ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.10.2020м. ДніпроСправа № 904/2425/20
За заявою розпорядника майна Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДІБРОВА І К" Татаринової Ю.В. про визнання недійсним Договору поруки №03/01-19 від 03.01.2019 укладеного між СТОВ "ДІБРОВА І К" та ТОВ "БАСФ Т.О.В."

в межах справи №904/2425/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія САНРАЙЗ", м. Дніпро

до боржника Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "ДІБРОВА І К", м.Дніпро

про визнання банкрутом

Суддя Мартинюк С.В.

за участю секретаря судового засідання Ільєнко В.Ю.

Представники:

Від ініціюючого кредитора: Панченко О.В., (адвокат)

Від боржника: Кириченко О.П., (адвокат;)

Від ТОВ "БАСФ Т.О.В": Крутовських С.В., дов. від 26.08.2020, адвокат;

Від розпорядника майна СТОВ "ДІБРОВА І К": Татаринова Ю.В., (арбітражний керуючий)

ВСТАНОВИВ:

08.05.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія САНРАЙЗ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДІБРОВА І К", на підставі ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2020 відкрито провадження у справі №904/2425/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія САНРАЙЗ" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Павла Чубинського, буд 13А, ідентифікаційний код 41777402) про визнання банкрутом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДІБРОВА І К" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, буд. 147-ж, оф. 10, ідентифікаційний код 31348645). Введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів до 13.11.2020. Призначено розпорядником майна боржника - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДІБРОВА І К" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, буд. 147-ж, оф. 10, ідентифікаційний код 31348645) арбітражного керуючого Панченко Роман Миколайович (адреса для листування: а/с 30, м. Київ, 02160), який діє на підставі свідоцтва про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1814 від 15.06.2017. Призначено попереднє засідання суду на 27.07.2020.

27.05.2020 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет Господарським судом Дніпропетровської області здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДІБРОВА І К", № 64850.

Ухвалою господарського суду від 05.08.2020 за підсумками попереднього судового засідання визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія САНРАЙЗ", Товариство з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" кредиторами Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДІБРОВА І К", призначено підсумкове засідання призначено на 31.08.2020.

28.08.2020 від голови комітету кредиторів ТОВ "Кеарфілд" надійшло клопотання про відсторонення арбітражного керуючого Панченка Р.М. від виконання повноважень розпорядника майна у справі №904/2425/20 та призначення розпорядником майна арбітражного керуючого Татаринову Ю.В.

Ухвалою господарського суду від 31.08.2020 заяву ТОВ "Кеарфілд" про припинення повноважень арбітражного керуючого Панченка Р.М. у справі про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДІБРОВА І К" - задоволено. Повноваження арбітражного керуючого Панченка Р.М., як розпорядника майна Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДІБРОВА І К" - припинено. Призначено розпорядником майна Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДІБРОВА І К" Татаринову Юлію Вячеславівну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 922 від 15.05.2013). Відкладено підсумкове засідання на 28.09.2020.

22.09.2020 до господарського суду від розпорядника майна Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДІБРОВА І К" Татаринової Ю.В. надійшла заява про визнання недійсним Договору поруки №03/01-19 від 03.01.2019 укладеного між СТОВ "ДІБРОВА І К" та ТОВ "БАСФ Т.О.В."

В обґрунтування заяви, розпорядник майна посилається на те, що уклавши спірний договір поруки, боржник взяв на себе зобов`язання без відповідних дій іншої сторони, а також на відсутність довіреності на Красюка В,Ф. від повноважної посадової особи товариства, та відсутність відповідного рішення загальних зборів товариства боржника щодо укладення спірного договору.

28.09.2020 до суду надійшли заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю «БАСФ Т.О.В.» на заяву розпорядника майна про визнання Договору поруки №03/01-19 від 03.01.2019 недійсним.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «БАСФ Т.О.В.» в письмових запереченнях та в судовому засіданні заперечує проти визнання спірного договору недійсним. На думку представника товариства з обмеженою відповідальністю «БАСФ Т.О.В.» розгляд заяви про визнання правочину боржника недійсним, порядку ч. 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства виключає можливість застосування загальних цивільних підстав для визнання спірного правочину недійсним, а для застосування ч. 2 ст. 42 КУзПБ, необхідна наявність збитків у боржника чи кредитора, завданих спірним правочином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судом встановлено наступне.

03 січня 2019 року між ТОВ «БАСФ Т.О.В.», в особі генерального директора Андреаса Ліра, що діє на підставі Статуту та Директора Агро Департаменту Тіберіу-Маріана Діми, що діє на підставі Довіреності від 14.04.2018 року з однієї сторони та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Діброва і К», в особі Красилюка Віктора Федоровича, який діє на підставі довіреності, з іншої сторони, було підписано договір поруки № 03/01-19.

Згідно з пунктами 1.1., 2.1., 3.1. спірного договору СТОВ «Діброва і К» поручилось перед ТОВ «БАСФ Т.О.В.» за виконання ПП «Фірма «Бершадь Агроплюс» його зобов`язань за договором поставки№11112018 від 13.11.2017. Спірним договором забезпечується виконання зобов`язання ПП «Фірма «Бершадь Агроплюс» перед ТОВ «БАСФ Т.О.В.» за вказаним договором поставки у повному обсязі, але не більше ніж у розмірі 470 000 000,00грн.

Згідно частини 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою.

Умовами спірного договору не передбачено отримання поручителем активів у будь-якому вигляді, таким чином СТОВ «Діброва і К» взяло на себе зобов`язання у великому обсязі без відповідних майнових дій іншої сторони. Цей правочин відбувся в межах трирічного строку, що передував відкриттю провадження у справі про банкрутство, тому такий правочин підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених ч. 2 ст. 42 КУзПБ.

Щодо заперечень представника ТОВ «БАСФ Т.О.В.» про необхідність наявності збитків у боржника чи кредитора, завданих спірним правочином для застосування ч. 2 ст. 42 КУзПБ, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частинами 1 і 2 ст. 42 КУзПБ передбачено різні конструкції складу підстав для визнання недійсними правочинів боржника, і наявність збитків є необхідною для застосування підстав, передбачених саме частиною 1 ст. 42 КУзПБ, в той час як в частиною 2 даної статі, така складова як збитки не передбачена. При цьому вчинення боржником у справі про банкрутство правочину у підозрілий період, відповідно до умов якого останній бере на себе зобов`язання розміром до 470 000 000,00грн., і не отримує взамін будь яких активів, вочевидь негативно впливає на фінансовий стан боржника і несе негативні наслідки для кредиторів у справі.

Спірний правочин не відповідає також і загальним вимогам чинності правочину, передбаченим ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно зі ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 238 Цивільний кодекс України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст. 229 Цивільного кодексу України).

Стаття 244 Цивільного кодексу України визначає, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 246 Цивільного кодексу України встановлено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Відповідно до приписів п. 1 статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Спірний договір з боку СТОВ «Діброва і К» підписано Красилюком Віктором Федоровичем, при цьому в преамбулі договору вказано, що він діяв на підставі довіреності. Сторонами до матеріалів справи не надано цієї довіреності, при цьому факт її видачі заперечується представником СТОВ «Діброва і К» та розпорядником майна.

За таких обставин суд вважає, що у Красилюка Віктора Федоровича були відсутні повноваження на підписання спірного договору від імені СТОВ «Діброва і К». Також сторонами не надано до матеріалів справи доказів наступного схвалення умов спірного правочину з боку осіб, уповноважених діяти від імені СТОВ «Діброва і К».

Спірний договір є значним правочином для СТОВ «Діброва і К», в розумінні ч. 2 ст. 42 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», оскільки загальна сума договору (470 000 000, 00грн.), значно перевищує 50% вартості чистих активів товариства за даними останньої фінансової звітності (33 750 300,00грн.). Згідно з вимогами вищевказаної норми, рішення про надання згоди на вчинення значного правочину приймається виключно загальними зборами учасників, якщо інше не передбачено статутом.

Сторонами до матеріалів справи не надано відповідного рішення загальних зборів учасників СТОВ «Діброва і К» про надання згоди на укладення спірного правочину, при цьому факт прийняття такого рішення заперечується представником СТОВ «Діброва і К» та розпорядником майна.

Щодо заперечень представника ТОВ «БАСФ Т.О.В.» про неможливість застосування загальних підстав недійсності правочинів, передбачених нормами цивільного законодавства, в межах розгляду заяви розпорядника майна про визнання недійсним правочину боржника, в порядку ст. 42 КУзПБ, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Стаття 42 КУзПБ містить спеціальні підстави для визнання недійсними правочинів боржника, вчинених у підозрілий період, однак наявність таких спеціальних підстав не виключає того, що спірний правочин повинен відповідати загальним вимогам цивільного законодавства. Тому суд вважає можливим при розгляді заяви розпорядника майна в порядку ст. 42 КУзПБ, застосовувати до спірного правочину і загальні норми цивільного законодавства, зокрема ст. 203, 215 ЦК України, ст. 42 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

З урахуванням всього викладеного вище, господарський суд прийшов до висновку щодо обґрунтованості вимог розпорядника майна про визнання недійсним Договору поруки №03/01-19 від 03.01.2019 укладеного між СТОВ "ДІБРОВА І К" та ТОВ "БАСФ Т.О.В.

Керуючись ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 203, 215 ЦК України, ст. 42 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву розпорядника майна Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДІБРОВА І К" Татаринової Ю.В. про визнання недійсним Договору поруки №03/01-19 від 03.01.2019 укладеного між СТОВ "ДІБРОВА І К" та ТОВ "БАСФ Т.О.В." - задовольнити.

Визнати недійсним договір поруки №03/01-19 від 03.01.2019, укладений між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ДІБРОВА І К" та Товариством з обмеженою відповідальністю "БАСФ Т.О.В.".

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення - 12.10.2020.

Ухвала може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Повний текст ухвали складено 19.10.2020.

Суддя С.В. Мартинюк