УХВАЛА

15 жовтня 2020 року

м. Київ

Справа № 911/2295/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Білоуса В. В., Васьковського О. В.

за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю представників:

скаржника АТ "Укртрансгаз": Болдін В. В.

скаржника АТ "НАК" "Нафтогаз України": Пронюк В. Я.

третьої особи АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз": Дмитренко О. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Акціонерного товариства "Уктртрансгаз"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2020

у складі колегії суддів: Сітайло Л. Г. (головуюча), Буравльова С. І., Пашкіної С. А.

та на рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2020

у складі судді Рябцевої О. О.

у справі за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 119)"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

1. Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"

2. Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 40 346,00 тис. куб. м та стягнення 269 613,761 грн, що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 40 346,00 тис. куб. м

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст і підстави наведених у заяві вимог

1. Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі також - позивач, АТ "Укртрансгаз") звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 119)" (далі також - відповідач) про зобов`язання відповідача повернути в натурі безпідставно набуте майно - природній газ в обсязі 40,346 тис. куб. метрів та стягнення 269 613,76 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 40,346 тис. куб. метрів.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в лютому 2017 року безпідставно набув з газотранспортної системи 40,346 тис. куб. метрів природного газу, власником якого є АТ "Укртрансгаз", які позивач просить зобов`язати повернути, на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України), а у випадку встановлення відсутності у відповідача безпідставно набутих обсягів природного газу, стягнути його вартість.

3. Позивач просить повернути безпідставно набуте майно (40,346 тис. куб. метрів природного газу) в натурі на підставі статті 1212, частини першої статті 1213 ЦК та про відшкодування вартості такого майна на підставі частини другої статті 1213 ЦК України,

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

4. 21.09.2016 між Публічним акціонерним товариством "Нафтогаз України" (далі також - постачальник, АТ "НАК "Нафтогаз України") та Державним підприємством "Підприємство Бориспільської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області (№ 119)" (споживач) укладено договір № 1577/1617-ТЕ-17 постачання природного газу (далі також - Договір).

5. Відповідно до умов Договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

6. Згідно з п. 1.2 Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

7. Пунктом 1.3 Договору встановлено, що за цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України).

8. Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 р. по 31.03.2017 р. (включно) природний газ обсягом до 219,0 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями, зокрема у лютому 2017 року - 39 тис. куб. метрів.

9. Обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором (планований обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2 договору (п. 2.2 Договору).

10. Пунктом 3.2 договору встановлено, що споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними у пункті 2.1 договору, на відповідний місяць.

11. Відповідно до пункту 3.4 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

12. Пунктом 3.5 договору встановлено, що споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику:

- завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором);

- підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

13. Згідно з п. 4.1 Договору кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2494 та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493.

14. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 Договору).

15. Додатковою угодою № 2 від 30.01.2017 до договору № 1577/1617-ТЕ-17 від 21.09.2016, сторони погодили, в зв`язку з перейменуванням споживача на Державне підприємство "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 119)", по тексту договору слова "Державне підприємство "Підприємство Бориспільської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області (№ 119)"" замінити словами "Державне підприємство "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 119)"".

16. Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов договору № 1577/1617-ТЕ-17 від 21.09.2016 АТ "НАК "Нафтогаз України" у період з листопада 2016 року по січень 2017 року передало, а ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 119)" прийняло природний газ, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2016 на суму 167 557,52 грн, від 31.12.2016 на суму 206 455,02 грн, від 31.01.2017 на суму 210 837,58 грн.

17. Також, в межах погоджених з постачальником обсягів (п. 2.1 договору № 1577/1617-ТЕ-17 постачання природного газу від 21.09.2016) у лютому 2017 року, ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 119)" прийнято природний газ в обсязі 31,873 тис. куб. метрів та подано постачальнику підписаний зі сторони ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 119)" акт прийому-передачі природного газу від 28.02.2017.

18. 28.10.2016 між АТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та Державним підприємством "Підприємство Бориспільської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області (№ 119)" (споживач) укладено договір № 1875/1617-БО-17 постачання природного газу.

19. Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

20. Згідно з п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

21. Пунктом 1.3 договору встановлено, що за цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України).

22. Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 61,0 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями, зокрема у лютому 2017 року - 11 тис. куб. метрів.

23. Пункти 2.2, 3.2, 3.4, 3.5, 4.1 та 12.1 договору № 1875/1617-БО-17 від 28.10.2016, на момент його підписання, були повністю ідентичні умовами пунктів 2.2, 3.2, 3.4, 3.5, 4.1 та 12.1 договору № 1577/1617-ТЕ-17 від 21.09.2016.

24. У подальшому в договір № 1875/1617-БО-17 від 28.10.2016 постачання природного газу було внесено зміни додатковими угодами № 1 від 28.10.2016, № 2 від 22.11.2016, № 3 від 30.12.2016, відповідно до яких, зокрема, змінювалась ціна на природний газ.

25. Додатковою угодою № 5 від 30.01.2017 до договору № 1875/1617-БО-17 від 28.10.2016, сторони погодили, у зв`язку з перейменуванням споживача на Державне підприємство "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 119)", по тексту договору слова "Державне підприємство "Підприємство Бориспільської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області (№ 119)"" замінити словами "Державне підприємство "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 119)"".

26. Відповідно до актів приймання-передачі природного газу АТ "НАК "Нафтогаз України", в період з листопада 2016 року по січень 2017 року, передало, а ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 119)" прийняло природний газ на суму 191 147,46 грн.

27. Окрім того, в межах погоджених з постачальником обсягів (п. 2.1 договору №1875/1617-БО-17 постачання природного газу від 28.10.2016) у лютому 2017 року ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 119)" прийнято природний газ в обсязі 8,473 тис. куб. метрів та подано постачальнику підписаний зі сторони ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 119)" акт прийому-передачі природного газу від 28.02.2017.

28. Листом №26-2695/1.2-17 від 16.03.2017 АТ "НАК "Нафтогаз України" повернуло відповідачу без підписання акти приймання-передачі природного газу за лютий 2017 року, складені останнім відповідно до договорів №1875/1617-БО-17 від 28.10.2016 та №1577/1617-ТЕ-17 від 21.09.2016, з підстав відсутності підтвердження третьою особою відповідачу планових обсягів (номінацій) природного газу на спірний місяць поставки газу.

29. Місцевим господарським судом встановлено, що 31.01.2017 між АТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та АТ "Укртрансгаз" (покупець) укладено договір № -ВТВ про закупівлю природного газу.

30. Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві у січні-квітні 2017 року газ природний, скраплений або в газоподібному стані (природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

31. Згідно з п. 2.1 договору продавець передає покупцеві у січні-квітні 2017 року газ в загальному обсязі 1600000 тис. куб. м, у тому числі по місяцях: у січні- 610000 тис. куб. м; у лютому - 490000 тис. куб. м; у березні - 310000 тис. куб. м; у квітні - 190000 тис. куб. м.

32. Відповідно до умов договору від 31.01.2017 № -ВТВ АТ "НАК "Нафтогаз України" передала, а АТ "Укртрансгаз" прийняло у лютому 2017 року імпортований природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України АТ "НАК "Нафтогаз України" для забезпечення виробничо-технологічних потреб, власних потреб та для забезпечення балансування обсягом 643 105,799 тис. куб. м, що підтверджується підписаним між АТ "НАК "Нафтогаз України" та АТ "Укртрансгаз" актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2017.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

33. Рішенням Господарського суду Київської області від 20.02.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2020, у задоволенні позовних вимог АТ "Укртрансгаз" відмовлено.

34. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що дії відповідача не можуть бути кваліфіковані як несанкціонований відбір природного газу за спірний період, беручи до уваги, що між позивачем, відповідачем та третьою особою в спірний період існували договірні відносини з визначеним обсягом постачання, розподілу та транспортування природного газу відповідно до укладених договорів, і відповідачем не здійснено перевищення обсягу місячної норми з відбору природного газу в розмірі кожного місяця поставки газу окремо, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що дії відповідача не можуть бути кваліфіковані як несанкціонований відбір природного газу за спірний період.

35. Апеляційний суд погодився з висновком місцевого господарського суду, що ненадання номінації на наступний місяць щодо планових обсягів постачання природного газу не звільняє АТ "НАК "Нафтогаз України від обов`язків постачати природний газ відповідачу як споживачу по укладеним між ними договорам постачання природного газу. При цьому, планові обсяги постачання природного газу визначені сторонами в п. 2.1 договорів постачання природного газу № 1577/1617-ТЕ-17 від 21.09.2016 та № 1875/1617-БО-17 від 28.10.2016, і такі обсяги постачання є узгодженими в силу умов вказаних договорів.

36. Тож, дії третьої АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо ненадання відповідачу номінацій на плановий обсяг газу, у оператора ГРМ (позивача) виник неврегульований небаланс обсягів природного газу за лютий 2017 року, тому посилання позивача у позові на відбір відповідачем природного газу за спірний період, за відсутності виданих останньому номінацій на планові поставки газу, не може бути кваліфіковано як несанкціонований та не вказує про безпідставність набуття відповідачем спірних обсягів природного газу з газотранспортної системи позивача.

37. Відтак, суди попередніх інстанцій дійшли висновків про те, що позивачем не доведено безпідставність як передачі природного газу з газотранспортної системи відповідачу, так і безпідставність отримання цього газу останнім, а також те, що власником цього газу є позивач, що зумовлює неможливість задоволення заявлених позовних вимог та зобов`язання відповідача повернути позивачу майно (природний газ) на підставі статті 1212 ЦК України.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

(Касаційна скарга АТ "Укртрансгаз")

38. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, АТ "Укртрансгаз" звернулось з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2020, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

39. Касатор визначив правовою підставою касаційного оскарження пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі також - ГПК України), а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статей 1212, 1213 ЦК України у випадку несанкціонованого відбору природного газу, та підпункти а, б, в, пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, стверджуючи, зокрема таке:

- відмова у задоволенні позовних вимог ґрунтується на неправильному застосуванні судами статей 202, 334, 509, 626, 714, 1212, 1213 ЦК України, оскільки відбір відповідачем природного газу з ресурсу позивача за відсутності у відповідача постачальника природного газу вказує на наявність підстав для застосування наслідків, передбачених статтею 1212 ЦК України;

- висновки судів про відмову у позові з підстав існування договірних правовідносин між учасниками справи, свідчать про неповне з`ясування цих обставин, адже лише наявність укладеного договору про постачання природного газу не може свідчити про здійснення такої поставки та отримання відповідачем спірного обсягу газу саме від АТ "НАК "Нафтогаз";

- до спірних правовідносин належить застосовувати висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 20.12.2018 у справі № 920/169/18 (щодо передумов для визнання зобов`язань договірними) та у постанові від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17 щодо правового значення договору в контексті господарської операції та умов встановлення дійсного руху активу (природного газу) між постачальником і споживачем;

- судами порушено вимоги статей 76-79 ГПК України щодо повноти дослідження та надання належної оцінки доказам у справі.

40. На виконання ухвали Верховного Суду від 24.07.2020 про залишення касаційної скарги без руху, у поясненнях, що надійшли до касаційної інстанції 07.09.2020, АТ "Укртрансгаз" визначило правовою підставою касаційного оскарження пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, тобто відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статей 1212, 1213 ЦК України у подібних правовідносинах.

41. Додатково, у поясненнях касатор посилався на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, наведених Верховного Суду у постанові від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17, від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17, від 12.09.2017 у справі № 826/10933/14, від 26.06.2018 у справі № 803/1362/16, від 28.04.2020 у справі № 826/15568/16, від 10.04.2020 у справі № 808/954/17, від 06.03.2020 у справі № 803/13/16 щодо правової природи первинних документів, як доказів у справі, та визначальних ознак господарських операцій та дослідження доказів на їх підтвердження;

42. Надаючи оцінку цим аргументам скаржника суд касаційної інстанції враховує, що надані на усунення недоліків касаційної скарги пояснення щодо підстав касаційного оскарження за змістом мають лише конкретизувати такі підстави в межах раніше наведених доводів касаційної скарги, позаяк доповнення або зміна касаційної скарги згідно з приписами частини першої статті 298 ГПК України допускаються виключно протягом строку на касаційне оскарження.

43. У пункті 24 рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

44. Враховуючи наведене Верховний Суд не бере до уваги, наведені у поданих поза строком на касаційне оскарження поясненнях АТ "Укртрансгаз", додаткові посилання на постанови Верховного Суду, позаяк врахування цих додаткових аргументів розширює визначені скаржником підстави оскарження та під час касаційного перегляду справи порушить справедливий баланс інтересів і процесуальних прав сторін в наведенні доводів, обґрунтуванні своїх вимог та заперечень.

(Касаційна скарга АТ "НАК "Нафтогаз України")

45. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2020, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

46. Касатор визначив правовою підставою касаційного оскарження пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України та підпункти а, б, в, пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, посилаючись на таке:

- відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статей 1212, 1213 ЦК України у випадку несанкціонованого відбору природного газу;

- висновки судів попередніх інстанцій не відповідають позиції щодо правової природи кондикційного зобов`язання, викладеній у постанові Верховного Суду від 910/12929/18;

- дійшовши висновку про споживання відповідачем природного газу з ресурсу НАК "Нафтогаз" апеляційний суд вийшов за межі предмета доказування у цій справі, всупереч висновків, наведених у постановах Верховного Суду: від 22.03.2018 у справі № 904/2029/17 (щодо складу сторін у спорі щодо номінацій та виникнення небалансів природного газу); від 20.02.2018 у справі № 911/653/17 (щодо предмету доказування у спорі про відновлення газопостачання); від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17, від 04.04.2018 у справі № 904/5094/15 (щодо можливості розгляду в окремому провадженні спору щодо ненадання номінацій АТ "НАК "Нафтогаз України");

- оцінюючи обставини справи та подані докази суди попередніх інстанцій не врахували висновків наведених у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17, від 12.09.2017 у справі № 826/10933/14, від 26.06.2018 у справі № 803/1362/16 (щодо правової природи та переліку первинних документів, які містять відомості про господарську операцію), а також висновків наведених у постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 826/15568/16, від 10.04.2020 у справі № 808/954/17, від 06.03.2020 у справі № 803/13/16 (щодо визначальних ознак господарської операції.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

(відзив АТ "Київоблгаз")

47. У відзиві на касаційні скарги АТ "Київоблгаз" просить залишити їх без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

48. Відповідач, посилаючись на особливості правового регулювання постачання природного газу та встановлені судами обставини виконання договорів між відповідачем та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про постачання природного газу, з урахуванням розпоряджень Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р та від 04.10.2017 № 720-р, стверджує, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами попередніх інстанцій правильно визначено природу спірних правовідносин, повно і всебічно з`ясовано обставини справи і надано їм належну оцінку, відтак ухвалено законні і обґрунтовані рішення про відмову у задоволенні вимог позивача.

49. Від інших учасників відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Позиція Верховного Суду

50. Згідно з частиною першою статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

51. Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

52. Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ГПК України).

53. У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

54. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі ''Дія 97 проти України" від 21.10.2010).

55. 08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-XI "Про внесення змін до ГПК України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.

56. Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

57. Із наявних матеріалів справи вбачається, що у цій справі АТ "НАК "Нафтогаз України" 19.06.2020, а АТ "Укртрансгаз" з касаційною скаргою звернулося до Верховного Суду 24.06.2020, тобто після набрання чинності Закону від 15.01.2020 № 460-XI.

58. З урахуванням наведеного розгляд касаційних скарг АТ "НАК "Нафтогаз України" та АТ "Укртрансгаз" здійснюється із застосуванням положень ГПК України у редакції, чинній від 08.02.2020.

59. Частиною першою статті 300 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

60. Згідно із пунктом 4 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

61. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

62. Таким чином пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України у редакції від 08.02.2020 визначено підставою касаційного оскарження судових рішень застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а пунктом 3 частини другої цієї статті - . відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

63. Верховний Суд враховує, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Аналогічний висновок викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 20.06.2018 у справі № 755/7957/16-ц, від 26.06.2018 у справі № 2/1712/783/2011, від 26.06.2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц.

64. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

65. Отже, наявність передумов для реалізації скаржником права ініціювати касаційний перегляд судових рішень з підстав наведених у пунктах 1-3 частини другої статті 287 ГПК України перебуває в залежності від встановлення сукупності таких складових елементів (критеріїв) як подібність предмета спору (заявлених вимог), підстав позову (вимог), змісту позовних вимог, встановлених судами фактичних обставин та наявності однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.

66. Враховуючи наведене та надаючи оцінку доводам АТ "НАК "Нафтогаз України" та АТ "Укртрансгаз" щодо підстав касаційного оскарження колегія суддів касаційної інстанції враховує таке.

67. Верховний Суд у постанові від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18 за позовом АТ "Укртрансгаз" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" про зобов`язання повернути природний газ у певному обсязі або відшкодувати його вартість за подібних предмета та підстав позову, вже було викладено висновок щодо питання застосування норм права у подібних даній справі правовідносинах.

68. Так, Верховним Судом взято до уваги, що відповідно до Положення "Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, розпорядження Кабінету Міністрів України №1064-р від 07.10.2015 "Деякі питання опалювального сезону 2015/16 року", розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016 "Про деякі питання опалювального сезону 2016/2017", АТ "НАК "Нафтогаз України" було зобов`язане видати номінації Комунальному комерційну підприємству Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" та Обласному комунальному підприємству "Донецьктеплокомуненерго", відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, і це є обов`язком АТ "НАК "Нафтогаз України", а не його правом.

69. У зазначеній постанові Верховного Суду констатовано, що враховуючи встановлений спеціальним законодавством у сфері газопостачання механізм постачання природного газу, можливість відбору підприємствами теплокомуненергетики із газотранспортної системи погоджених у відповідних договорах з Компанією обсягів природного газу перебуває у безпосередній залежності від належного виконання Компанією своїх зобов`язань з підтвердження обсягів природного газу шляхом своєчасної видачі номінацій. Тобто видача Компанією номінацій є однією із гарантій безперебійного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон. Водночас, визначений розпорядженням обов`язок надати номінації до початку опалювального сезону не свідчить про обмеження його періодом, який закінчується із початком опалювального сезону, оскільки полягає у забезпеченні належної підготовки до опалювального сезону та забезпечення природним газом протягом усього сезону (зазначена правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №904/5621/17, від 05.03.2019 у справі №923/351/18).

70. Отже, доводи скаржників у частині відсутності висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються висновками Верховного Суду у постанові 25.02.2020 у справі № 905/2248/18.

71. Щодо посилання АТ "Укртрансгаз" на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду у справі № 920/169/18 та у справі № 826/16697/17 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах колегія суддів касаційної інстанції зазначає так.

72. У постанові Верховного Суду 18.05.2020 у справі № 920/169/18 зроблено висновок, що сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору. Однак, подібний висновок не може бути застосовано при розгляді справи № 911/2295/19, оскільки обставин переплати суми за зобов`язаннями, як і відсутності договірних відносин у цій справі не встановлено.

73. Як вбачається зі змісту зазначеної постанови від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17, позивачем у справі є АТ "НАК "Нафтогаз України", відповідачем - Офіс великих платників податків ДПС, а предметом позову є оскарження податкового повідомлення-рішення. Отже, суб`єктний склад, правовідносини та правове регулювання таких відносин є відмінним від наявних у даній справі.

74. Зокрема, у цій справі Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду також зазначив, що "саме по собі ігнорування (невиконання) НАК "Нафтогаз України" визначеного обов`язку із видачі номінацій та поставки газу, що призвело до невиконання господарського зобов`язання саме постачальником, може мати наслідком притягнення такої особи до відповідальності відповідно до положень статті 59 Закону № 329-VIII, а також відшкодування збитків згідно з приписами статті 216 ГК України. Водночас, такі обставини не є тотожними фактичному руху матеріального активу, з яким ПК України і пов`язує реальність господарської операції як підстави для відображення відповідних зобов`язань в податковому обліку платника податків."

75. Крім того, за замістом наведених у касаційній скарзі АТ "НАК "Нафтогаз України" посилань на правові позиції суду касаційної інстанції, а саме постанови Верховного Суду України від 12.09.2017 у справі № 826/10933/14 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), постанов Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 803/1362/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 28.04.2020 у справі № 826/15568/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 10.04.2020 у справі № 808/954/17 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 06.03.2020 у справі № 803/13/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень) вбачається, що вказані постанови є відмінними від справи, що розглядається, з суб`єктним складом, предметом спору та правовим регулюванням таких відносин.

76. Також колегія суддів касаційної інстанції відхиляє доводи скаржників про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, з`ясовуючи обставини виконання/невиконання АТ "НАК "Нафтогаз України" розпорядження Кабінету Міністрів України № 742-р від 05.10.2016 року "Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", що обґрунтовані посиланням на практику, викладену в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 911/653/17 (позов про стягнення з відповідача на користь позивача частини вартості компенсації обсягів небалансу в грудні 2016 року у розмірі 800 000,00 грн), від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17 (позов про припинення дії, що порушує право), від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17 (позов про зобов`язання відновити газопостачання, яке припинено на підставі актів про припинення від 31.03.2017).

77. Аналіз змісту наведених вище постанов, дає підстави для висновку, що визначальна відмінність предмету та підстав позову у даній справі та у постановах Верховного Суду, на які посилається касатор, однаково як і не подібність правовідносин у таких справах за будь-яким іншим із зазначених вище критеріїв, не дає підстав для касаційного оскарження в розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України

78. Також, Верховний Суд відхиляє посилання АТ "НАК "Нафтогаз України" на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 09.09.2019 у справі № 910/12929/18 , оскільки зі змісту зазначеної постанови вбачається, що сторонами у спорі є АТ "Сбербанк" та ТОВ "ШЕЙК", а предметом позову є стягнення з орендаря безпідставно набутих грошових коштів за договорами суборенди.

79. Судами у справі № 910/12929/18 встановлено наявність договірних відносин у сфері кредитування та встановлено передачу майна боржника відповідачу за чинним договором оренди, внаслідок чого апеляційний суд дійшов висновку про набуття орендодавцем від суборендарів плати за чинними договорами суборенди та відсутність у нового власника майна правових підстав для стягнення з орендаря спірної суми як такої, що набута безпідставно. Касаційний господарський суд у цій справі погодився з висновками апеляційного суду. У зазначеному випадку апеляційний та касаційний суди погодилися з відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог про витребування грошових коштів від орендаря на користь власника майна в порядку статті 1212 ЦК України як таких, що набуті ним на підставі чинного договору оренди, який є обов`язковим для нового власника. Отже, висновок Верховного Суду у справі № 910/12929/18 стосується неподібних за предметом та підставами позову, а також сформований виходячи з відмінних фактичних обставин та матеріально-правового регулювання.

80. Оцінюючи наведені вище доводи скаржників, колегія суддів враховує, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 (абзац 20), від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц (абзац 18), зазначено, що подібність правовідносин (про яку йдеться в статті 287 ГПК України), означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

81. Зважаючи на наведене, посилання скаржників на зазначені вище постанови Верховного Суду, що ухвалені за неподібних даній справі правовідносин, не можуть розглядатися як такі, що підтверджують підстави касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки вони відрізняються як предметом спору, так підставами позову і змістом позовних вимог та встановленими фактичними обставинами.

82. Верховний Суд визнає необґрунтованими доводи про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, оскільки незгода скаржників із рішенням суду попередньої інстанції не підтверджує його незаконність, не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача є звичайним передбачуваним процесом. Подані касаційні скарги фактично зводяться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржники вважають незаконним. Твердження скаржників, що рішення суду за наслідком розгляду цієї скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики є безпідставними, оскільки у поданих касаційних скаргах відсутнє посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

83. Стосовно доводів касаторів про неналежну оцінку доказів та обставин справи Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зауважує, що згідно зі статтею 300 ГПК України суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального на підставі встановлених фактичних обставин справи.

84. Також, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

85. Тому відхиляються доводи скаржників щодо переоцінки доказів та обставин справи, позаяк за даних обставин їх розгляд призведе до виходу за межі повноважень суду касаційної інстанції, оскільки в силу положень частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

86. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними. Також, згідно з пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).

87. Верховний Суд звертає увагу, що ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

88. У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, №115, с. 22, п.56, рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, №212-A, с.15, п.31).

89. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд зазначив, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

90. Також, Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі "Diya 97 v. Ukraine"). Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

91. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". Водночас, процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (така правова позиція викладена в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18 про неможливість оскарження в касаційному порядку постанови апеляційного суду про залишення без змін ухвали місцевого суду про відмову у застосуванні заходів забезпечення позову окремо від рішення суду).

92. Доводи скаржників про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду та про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не знайшли свого підтвердження, а тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційними скаргами АТ "Укртрансгаз" та АТ "НАК "Нафтогаз України" на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України в частині підстав передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України та на підставі пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України в частині доводів про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України).

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 287, 296, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційними скаргами Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 20.02.2020 у справі № 911/2295/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді В. В. Білоус

О. В. Васьковський