УХВАЛА

13 жовтня 2020 року

м. Київ

Справа № 902/1012/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.,

за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група"

на рішення Господарського суду Вінницької області від 17.02.2020 (суддя Яремчук Ю. О.)

і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2020 (головуючий суддя Олексюк Г. Є., судді Петухов М. Г., Маціщук А. В.)

у справі № 902/1012/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група"

до Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Липовецька районна державна адміністрація

про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі

(у судовому засіданні взяв участь представник позивача - Бурятинський В.О.)

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач дотримався встановленого ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та п. 8 договору оренди порядку поновлення договору оренди, звернувшись до відповідача, з метою реалізації переважного права на його поновлення, з відповідними листами-повідомленнями та проєктом додаткової угоди. Проте додаткова угода між сторонами укладена не була. Такі дії відповідача не базуються на положеннях чинного земельного законодавства, не узгоджуються з умовами договору та грубо порушують право позивача на поновлення договору оренди землі, а наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Короткий зміст судових рішень

3. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 17.02.2020, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2020 у справі № 902/1012/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

4. Рішення судів попередніх інстанцій аргументовані тим, що зміна фактичної площі та межі земельної ділянки з присвоєнням їй нових кадастрових номерів унеможливлює пролонгацію договору, укладеного раніше з позивачем у порядку, передбаченому ст. 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки такі зміни мають наслідком укладання договору оренди земельної ділянки з дотриманням вимог закону щодо порядку одержання земельної ділянки на праві оренди у загальному порядку, відтак відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду і постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задоволнити в повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)

6. Підставою касаційного оскарження рішення і постанови скаржник зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України і посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц та від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17.

Позиція інших учасників справи

7. Учасники справи не надали відзивів на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. 29.12.2012 між Липовецькою районною державною адміністрацією (Орендодавець) та ТОВ "Прилуцьке" (Орендар) було укладено договір оренди землі № 633, за умовами якого в оренду передано земельну ділянку, що знаходиться на території Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області за межами населеного пункту с. Нова Прилука, загальною площею 113,2118 га ріллі, кадастровий номер :03:000:1033, строком на 4 роки 364 дні.

9. Умовами п.8 договору оренди землі його сторонами було погоджено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк і у разі реалізації даного права повинен не пізніше як за тридцять днів до закінчення строку дії договору, письмово повідомити орендодавця про свій намір.

10. Вказаний договір було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за рішенням державного реєстратора від 26.10.2014 № 16751093.

11. Позивач направив на адресу відповідача листи-повідомлення від 01.07.2019 №0107-19/1 та від 06.08.2019 № 0608-19/1, в яких виклав свою пропозицію продовжити договірні відносини з оплатного користування земельною ділянкою, а також надав проєкт відповідної додаткової угоди до договору оренди землі.

12. Листом від 12.08.2019 № 300/02-12 відповідач відмовив позивачу в укладенні додаткової угоди до договору оренди від 29.12.2012 № 633, посилаючись на рішення Староприлуцької сільської ради від 21.02.2018 № 87 та нагальні потреби громади у вільних земельних ділянках для забезпечення прав учасників АТО, розміщення сільського цвинтаря та іншого.

13. 29.08.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис №3000515 про припинення ТОВ "Прилуцьке" за рішенням засновників. Правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ "Прилуцьке" є ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" (; місцезнаходження: 22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Соборна, 226-А).

14. Суди у справі № 902/1012/19 встановили, що з наявних у справі доказів вбачається, що на момент звернення позивача з позовом до суду земельної ділянки загальною площею 113,2118 га з кадастровим номером №:03:000:1033 не існує.

Матеріалами справи підтверджуєтья, що із складу земельної ділянки загальною площею 113,2118 га з кадастровим номером №:03:000:1033 було виділено в 2017 фізичним особам 23 земельних ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується відповідним рішеннями Староприлуцької сільської ради Липовецького району від 31.10.2019 № 629, № 628, № 627, № 626, № 625, № 624, № 623, № 608, № 607, № 605, № 604, № 603, № 602, № 622, № 621, № 620, № 619, № 618, № 617, № 616, № 615, № 614, № 611, № 610, № 609.

15. Також судами попередніх інстанцій було встановлено, що обставини відсутності в Державному реєстрі речових прав земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:1033 та наявність інших земельних ділянок з іншими кадастровими номерами, місцезнаходження яких співпадає з місцезнаходженням орендованої позивачем земельною ділянкою, були встановлені у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі № 802/1909/17-а, які мають преюдиціальне значення у даній справі та не підлягають повторному доведенню.

У даній постанові зазначено, що Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області прийнято ряд рішень про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення з іншими. На підставі вказаних наказів, громадяни звернулись до державних реєстраторів з відповідними заявами про реєстрацію права власності на земельну ділянку, за наслідком розгляду яких прийняті рішення про державну реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки за фізичними особами.

16. Судом апеляційної інстанції прийнято до уваги інформацію державного реєстратора Староприлуцької сільської ради Липовецького району, надану на адвокатський запит адвоката Мельника В.О., в якій зазначено, що згідно даних з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:1033 площею 113, 2118 га у розпорядженні, володінні чи користуванні Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області не перебуває. Право власності за Староприлуцькою сільською радою Липовецького району Вінницької області на вищевказану земельну ділянку не реєструвалось.

17. Суди попередніх інстанцій дійшли висновків про те, що доказами у справі підтверджується, що площа та кадастровий номер земельної ділянки, яка перебувала в оренді позивача були змінені, а зміна фактичної площі та межі земельної ділянки з присвоєнням їй нових кадастрових номерів унеможливлює пролонгацію договору, укладеного раніше з позивачем у порядку, передбаченому ст. 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки такі зміни мають наслідком укладання договору оренди земельної ділянки з дотриманням вимог закону щодо порядку одержання земельної ділянки на праві оренди у загальному порядку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

18. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

19. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1. якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2. якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3. якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4. якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

20. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований апеляційним судом у судовому рішенні, яке оскаржується.

21. Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі скаржник зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України і таке обґрунтування полягає у неврахуванні судами попередніх інстанцій під час ухвалення рішення і постанови, що оскаржуються, висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 6 цієї ухвали).

22. Разом з тим, дослідивши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 902/1012/19 з огляду на таке.

23. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де аналогічними (тотожними, аналогічними, подібними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 по справі № 372/4583/14-ц).

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

24. Так, предметом позову у даній справі є вимога позивача про визнання додаткової угоди до договору оренди укладеною на підставі статті 33 Закону України "Про оренду землі".

25. Натомість, постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц стосується спорів, у яких позивачем виступає прокурор із захистом державних інтересів. Предметом спору у даній справі є визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування з незаконного володіння на користь територіальної громади земельних ділянок, у зв`язку із вибуттям земельних ділянок з комунальної власновті поза волею територіальної громади на таке вибуття.

26. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №922/2723/17 стосується спору щодо визнання недійсним розпорядження держаної адміністрації, яким були надані в тимчасове користування на умовах оренди земельні частки (паї) сільськогосподарського призначення за рахунок невитребуваних земельних часток (паїв) членів товариства та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, яким земельні ділянки були передані в користування фермерському господарству.

27. Враховуючи викладене, відсутні підстави стверджувати про подібність правовідносин у зазначених справах та у справі, яка переглядається, оскільки висновки Великої Палати Верховного Суду у зазначених постановах надані у справах, в яких предмет, підстави позову, склад учасників, зміст позовних вимог є іншими, ніж у цій справі та не стосуються застосування положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" при продовженні договору оренди.

28. Додатково Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 16.09.2019 у справі № 908/2314/18 наведено такі правові висновки:

"Отже, для продовження договірних відносин необхідно волевиявлення на це сторін договору, досягнення ними згоди щодо продовження договору із застосуванням переважного права орендаря на продовження договору оренди, у тому числі на змінених умовах (частина 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі") або мовчазна згода сторін договору стосовно поновлення договору на тих самих умовах на той самий строк (частина 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Проте задовольняючи позовні вимоги у частині визнання укладеною додаткової угоди про поновлення строку дії спірного договору, суди попередніх інстанцій не врахували, що відповідно до частин 1 - 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" умови договору оренди землі можуть бути змінені лише за згодою сторін, а у разі недосягнення такої домовленості щодо істотних умов переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється; недосягнення сторонами домовленостей щодо істотних умов договору при їх зміні виключає поновлення договору оренди землі з підстав переважного права (частина 4 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

В той же час, колегія суддів зазначає, що саме лише визнання відмови протиправною не може бути підставою для поновлення договору оренди землі за частинами 1 - 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки для поновлення договору оренди за цими частинами необхідне погодження обох сторін щодо істотних умов договору".

29. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 925/803/18, міститься такий правовий висновок:

"15. Отже, при вирішенні спору між сторонами договору оренди землі, який стосується реалізації орендарем переважного права на поновлення договору, з`ясуванню судом підлягає, зокрема, обставина, чи досягнуто між сторонами згоди в процесі погодження нових істотних умов.

16. Розглядаючи дану справу суди встановили, що хоча і з порушенням місячного строку, але відповідачем було повідомлено позивача про непогодження запропонованих умов Договору та припинення його дії (листи від 25 січня 2018 року № 308/0/95-18 та 22 червня 2018 року № 2684/0/95-18).

17. Відсутність волі орендодавця на поновлення строку дії Договору очевидна.

18. Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

19. Сторони даного спору не досягли згоди щодо поновлення Договору та додаткова угода до Договору про його поновлення не була укладена сторонами у місячний строк, як цього вимагає частина 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі", переважне право орендаря, передбачене частинами 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" припинилось, а Договір оренди припинив свою дію, в зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, відповідно до положень статті 31 вказаного Закону, а тому висновки судів у цій частині є правомірними, а доводи касаційної скарги необґрунтованими".

30. Верховний Суд звертає увагу, що в цих справах у задоволенні подібних позовів відмовлено саме у зв`язку з очевидністю відсутності волі орендодавців на поновлення строку дії договорів та недосягнення між сторонами згоди на продовження таких договорів.

31. З викладених у даній справі обставин (пункт 12 цієї ухвали) також вбачається очевидність відсутності волі ради на поновлення дії договору (безвідносно до її причин).

32. Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом; після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

33. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, а інші підстави касаційного оскарження позивач не зазначив та не обґрунтовував у поданій касаційній скарзі, Суд на підставі частини першої статті 296 цього Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "СХК "Вінницька промислова група" на рішення Господарського суду Вінницької області від 17.02.2020 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2020 у справі № 902/1012/19.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група" на рішення Господарського суду Вінницької області від 17.02.2020 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2020 у справі № 902/1012/19.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил