ціну в договорі.

Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, чи наявності обставин нікчемності правочину покладається на позивача.

Під час розгляду даного спору позивач не довів, що вказана вище інформація не відповідає дійсності і що після укладання договору (в наведені вище періоди) будь-яких коливань цін на природний газ на ринку не відбулося.

Отже, оскільки додаткові угоди до договору, як і сам договір є чинними та в установленому законом порядку не визнавалися недійсними, а також враховуючи те, що під час розгляду даного спору позивач не довів та не обґрунтував і суд не встановив їх недійсність в силу закону (нікчемність угод), то підстав для стягнення з відповідача 262 306 грн. 22 коп. як зайво та безпідставно отриманих коштів за спожитий природний газ, у зв`язку з укладенням вищезазначених додаткових угод не вбачається.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 26 жовтня 2020 року.

Суддя А.В.Васянович