ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2020 р. Справа №1/Б-809

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді: Матущака О.І.

суддів: Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

за участю представників сторін від:

боржника: Мельник Р.М. - представник за довіреністю;

ТОВ «ФК «Форінт»: Васильєв Ю.М. адвокат;

АТ «Державний ощадний банк України»: Данилевич А.Б. - адвокат;

арбітражний керуючий - Окряк А.В.

розглянувши апеляційні скарги: 1)Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Форінт, Київ №2/2020/07/2636 від 15.07.2020

2) Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, м Київ № 2431-05/545 від 24.06.2020

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 16.06.2020 (повний текст 24.06.2020, суддя А.М. Сидорук)

у справі №1/Б-809

за заявою ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю Промислово-аграрний союз, м. Черкаси

про банкрутство Державного підприємства Бучацький мальтозний завод, м. Бучач Тернопільської області

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини та суть спору.

Ухвалою господарського суду від 24.10. 2006 прийнято заяву до розгляду та порушено провадження у справі про банкрутство ДП «Бучацький мальтозний завод».

Ухвалою від 09.12.2008 припинено повноваження розпорядника майна Державного підприємства «Бучацький мальтозний завод» Андрощука В. Я.; призначено розпорядником майна Окряка А.В.; покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

29.04. 2020 арбітражним керуючим Окряком А. В. подано клопотання про продовження терміну процедури розпорядження майном ДП «Бучацький мальтозний завод» на 2,5 роки до 20.10.2022 та інформацію № 29.04/1/Б-809 від 29.04.2020 про хід провадження процедури розпорядження майном із долученими документами.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 16.06.2020 серед іншого продовжено строк процедури розпорядження майном боржника на 2,5 роки до 20.10.2022.

Ухвала суду мотивована тим, що встановлений ст.44 Кодексу України з процедур банкрутства 170 денний строк розпорядження майном є процесуальним, а тому підлягає продовженню, крім цього рішенням комітету кредиторів ухвалено, зокрема, звернутися до суду з клопотанням про продовження строку процедури розпорядження майном боржника та повноважень розпорядника майна у даній справі на 2,5 роки.

Узагальнення доводів осіб, які подали апеляційну скаргу та інших учасників справи.

ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищезазначену ухвалу, прийняти нове рішення, яким відмовити розпоряднику майна у клопотанні про продовження строку процедури розпорядження майном боржника та повноважень розпорядника майна у даній справі на 2,5 роки до 20.10.2022. У своїй апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що боржник не навів суду конкретних механізмів та інструментів для задоволення вимог кредиторів протягом 2,5 років шляхом відновлення виробництва та залучення інвестора, власних обов`язків щодо запобігання банкрутству боржника згідно з відповідними нормами. Скаржник зазначає, що саме таку позицію висловив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 26.05.2020 у справі №922/1200/18, в котрій надав оцінку діям та повноваженням суду під час вирішення питання переходу до наступної стадії в справі про банкрутство або закриття провадження у справі.

Апелянт також зазначає, що в порядку денному комітету кредиторів не було питання щодо погодження укладення договорів із залучення інвестицій, при цьому, будь-які договори, які укладені між боржником та ТОВ «Агро Бізнес ВІП» як інвестором комітету кредиторів не надсилались.

Скаржник стверджує, що така судова процедура як «залучення інвестора» для реконструкції та модернізації заводу не передбачена Кодексом України з процедур банкрутства. А відтак, на думку апелянта, суд не навів підстав для продовження строків процедури розпорядження майном на 2,5 роки.

Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити розпоряднику майна у клопотанні про продовження строку процедури розпорядження майном боржника та повноважень розпорядника майна у даній справі на 2,5 роки до 20.10.2022. Скаржник зазначає, що відповідно до норм спеціального законодавства, строк процедури розпорядження майном є 170 днів, а суд першої інстанції не зазначив мотивів, з яких дійшов висновку щодо правомірності продовження строку процедур розпорядження майном на 2,5 роки. А отже, суд неправильно застосував норми ч.2 ст.44 та абз.4 ч.2 ст.49 Кодексу України з процедур банкрутства.

Боржником подано відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Форінт», який залишено судом без розгляду, з огляду на те, що такий всупереч вимогам ч. 4 ст. 263 ГПК України не надіслано усім учасникам у справі про банкрутство.

Боржником подано відзив на апеляційну скаргу Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, який залишено судом без розгляду, з огляду на те, що такий всупереч вимогам ч. 4 ст. 263 ГПК України не надіслано усім учасникам у справі про банкрутство.

Інших клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України сторонами заявлено не було.

В судовому засіданні представниками сторін викладено доводи та заперечення по суті апеляційних скарг.

Оцінка суду.

Відповідно до частин 1, 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак предметом апеляційного перегляду є ухвала суду в частині продовження строку процедури розпорядження майном боржника Державного підприємства «Бучацький мальтозний завод» на 2,5 роки до 20.10.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі Кодекс про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

За змістом ч. 1 ст. 6 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до цього Кодексу щодо боржника - юридичної особи застосовуються такі судові процедури, зокрема, розпорядження майном боржника.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 44 Кодексу про банкруство, під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації). Про призначення розпорядника майна господарський суд постановляє ухвалу. Процедура розпорядження майном боржника вводиться строком до 170 календарних днів.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 49 Кодексу України з процедур банкрутства у підсумковому засіданні суду у процедурі розпорядження майном боржника здійснюється перехід до наступної судової процедури (процедури санації, ліквідації) або закривається провадження у справі.

До закінчення процедури розпорядження майном боржника збори кредиторів приймають одне з таких рішень: схвалити план санації та подати до господарського суду клопотання про введення процедури санації і затвердження плану санації; подати до господарського суду клопотання про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

У разі наявності обставин, що не дають зборам кредиторів можливості у встановлені строки прийняти одне з таких рішень, збори кредиторів можуть прийняти рішення про звернення до господарського суду з клопотанням про продовження строку процедури розпорядження майном у межах граничних строків, визначених цим Кодексом.

З аналізу вищевикладених норм законодавства випливає, що продовження строку розпорядження майном може мати місце лише в межах граничних строків, тобто в межах 170 днів.

Щодо покликань місцевого господарського суду на Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Так, дійсно ч.2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону установлено, що у справах про банкрутство державних підприємств, у тому числі казенних підприємств, або акціонерних товариств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків, не застосовуються судова процедура санації, крім тих, що задіяні у виконанні державного оборонного замовлення, виробництві, розробленні, модернізації, ремонті, обслуговуванні озброєння та військової техніки, та судова процедура ліквідації, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Водночас вищезазначені норми законодавства не виключають можливості застосування альтернативних процесуальних рішень судом першої інстанції, передбачені ч.ч. 1, 3 ст. 49 Кодексу про банкрутство.

Одночасно, продовження строку розпорядження майном на підставі тверджень арбітражного керуючого про залучення інвестицій до кінця 2020 року суперечить нормам Кодексу України з процедур банкрутства, з огляду на те, що норми Кодексу про банкрутство не передбачають залучення інвестора в процедурі розпорядження майном, тим більше без встановлення умов залучення таких інвестицій.

При цьому, ані арбітражний керуючий розпорядник майна у заяві про продовження процедури розпорядження майном, ані суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі не зазначив, які дії чи заходи, що врегульовані чинним законодавством, необхідно провести протягом 2,5 років для завершення процедури розпорядження майном.

Суд апеляційної інстанції також зазначає таке.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 49 Кодексу про банкрутство регламентовано, що у підсумковому засіданні господарський суд ухвалює одне з таких судових рішень: ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном у межах граничних строків, визначених цим Кодексом; ухвалу про введення процедури санації та затвердження плану санації у разі схвалення плану санації боржника зборами кредиторів та погодження його забезпеченими кредиторами в порядку, встановленому цим Кодексом; постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство.

Аналіз положень ст. 49 Кодексу України з процедур банкрутства свідчить, що господарський суд, проводячи підсумкове засідання у справі про банкрутство, приймає рішення про введення наступної судової процедури щодо боржника, які визначені положеннями ст. 6 Кодексу України з процедур банкрутства, з застосуванням судового розсуду.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Законом про банкрутство, ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

За викладених обставин, колегія судів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а саме ст. 144 Кодексу про банкрутство, продовживши процедуру розпорядження майном поза граничним строком у 170 днів.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що навіть враховуючи положення Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», у суду не було правових підстав для продовження строку розпорядження майном, при цьому були альтернативні варіанти процесуальних дій, які регламентовані ч. 1 ст. 49 Кодексу про банкрутство.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч.ч. 1, 2 ст. 76, ч.ч 1, 2 ст. 77, ч.ч 1-3 ст. 86 ГПК України, дотримуючись принципу змагальності, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оскільки апелянтами доведено належними доказами та обставинами справи обґрунтованість вимог, викладених у апеляційних скаргах, оскаржувана ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає частковому скасуванню із прийняттям нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні клопотання розпорядника майна - арбітражного керуючого Окряка А.В. про продовження процедури розпорядження майном боржника на 2,5 роки до 20.10.2022.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки п-п 7 п-п.2 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено фіксовану ставку судового збору за подання апеляційних скарг на ухвали суду першої інстанції, а також враховуючи, що апеляційні скарги задоволені, відшкодування судового збору за подання апеляційних скарг необхідно покласти на боржника.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги ТОВ «Форінт» та Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 16.06.2020 у справі №1/Б-809 скасувати в частині продовження строку процедури розпорядження майном боржника - Державного підприємства «Бучацький мальтозний завод» на 2,5 роки до 20.10.2022 скасувати.

Прийняти нове рішення про відмову у задоволенні клопотання розпорядника майна - арбітражного керуючого Окряка А.В. про продовження процедури розпорядження майном боржника на 2,5 роки до 20.10.2022.

Стягнути (відшкодувати згідно з ч.2 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства) з Державного підприємства «Бучацький мальтозний завод» (48400 м. Бучач Тернопільської області, вул. Ст. Бандери, 2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Форінт (01010 м. Київ, вул. Московська. Буд. 32/2 ) 2 102 грн судового збору та на користь Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (01008, м. Київ, вул.Грушевського, 12/2 ) 2 102 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок оскарження постанови у справах про банкрутство передбачено ГПК України з урахуванням особливостей Кодексу України з процедур банкрутства.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений і підписаний 19.10.2020

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді С.М. Бойко

Г.Г. Якімець