УХВАЛА

21 жовтня 2020 року

м. Київ

Справа № 911/2739/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Пількова К.М., Могила С.К.

секретар судового засідання Лихошерст І.Ю.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фермерського господарства "Невзгляденко"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2020 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Дикунська С.Я., Станік С.Р.)

за позовом керівника Фастівської місцевої прокуратури в інтересах держави

до 1. Головного управління Держгеокадастру у Київській області

2. Фермерського господарства "Невзгляденко"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1

за участю виконуючого обов`язки прокурора Київської області

про визнання недійсними наказів та договорів

за участю:

відповідача-2: Мартиновський О.В. (адвокат)

прокурора: Шекшеєва В.С. (посвідчення),

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. Керівник Фастівської місцевої прокуратури (далі-прокурор) звернувся у суд з позовом в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі-відповідач-1) та Фермерського господарства "Невзгляденко" (далі-відповідач-2), згідно якого, просив визнати недійсними накази відповідача-1 та договори оренди земельних ділянок, які перелічені у позовній заяві.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні накази та договори суперечать вимогам законодавства, у зв`язку з чим підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.02.2020 (суддя Третьякова О.О.) позов залишено без розгляду.

2.2. Свій висновок суд мотивував тим, що відсутні підстави для звернення прокурора у суд в інтересах держави, оскільки існує уповноважений суб`єкт владних повноважень Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, яка може бути позивачем у цій справі.

2.3. Оскарженою постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2020, вище вказана ухвала суду скасована, а справа передана на розгляд суду першої інстанції.

2.4. Суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки оскаржуються спірні накази відповідача-1, тому відсутній орган, уповноважений державою здійснювати функції захисту її інтересів у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим прокурор обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та позиція інших учасників справи

3.1. У касаційній скарзі заявник просить скасувати вказану постанову суду, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

3.2. В обґрунтування касаційної скарги відповідач-2 посилався на те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вважає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 906/240/18, від 29.10.2019 у справі № 922/990/19. При цьому скаржник вказує, що відповідач-1 має достатні повноваження та компетенцію для звернення з позовом до суду, у зв`язку з чим позов прокурора підлягає залишенню без розгляду, оскільки він не має процесуальної дієздатності.

4. Мотивувальна частина

4.1. Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду.

4.2. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

4.3. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

4.4. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, за подібних правовідносин, вказала на те, що прокурор є позивачем, оскільки ГУ Держгеокадастру у Черкаській області є одним зі співвідповідачів, наказ якого оскаржується через недотримання вимог законодавства стосовно передання земельної ділянки в користування для ведення фермерського господарства. Цим прокурор обґрунтовував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, тобто, навів підставу для представництва інтересів держави.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив ГУ Держгеокадастру у Черкаській області одним зі співвідповідачів у справі та заявив вимогу про визнання незаконним і скасування його оскарженого наказу, тому помилковим є висновок суду першої інстанції, який не спростував суд апеляційної інстанції, про неможливість захисту прокурором інтересів держави за вимогами, які заявив прокурор.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду погодилась з доводами касаційної скарги про те, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та звернувся до суду як самостійний позивач.

4.5. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду як суд касаційної інстанції у своїй постанові виклав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

4.6. У даній справі, судові рішення у якій переглядаються у касаційному порядку, суд апеляційної інстанції за подібних правовідносин переглянув судове рішення відповідно до такого висновку Великої Палати Верховного Суду та послався на нього у постанові, що оскаржена у касаційному порядку.

4.7. Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

4.8. Правових підстав для відступу від сформованих Верховним Судом висновків, які викладені у наведеній вище постанові від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, колегія суддів не вбачає.

4.9. Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

4.10. При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

4.11. У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, № 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, № 212-A, с.15, п.31).

4.12. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

4.13. За наведених обставин, згідно з пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Фермерського господарства "Невзгляденко" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2020 у справі Господарського суду Київської області № 911/2739/19.

4.14. Разом з тим слід зазначити, що касаційна скарга містить посилання як на підставу скасування оскарженої постанови на абзац 2 частини другої статті 287 ГПК України. Згідно цієї норми підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

При цьому у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті передбачено право на подачу касаційної скарги на відповідні ухвали суду першої інстанції та апеляційної інстанції, а оскаржена у касаційному порядку постанова до таких не відноситься.

Отже у цій частині відсутній предмет перегляду у касаційній інстанції у зв`язку із чим посилання скаржника як на підставу скасування оскарженої постанови на абзац 2 частини другої статті 287 ГПК України помилково прийнято до касаційного розгляду, у зв`язку із чим суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження і у цій частині.

4.15. Сплачена відповідачем-2 сума судового збору за подання касаційної скарги в силу положень пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" поверненню не підлягає, оскільки Верховним Судом закривається касаційне провадження, а не провадження у справі.

Керуючись статтями 232, 233, 234, 296 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Фермерського господарства "Невзгляденко" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2020 у справі Господарського суду Київської області № 911/2739/19, закрити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді К.М. Пільков

С.К. Могил