РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.10.2020Справа № 910/1452/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Акціонерного товариства «Київгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»

про визнання права на доступ до інформаційної платформи

Представники учасників справи:

від позивача: Данілевський О.М.;

від відповідача: Пилипчук В.Є.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.02.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Київгаз» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про визнання права на доступ до інформаційної платформи.

Позовні вимоги обґрунтовані існуванням загрози незаконного, самочинного та одностороннього припинення (обмеження) Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» доступу позивача до платформи, що порушить права позивача, як учасника ринку природного газу та оператора газорозподільної системи, призведе до неможливості виконання обов`язків щодо подання на платформу інформації, передбаченої кодексами ГТС та ГРМ, інших непередбачуваних наслідків та збитків оператора ГРМ, так і інших суб`єктів ринку природного газу, зокрема постачальників та споживачів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 позовну заяву Акціонерного товариства «Київгаз» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 06.02.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 відкрито провадження у справі №910/1452/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.03.2020, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

10.03.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що укладення договору про транспортування природного газу в редакції типового договору транспортування природного газу, затвердженого НКРЕКП, є обов`язковим для позивача в силу закону і є підставою набуття права доступу до інформаційної платформи.

10.03.2020 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі до винесення Господарським судом міста Києва рішення у справі №910/658/20 та набрання ним законної сили.

У підготовчому засіданні 11.03.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 25.03.2020.

Підготовче засідання, призначене на 25.03.2020, не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2020 підготовче засідання у справі №910/1452/20 призначено на 12.05.2020.

У підготовчому засіданні 12.05.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 10.06.2020.

У підготовчому засіданні 10.06.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 30.06.2020.

У підготовчому засіданні 30.06.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 26.08.2020.

У підготовчому засіданні 26.08.2020 судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, у зв`язку з необґрунтованістю.

У підготовчому засіданні 26.08.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.09.2020.

Судове засідання, призначене на 16.09.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2020 судове засідання у справі №910/1452/20 призначено на 07.10.2020.

Представник позивача у судовому засіданні 07.10.2020 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.10.2020 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 07.10.2020 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Київгаз» є Оператором газорозподільної системи (надалі - оператор ГРМ) та здійснює свою діяльність на підставі ліцензії, виданої постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) від 29.06.2017 р. № 854 із змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 28.05.2019р. № 833.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» є Оператором газотранспортної системи України (надалі - Оператор ГТС) та здійснює свою діяльність на підставі ліцензії, виданої постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3011.

Як зазначає позивач, він як оператор ГРМ, та відповідач, як оператор ГТС, мають взаємодіяти відповідно до принципів, встановлених Законом України «Про ринок природного газу» та зокрема для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ оператор газотранспортної системи зобов`язаний створити та підтримувати функціонування інформаційної платформи.

Створена та розміщена відповідачем в мережі «Інтернет» Платформа діє за посиланням: https://iplatforma.tsoua.com.

Відповідно до п. 5 гл. 3 р. IV Кодексу газотранспортної системи Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2493 (надалі - Кодекс ГТС), оператор ГТС виконує функції адміністратора інформаційної платформи.

Абзацом 22 п. 4 гл. 1 р. І Кодексу газорозподільних систем затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2494 (надалі - Кодекс ГРМ) визначено, що інформаційна платформа - електронна платформа оператора газотранспортної системи у формі веб-додатка в мережі Інтернет, створена відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Пунктом 2 гл. 3 р. IV Кодексу ГТС встановлено, що інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом.

01.01.2020р. позивачем було отримано доступ до Платформи, де відповідачем створено інтерфейс, що відповідає статусу Акціонерного товариства «Київгаз», як суб`єкта ринку природного газу - «Оператор ГРМ».

Як зазначає позивач, він належним чином виконує на Платформі обов`язки оператора ГРМ, але при цьому не чинить дій, як замовник послуг транспортування за Договором транспортування природного газу.

27.12.2019 р. на адресу Акціонерного товариства «Київгаз» надійшов лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» №ТОВВИХ-19-3231 від 24.12.2019 р. з пропозицією укладення Договору транспортування природного газу (надалі - договір).

Як стверджує позивач та підтверджується відповідачем, АТ «Київгаз» розглянуло пропозицію та підписало Договір з протоколом розбіжностей. Два автентичні примірники протоколу розбіжностей, підписані та скріплені печаткою позивача, один примірник підписаного Договору, а також оригінал довіреності уповноваженої особи надіслано на адресу ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» з листом №3071/04 від 27.12.2019р.

В свою чергу, позивач зазначає, що підтвердження укладення Договору зі сторони відповідача ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» на його адресу не надходило.

Крім того, ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» звернулося до Господарського суду м. Києва із позовною заявою до АТ «Київгаз» про визнання Договору укладеним в редакції оператора ГТС.

Як стверджує у позовній заяві заявник, на даний час Акціонерне товариство «Київгаз» має доступ до Платформи та повноцінно виконує на ній функції оператора ГРМ, однак, на думку позивача ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» безпідставно вважає такий доступ протиправним, таким, що наданий з доброї волі відповідача та може бути в будь-який момент ним же припинений (обмежений) через відсутність укладеного Договору.

Як на можливість подібних дій зі сторони відповідача, позивач посилається на обставини, що неодноразово озвучувалася представниками ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» в усному порядку на офіційному заході в НКРЕКП 09.01.2020р., що можуть засвідчити свідки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З наведених підстав, Акціонерне товариство «Київгаз» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою, відповідно до якої просить суд визнати право Акціонерного товариства «Київгаз» в особі уповноважених осіб на авторизацію, вхід до Інформаційної платформи, функціонування та керування якою забезпечується Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», та виконання усіх функцій, встановлених нормативно-правовими актами України для оператора газорозподільної системи, незалежно від наявності укладеного договору транспортування природного газу між Акціонерним товариством «Київгаз» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України».

Відповідач проти позову заперечує, просить суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі, з підстав його необґрунтованості та недоведеності про що надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач зазначив, що надання доступу до Інформаційної платформи можливе лише за умови укладення договору на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи, крім того зазначив, що позивачем штучно створюються перешкоди в діяльності відповідача та Інформаційної платформи.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, господарський суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу IV Кодексу ГТС України правовідносини між оператором газотранспортної системи та оператором установки LNG, оператором газосховища, газовидобувним підприємством, оператором газорозподільної системи, прямим споживачем щодо одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добових небалансів у газотранспортній системі, регулюються договором транспортування природного газу, укладеним відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497.

Відповідно до пункту 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС України суб`єкти ринку природного газу набувають права доступу до інформаційної платформи та статусу користувача платформи з моменту укладення (переукладення) договору транспортування з оператором газотранспортної системи.

Згідно п. 39 ч.1 ст.1 ЗУ «Про ринок природного газу» суб`єкт ринку природного газу - оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Згідно ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників).

Відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 16.02.2017 № 201 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності на ринку природного газу» затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з розподілу природного газу.

Відповідно п 1.2. Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, ці ліцензійні умови є обов`язковими для суб`єктів господарювання незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з розподілу природного газу (далі - господарська діяльність з розподілу природного газу, ліцензована діяльність).

Відповідно до пп. 25 п.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися такої організаційної вимоги як - мати укладений з оператором газотранспортної системи договір транспортування природного газу відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого НКРЕКП.

З вищезазначеного вбачається, що укладення договору про транспортування природного газу в редакції типового договору транспортування природного газу, затвердженого НКРЕКП, є обов`язковим для AT «Київгаз», в силу закону і є підставою набуття права доступу до Інформаційної платформи.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Згідно ст.20 Господарського кодексу України, Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Так, для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Проаналізувавши обраний позивачем спосіб захисту своїх прав у спірних правовідносинах, господарський суд прийшов до висновку, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, оскільки позов про захист порушеного права може бути подано лише тією особою, яка є носієм даного права, а оскілки позивачем станом на дату звернення з даним позовом до суду не було виконано умови щодо укладення договору про транспортування природного газу в редакції типового договору транспортування природного газу та у позивача відсутні підстави для набуття права доступу до Інформаційної платформи.

При цьому, судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5706/20 позов Акціонерного товариства «Київгаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про визнання договору укладеним - позов задоволено повністю; визнано укладеним між сторонами договір транспортування природного газу.

Тобто, після звернення позивача з даним позовом до суду, який ґрунтується на відсутності у позивача обов`язку укладати з відповідачем договір транспортування природного газу, позивачем також було подано позов про визнання укладеним договору транспортування природного газу.

Наразі, рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5706/20 переглядається в апеляційному порядку.

За таких обставин, враховуючи, що право доступу до Інформаційної платформи позивач набуває лише після укладення з відповідачем відповідного договору транспортування природного газу, суд дійшов висновку про відмову у позові Акціонерного товариства «Київгаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про визнання права на доступ до інформаційної платформи.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 130, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 19.10.20

Суддя О.М. Спичак