ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/852/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: Л.О. Будішевська, С.В. Таран,

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області від 24.07.2020 (суддя Невінгловська Ю.М., м. Одеса, повний текст складено 30.07.2020)

у справі № 916/852/20

за позовом Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Карнавал-Юг"

про стягнення 170000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради (далі також Управління) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Карнавал-Юг" (далі також ТОВ „Карнавал-Юг", Товариство) про стягнення фінансових санкцій у розмірі 170000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано не сплатою відповідачем фінансових санкцій, накладених заступником Одеського міського голови згідно з постановою №1 від 02.03.2018 «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини», якою на ТОВ „Карнавал-Юг накладено фінансові санкції у розмірі 170000,00 грн.

У відзиві Товариства на позовну заяву відповідач заперечував проти позову, посилаючись, зокрема, на відсутність у позивача повноважень щодо стягнення санкцій за постановою №1 від 02.03.2018. Також ТОВ „Карнавал-Юг у відзиві на позовну заяву було заявлено про застосування строку позовної давності у спірних правовідносинах, який, як вважає відповідач, сплив 02.03.2019.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.07.2020 у справі №916/852/20 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду мотивовано тим, що за приписами ч. 2 ст. 6 Закону України „Про охорону культурної спадщини застосування фінансових санкцій за порушення цього Закону належить до повноважень місцевої ради, докази делегування таких повноважень позивачу у справі в матеріалах справи відсутні, відповідних положень не містить також і Положення про управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради, затверджене рішенням Одеської міської ради від 21.03.2018 №3044-VII, яким керується позивач у своїй діяльності. За таких обставин суд дійшов висновку, що у позивача відсутній особистий майновий інтерес щодо предмету спору, за захистом якого Управління звернулось з відповідним позовом, в зв`язку з чим у задоволені даного позову слід відмовити. Враховуючи, відмову у задоволені позовних вимог Управління, підстави для застосування позовної давності у даному випадку, як зазначив місцевий господарський суд, відсутні.

Не погодившись із рішенням суду, Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради звернулось із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального права, не з`ясування та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просило його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Так, скаржник вказав, що через неправильне застосування норм матеріального права Господарський суд Одеської області дійшов не обґрунтованого висновку, що застосування фінансових санкцій за порушення Закону України «Про охорону культурної спадщини» належить до повноважень місцевої ради. Скаржник зауважив, що судом не з`ясовано реалізацію Управлінням при зверненні до господарського суду передбачених названим законом повноважень щодо захисту об`єктів культурної спадщини шляхом забезпечення виконання рішення про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини, які виникли з приводу невиконання відповідачем постанови №1 від 02.03.2018. Крім того, апелянт зауважив, що судом не враховано, що підстава виникнення фінансового зобов`язання між Управлінням та Товариством має особливий характер та регулюється Законом України «Про охорону культурної спадщини».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення без змін.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами ч. 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 10.07.2019, ТОВ „Карнавал-Юг належать на праві власності житлові та нежитлові приміщення в будинку за адресою: м. Одеса, вул. Гоголя, буд. 23.

Дана будівля є пам`яткою архітектури, що встановлено під час розгляду адміністративної справи №815/1441/18, тому не підлягає доказуванню в силу ст. 75 ГПК України. Крім того, такий статус будівлі не заперечується жодною із сторін.

Також при розгляді вказаної справи встановлено, що 17.01.2012 Управління підписало охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини, відповідно до якого (пункти 11-13 Договору) взяло на себе зобов`язання своєчасно проводити капітальний ремонт пам`ятки і роботи з упорядження території пам`ятки, виконання реставраційних, ремонтних та інших робіт.

21.02.2018 Управлінням з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради складено акт № 1 про вчинення правопорушення, у якому зазначено, що будівля за адресою м. Одеса, вул. Гоголя, 23 знаходиться у незадовільному стані. Внаслідок бездіяльності власника пам`ятки, ухилення від вживання заходів щодо запобігання загрозі пошкодження, руйнування, знищення, спотворення та від підтримання пам`ятки в належному стані і своєчасного проведення ремонту за власні кошти виникла загроза, яка негативно позначилася на стані пам`ятки (створювалась загроза знищення, руйнування, пошкодження, спотворення пам`ятки), що разом суперечить вимогам ст. ст. 24, 27, 29 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та про що складено акт візуального огляду об`єкту культурної спадщини від 22.01.2018.

Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2018, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2019, відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Карнавал-Юг» до Заступника Одеського міського голови Рябоконь Петра Мусійовича, Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради, в якому Товариство просило: ухвалити рішення, яким визнати дії Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради зі складення акту № 1 про вчинення правопорушення від 21.02.2018 протиправними; ухвалити рішення, яким визнати постанову № 1 про накладання фінансових санкцій з порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини від 02.03.2018, направлену листом від 03.03.2018 за вих. № 02.2-16 вих/137, винесену Заступником Одеського міського голови Рябоконем Петром Мусійовичем, протиправною та скасувати.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

02.03.2018 заступником Одеського міського голови Рябоконь П.М. прийнято постанову № 1 «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини», якою на ТОВ „Карнавал-Юг накладено фінансові санкції у розмірі 170000,00 грн.

У даній постанові зазначені наступні порушення:

- внаслідок бездіяльності власника пам`ятки, ухилення від вжиття заходів щодо запобігання загрозі пошкодження, руйнування, знищення, спотворення та від підтримання пам`ятки в належному стані і своєчасного проведення ремонту за власні кошти - виникла загроза, яка негативно позначилась на стані пам`ятки (створилась загроза знищення, руйнування, пошкодження спотворення пам`ятки), невиконання вимог охоронного договору, що призвело до порушення вимог ст.ст. 24, 27, 29, 44 Закону України «Про охорону культурної спадщини»;

- вимоги припису Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради № 01-15/06зд від 26.01.2018 до ТОВ «Карнавал-Юг» не виконані у встановлені строки, що є порушенням положень ст.ст. 30, 44, 45 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

10.07.2019 Управління звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ТОВ „Карнавал-Юг про стягнення з останнього фінансових санкцій у розмірі 170000,00 грн.

За результатами розгляду даного спору рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 у справі №420/4130/19 позовні вимоги Управління було задоволено та стягнуто з ТОВ „Карнавал-Юг фінансові санкції у розмірі 170000,00 грн.

Проте, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 у справі №420/4130/19 апеляційну скаргу ТОВ „Карнавал-Юг було задоволено частково, відповідне судове рішення скасовано, провадження у справі закрито та роз`яснено право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

З метою повторного надання ТОВ „Карнавал-Юг можливості добровільного виконання постанови №1 від 02.03.2018 та досудового врегулювання спору Управління направило Товариству лист від 26.12.2019 №01-30/333 з вимогою сплатити фінансові санкції у добровільному порядку протягом 10 календарних днів з моменту отримання даного листа. Також у даному листі Управління попередило Товариство, що у разі несплати фінансової санкції, вони будуть стягуватись у судовому порядку.

Зазначена вимога була отримана відповідачем 09.01.2020, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак ТОВ „Карнавал-Юг" не сплатило фінансові санкції, що стало підставою для звернення Управління з вказаним позовом до Господарського суду Одеської області.

Відповідно до ч. 6 ст. 31 ГПК України спори між судами щодо підсудності не допускаються, а отже, враховуючи постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 у справі №420/4130/19, місцевий господарський суд підставно здійснив розгляд даного спору в порядку господарського судочинства.

В силу ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відтак, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини в суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього й майбутніх поколінь регулюються Законом України „Про охорону культурної спадщини від 08.06.2000 №1805-ІІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, яка застосовується в подальшому).

Статтею 3 названого Закону встановлено, що державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради. На території зони відчуження і зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, та в умовах виникнення інших надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру управління охороною культурної спадщини здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов`язкового) відселення, відповідно до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" і цього Закону. Відповідний виконавчий орган сільської, селищної, міської ради населеного пункту, занесеного до Списку історичних населених місць України, утворюється місцевою радою за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини. Орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації підзвітні і підконтрольні відповідним органам виконавчої влади та центральним органам виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини, в межах, передбачених законом. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради з питань, передбачених підпунктом 5 пункту "б" частини першої статті 31 і підпунктом 10 пункту "б" статті 32 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", підконтрольний відповідним органам виконавчої влади. Рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов`язковими для виконання юридичними і фізичними особами. Рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини, прийняті в межах його компетенції, є обов`язковими для виконання органами охорони культурної спадщини.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження у галузі будівництва з організації охорони, реставрації та використання пам`яток історії і культури, архітектури та містобудування, палацово-паркових, паркових і садибних комплексів, природних заповідників (п.п. 5 п. б ч. 1 ст. 31 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні).

Згідно з п.п. 10 п. б ст. 32 даного Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження у сфері освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту з забезпечення охорони пам`яток історії та культури, збереження та використання культурного надбання.

Частиною 2 статті 6 Закону України „Про охорону культурної спадщини визначено, що до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить: 1) забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; 2) подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України; 3) забезпечення юридичним і фізичним особам доступу до інформації, що міститься у витягах з Державного реєстру нерухомих пам`яток України, а також надання інформації щодо програм та проектів будь-яких змін у зонах охорони пам`яток та в історичних ареалах населених місць; 4) забезпечення дотримання режиму використання пам`яток місцевого значення, їх територій, зон охорони; 5) забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; 6) організація розроблення відповідних програм охорони культурної спадщини; 7) надання висновків щодо відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках місцевого значення, історико-культурних заповідних територіях та в зонах їх охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм та проектів, реалізація яких може позначитися на стані об`єктів культурної спадщини; 8) організація відповідних охоронних заходів щодо пам`яток місцевого значення та їх територій у разі виникнення загрози їх пошкодження або руйнування внаслідок дії природних факторів чи проведення будь-яких робіт; 9) видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на цих пам`ятках, їх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них; 10) надання висновків щодо відчуження або передачі пам`яток місцевого значення їх власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування або управління; 11) укладення охоронних договорів на пам`ятки в межах повноважень, делегованих органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону; 12) забезпечення в установленому законодавством порядку виготовлення, встановлення та утримання охоронних дощок, охоронних знаків, інших інформаційних написів, позначок на пам`ятках або в межах їх територій; 13) підготовка пропозицій та проектів розпоряджень щодо проведення робіт з консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування об`єктів культурної спадщини, відповідного використання пам`яток та подання їх на розгляд відповідному органу виконавчої влади; 14) популяризація справи охорони культурної спадщини на відповідній території, організація науково-методичної, експозиційно-виставкової та видавничої діяльності у цій сфері; 15) виконання функції замовника, укладення з цією метою контрактів на виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об`єктів культурної спадщини та інші заходи щодо охорони культурної спадщини; 16) підготовка пропозицій до програм соціально-економічного розвитку відповідної території і проектів місцевого бюджету та подання їх на розгляд відповідному органу виконавчої влади; 17) погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідно до вимог Земельного кодексу України; 18) інформування органів охорони культурної спадщини вищого рівня про пошкодження, руйнування, загрозу або можливу загрозу пошкодження, руйнування пам`яток, що знаходяться на їх території; 19) участь в організації підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників у сфері охорони культурної спадщини; 20) організація досліджень об`єктів культурної спадщини, які потребують рятівних робіт; 21) застосування фінансових санкцій за порушення цього Закону; 22) здійснення інших повноважень відповідно до закону.

Власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо. У разі виникнення загрози для збереженості пам`ятки її власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, зобов`язані негайно повідомити про це орган охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та орган місцевого самоврядування, на території якого розташована пам`ятка (ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 24 Закону України „Про охорону культурної спадщини).

Статтею 44 названого Закону передбачено, що відповідний орган охорони культурної спадщини накладає на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт фінансові санкції, зокрема, за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації, реабілітації пам`яток, у тому числі тих вимог, що передбачені охоронними договорами, умисне доведення їх до стану руйнації - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Рішення органу охорони культурної спадщини про застосування фінансових санкцій може бути оскаржено до суду. Фінансові санкції, накладені органом охорони культурної спадщини, стягуються у встановленому законом порядку.

За приписами ст. 45 Закону України „Про охорону культурної спадщини фінансові санкції, передбачені статтею 44 цього Закону, накладаються керівником, заступниками керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, головою чи заступником голови обласної, районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, головою чи заступником голови відповідної місцевої ради після розгляду матеріалів, які засвідчують факт правопорушення. Про вчинення правопорушення, зазначеного у статті 44 цього Закону, особою, уповноваженою органом охорони культурної спадщини, складається акт. Керівник юридичної особи, стосовно якої складено акт, протягом трьох днів з моменту отримання акта може подати письмові пояснення до нього. Акт разом з іншими документами, що стосуються справи, у десятиденний термін з моменту складення акта надсилається посадовій особі, яка має право накладати фінансові санкції. Рішення про накладення фінансових санкцій приймається протягом 10 днів після отримання документів, зазначених у частині другій цієї статті. Рішення про накладення фінансових санкцій оформлюється постановою, що надсилається юридичній особі, на яку накладено фінансові санкції. Кошти, одержані у вигляді стягнень, передбачених у статті 44 цього Закону, зараховуються до спеціального фонду відповідного бюджету.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 172 ЦК України визначено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до рішення Одеської міської ради від 21.03.2018 №3044-VII "Про затвердження Положення про управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради у новій редакції управління є виконавчим органом Одеської міської ради, є юридичною особою та у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про охорону культурної спадщини», іншими законодавчими та підзаконними актами України у сфері охорони культурної спадщини, рішеннями Одеської міської ради, її виконавчого комітету, розпорядженнями міського голови.

Отже, Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради (позивач) здійснює повноваження, визначені чинним законодавством для виконавчих органів міської ради з питань охорони культурної спадщини на підставі, у межах та у спосіб, установлений законами України та Положення про управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради.

Згідно з п. 1.2 зазначеного Положення управління є юридичною особою, може відкривати рахунки в органах Державної казначейської служби України, має самостійний баланс, гербову печатку зі своїм найменуванням, бланки і штампи.

Відповідно до п. 1.4 та п. 1.5 цього Положення управління є спеціально уповноваженим органом охорони культурної спадщини відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини». Управління є підзвітним і підконтрольним Одеській міській раді, підпорядкованим її виконавчому комітету, Одеському міському голові та відповідним органам виконавчої влади.

В силу п.п. 2.1.2 п. 2.1 Положення основним завданням управління є забезпечення в установленому порядку контролю за дотриманням законодавства у сфері охорони культурної спадщини на території міста Одеси.

На управління покладено функції щодо забезпечення підготовки матеріалів для заступника міського голови з питань накладення фінансових санкцій, а також здійснення діяльності щодо притягнення правопорушників до адміністративної відповідальності в межах компетенції, визначеної чинним законодавством України, рішеннями Одеської міської ради, її виконавчого комітету та розпорядженнями міського голови (п.п. 2.2.27, 2.2.29 названого Положення).

Отже, Управління у встановленому порядку забезпечує виконання Закону України "Про охорону культурної спадщини", інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на території міста.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, Управління з питань охорони культурної спадщини Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради та є спеціально уповноваженим органом охорони культурної спадщини.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на недотримання відповідачем вимог Закону України "Про охорону культурної спадщини", зокрема, зобов`язань щодо утримання пам`ятки в належному стані, своєчасності проведення ремонту, а також щодо обов`язку виконувати приписи органів охорони культурної спадщини, тобто позовна заява ґрунтується виключно на публічному інтересі громади щодо об`єкта культурної спадщини.

Як вище зазначалось, постанова №1 від 02.03.2018 «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини», якою на ТОВ „Карнавал-Юг накладено фінансові санкції у розмірі 170000,00 грн., підписана заступником Одеського міського голови. Правомірність винесення даної постанови встановлено адміністративними судами при розгляді справи № 815/1441/18.

За приписами ч. 2 ст. 6 Закону України „Про охорону культурної спадщини застосування фінансових санкцій за порушення цього Закону належить до повноважень саме місцевої ради, при цьому докази делегування таких повноважень позивачу матеріали справи не містять. Відповідних положень не містить і Положення про управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради, затверджене рішенням Одеської міської ради від 21.03.2018 №3044-VII, яким керується позивач у своїй діяльності.

Також судова колегія зауважує, що вказане Положення не містить повноважень Управління щодо звернення до суду з позовами про стягнення фінансових санкцій.

За таких обставин Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради не мало повноважень на звернення з позовом до ТОВ „Карнавал-Юг про стягнення фінансової санкції у розмірі 170000,00 грн., а отже, Господарський суд Одеської області обґрунтовано відмовив у задоволенні відповідного позову.

Щодо заяви Товариства про застосування позовної давності, слід зазначити наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Враховуючи, що місцевим господарським судом відмовлено у задоволені позовних вимог Управління через відсутність особистого майнового інтересу щодо предмету спору, за захистом якого управління звернулось з відповідним позовом, підстави для застосування судом позовної давності у даній справі відсутні.

Доводи Управління, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновку господарського суду першої інстанції про наявність у даному випадку підстав для відмови у задоволенні позову.

Згідно із статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 24.07.2020 у справі № 916/852/20 залишити без змін.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, у строк, встановлений ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран