ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2020 місто Дніпро Справа № 904/2988/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Дарміна М.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2020 (повний текст оформлений 12.08.2020, суддя Рудь І.А.) у справі №904/2988/20

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Лиман, Донецька область

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення 38 068,64 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на свою користь 36 815,00 грн. штрафу за невірно зазначену масу вантажу, 1 253,64 грн. додаткових зборів.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2020 у справі №904/2988/20 позов задоволено: з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" стягнуто на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 36 815,00 грн. штрафу за неправильно зазначену у накладній масу вантажу, 1 253,64 грн. платежів, нарахованих за проведення робіт, пов`язаних із переваженням та відвантаженням надлишку вантажу, 2 102,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване правомірністю заявленого штрафу у сумі 36 815,00 грн. за неправильно зазначену масу вантажу у накладній №45338464 та №45664877, що зафіксовано в комерційних актах №482004/50 від 06.02.2020 та №482004/56 від 16.02.2020. Також місцевий господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача збору за маневрову роботу локомотива і надання одержувачем інформації про прибуття вантажів у сумі 1 253,64 грн. При цьому, місцевим господарським судом відхилені заперечення відповідача про безпідставність нарахування збору за зважування вантажу під час контрольної перевірки маси вантажу, визначеної вантажовідправником з тих підстав, що підставою для перевірки маси вантажу у спірних вагонах були акти загальної форми №21150 від 05.02.2020, №21367 від 16.02.2020, в яких зафіксовано підозру на завантаження вагонів понад їх вантажопідйомність, при зважуванні їх під час руху поїзду на тензометричних вагах перед прибуттям на станцію Покровськ, що загрожувало безпеці руху і залізниця була зобов`язана проводити комісійне зважування вагонів з метою перевірки даних щодо маси вантажу і відвантажувати з них надлишок вантажу для забезпечення безпеки руху на залізничному транспорті.

Розглянувши клопотання Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про зменшення розміру штрафу, місцевий господарський суд дійшов до висновку про відсутність підстав, визначених статтею 233 Господарського кодексу України щодо зменшення розміру штрафних санкцій. Зокрема, зазначено, що завантаження вагонів понад їх вантажопідйомність загрожує безпеці руху поїздів, а відтак створює умови для виникнення аварійних ситуацій на залізниці, а посилання відповідача на його стратегічну та соціальну значущість для розвитку Дніпропетровського регіону не є само по собі винятковою обставиною для зменшення штрафу.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2020 у справі №904/2988/20; прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд безпідставно не застосовано норми частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, згідно з положенням якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а також не враховані приписи частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, за якими судом повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Зазначає, що позивач не надав доказів настання наслідків та спричинення будь-яких збитків внаслідок розбіжностей у накладних №45338464 та №45664877 стосовно того, що у вказаних документах різні дані щодо маси вантажу у вагонах №56365323 та №53545562, в судовому рішенні не зазначено, які збитки поніс позивач.

На думку апелянта, місцевим господарським судом не надано оцінки об`єктивній нерівності суб`єктів спірних правовідносин, зважаючи на приналежність позивача до державного сектору економіки та його монопольне становище в сфері залізничних перевезень, що має враховуватися при справедливому застосуванні положень Статуту залізниць України в контексті визначення належного балансу наявного регулювання питання нарахування штрафів за невірно визначену масу вантажу, яке опосередковує втручання держави у право "мирного володіння" вантажовідправників у розумінні статті 1 Першого протоколу ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року.

Також апелянт не погоджується із висновком місцевого господарського суду про стягнення збору за маневрову роботу у сумі 884,50 грн. та плати за надання одержувачем інформації у сумі 160,20 грн., оскільки з наданої до позову накопичувальної картки вбачається, що позивач здійснював зважування лише 1 раз (884,50 грн.), маневрова робота виконувалась з 13:30 год. до 14:00 год. (292,60 грн.), а позивачем нараховані додаткові платежі у сумі 3 571,50 грн. (з них відповідачем визначено та сплачено 2 526,80 грн.), заявлені до стягнення збір за маневрову роботу локомотива і надання одержувачем інформації про прибуття вантажів у сумі 1 253,64 грн. відповідач вважає безпідставними.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020 (у складі колегії суддів: головуючого судді (доповідача) Орєшкіної Е.В., суддів Подобєда І.М., Дарміна М.О.) відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2020 у справі №904/2988/20, розгляд справи призначено у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

28.09.2020 від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Позивач погоджується із висновком місцевого господарського суду про доведеність правильності нарахування штрафу за неправильно зазначену масу вантажу та необґрунтованість клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу.

Також позивач не погоджується із доводами апелянта щодо безпідставності заявлених до стягнення додаткових платежів у сумі 1 253,64 грн., посилаючись на те, що маневрові роботи та оперативні повідомлення здійснювались щодо двох вагонів №53545562 та №53545562, тому нарахування зазначені в накопичувальній картці правильно.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апелянтом не наведено конкретних обставин справи, які перешкоджали б розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 05.02.2020 згідно з накладною №45338464 зі станції Богуславський Придніпровської залізниці на станцію Роя Донецької залізниці відправлено вагон № 56365323 з вантажем вугілля кам`яне, маса якого становить 70 000 кг. Спосіб визначення маси вагонні ваги (150 т), заводський № 321389 (пункт 26 накладної).

Згідно вказаної накладної вантажовідправником є Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля".

06.02.2020 на проміжній станції Покровськ на підставі акту загальної форми №21150 від 05.02.2020 станції Покровськ здійснено комісійне переважування вагону №56365323, результат зафіксовано в книзі обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах від 06.02.2020 і складено акт загальної форми №155 від 06.02.2020 та комерційний акт №482004/50 від 06.02.2020.

Комерційний акт №482004/50 від 06.02.2020 засвідчує, що під час комісійного зважування із зупинкою без розчеплення на 150т статичних вагах станції (повірка 21.01.2019) вагона № 56365323, відправленого за накладною №45338464, встановлено розбіжності фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній масою більше документа на 1300 кг та понад вантажопідйомність вагону 1300 кг. Після дозування надлишок вантажу з вагону № 56365323 перевантажено в вагон №60794021, про що складені акти загальної форми №174 та №176 від 13.02.2020.

Вагон №56365323 за досильною накладною №53620449, в графі 49 якої зроблено відмітку про складання комерційного акту №482004/50 від 06.02.2020, відправлений на адресу вантажоодержувача та вантаж одержаний представником вантажоодержувача 09.02.2020.

Вагон №60794021 з перевантаженим в нього надлишком вугілля з вагону №56365323 в кількості 5 740 кг також відправлений за досильною накладною №53712550 на адресу вантажоодержувача та вантаж одержаний представником вантажоодержувача 13.02.2020.

15.02.2020 згідно з накладною №45664877 зі станції Богуславський Придніпровської залізниці на станцію Роя Донецької залізниці відправлено вагон №53545562 з вантажем вугілля кам`яне, маса якого становить 69 000 кг. Спосіб визначення маси вагонні ваги, статичні, заводський № 224105, 150 т (пункт 26 накладної).

Згідно вказаної накладної вантажовідправником є Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля".

15.02.2020 на проміжній станції Покровськ на підставі акту загальної форми №21367 від 16.02.2020 станції Покровськ здійснено комісійне переважування вагону №53541562, результат зафіксовано в книзі обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах від 16.02.2020, і складено акт загальної форми №172 від 16.02.2020 та комерційний акт №482004/56 від 16.02.2020.

Комерційний акт №482004/56 від 16.02.2020 засвідчує, що під час комісійного зважування із зупинкою без розчеплення на 150т статичних вагах станції (повірка 21.01.2020) вагона № 53545562, відправленого за накладною №45664877 встановлено розбіжності фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній масою більше документа на 3 050 кг та понад вантажопідйомність вагону 3 050 кг. Після дозування надлишок вантажу з вагону №53545562 перевантажено в вагон №60243862, про що складені акти загальної форми №211 та №212 від 18.02.2020.

Вагон №53545562 за досильною накладною №53744058, в графі 49 якої зроблено відмітку про складання комерційного акту №482004/56 від 16.02.2020, відправлений на адресу вантажоодержувача та вантаж одержаний представником вантажоодержувача 19.02.2020.

Вагон №60243862 з перевантаженим в нього надлишком вугілля з вагону №53545562 в кількості 4 460 кг. також відправлений за досильною накладною №53780409 на адресу вантажоодержувача та вантаж одержаний представником вантажоодержувача 19.02.2020.

Позивачем на підставі статей 118, 122 Статуту залізниць України нарахований штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати у сумі 36 815,00 грн. та додаткові збори (вартість маневрової роботи та надіслання телеграми), з якими не погодився відповідач у накопичувальній картці № 27029031 (27020071) від 27.02.2020, у сумі 1 253,64 грн.

Предметом спору є стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у сумі 36 815,00 грн. та додаткові збори у сумі 1 253,64 грн.

Згідно зі статтею 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до частини 2 статті 908 Цивільного кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (частина 3 статті 909 Цивільного кодексу України).

Підпунктом 8 пункту 6 розділу 1 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №457 від 06.04.1998 (надалі Статут залізниць України) визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

При цьому, Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту залізниць України). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту залізниць України).

Правилами перевезень вантажів, а саме пунктом 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України №138 від 08.06.2011) та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.06.2011 за №765/19503, а також статтею 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Накладна, згідно з вказаними Правилами, може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

В силу приписів частин 1 і 2 статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній; залізниця має право перевірити правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Згідно з частиною 3 пункту 9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 29.05.2002 №334 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 № 567/6855, у комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах; у разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено.

Комерційним актом №482004/50 від 06.02.2020 підтверджується завантаження вагону №56365323 вантажем вагою більшою, ніж зазначено у накладній, на 1 300 кг.

Комерційним актом №482004/56 від 16.02.2020 підтверджується завантаження вагону №53545562 вантажем вагою більшою, ніж зазначено у накладній, на 3 050 кг.

Вказані комерційні акти складені у відповідності з Правилами складання актів затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334.

Згідно зі статтею 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

У відповідності до частини 1 статті 118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Відповідно до накладної №45338464 розмір провізної плати за вагон №56365323 становить 3 773,00 грн., тому позивачем нарахований штраф у сумі 18 865,00 грн.

Згідно з накладною №45664877 розмір провізної плати за вагон №53545562 становить 3 590,00 грн., тому позивачем нарахований штраф у сумі 17 950,00 грн.

Місцевий господарський суд перевірив правильність нарахування штрафу та дійшов до висновку, що відповідачем порушені вищевказані вимоги Статуту залізниць України, тому позовні вимоги в частині стягнення штрафу за неправильно зазначену у накладних масу вантажу у розмірі 36 815,00 грн. є обґрунтованими.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності визначення розміру штрафу.

Матеріалами справи підтверджується, що разом з відзивом на позов Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", посилаючись на приписи статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, подав заяву, в якій просив суд у разі встановлення факту неправильного зазначення ним у залізничних накладних маси вантажу за спірними перевезеннями, та задоволення позову, зменшити розмір штрафу. В обґрунтування поданої заяви Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" зазначає, що заявлена позивачем до стягнення сума штрафу є завищеною та необґрунтованою; штраф не має компенсаторного характеру, є додатковим засобом отримання прибутку для позивача; за перевезення вантажу за спірними накладними ним було сплачено провізну плату та додаткові збори за всю відстань перевезення та за повну вагу, що підтверджується даними графи 34 зазначених накладних. На думку відповідача, залізниця фактично отримала надлишкову плату (переплату) залізничного тарифу, оскільки відповідач здійснив оплату провізної плати та додаткових зборів за надлишкову масу вантажу; жодних збитків внаслідок того, що відповідачем була зазначена неправильна маса вантажу у залізничних накладних, позивач не зазнав. При цьому Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" просило врахувати також його скрутне фінансове становище внаслідок загального зниження енергоспоживання, накопичення на теплових електричних станціях значних запасів вугілля, що, в свою чергу, призводить до нездатності контрагентів розрахуватися з вугледобувними підприємствами, в тому числі й з Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" та викликає кризу у вугільній галузі. Дискримінація Української теплової генерації через комерційний імпорт електроенергії з Російської Федерації все більше паралізує роботу, що змушує відповідача припиняти виробництво, скорочувати видатки на видобуток вугілля та робочі місця, зупиняти роботу шахт, виводячи працівників у вимушений простій. Також відповідач заявляє, що через зазначені обставини очікуються негативні зміни у соціально-економічному становищі регіональної території, зокрема скорочення обсягів надходжень коштів до місцевого бюджету міста Павлограда, припинення фінансування програм соціально-економічного розвитку регіону.

Розглянувши клопотання Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про зменшення штрафу, місцевий господарський суд дійшов до висновку про відсутність підстав, визначених статтею 233 Господарського кодексу України щодо зменшення розміру штрафних санкцій та, відповідно, задоволення позову в повному обсязі.

Апелянт не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду, посилаючись на те, що місцевим господарським судом не взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Зазначає, що позивач не надав доказів настання наслідків та спричинення будь-яких збитків внаслідок розбіжностей у накладних №45338464 та №45664877 стосовно того, що у вказаних документах різні дані щодо маси вантажу у вагонах №56365323 та №53545562, в судовому рішенні не зазначено які збитки поніс позивач.

На думку апелянта, місцевим господарським судом не надано оцінку об`єктивній нерівності суб`єктів спірних правовідносин, зважаючи на приналежність позивача до державного сектору економіки та його монопольне становище в сфері залізничних перевезень, що має враховуватися при справедливому застосуванні положень Статуту залізниць в контексті визначення належного балансу наявного регулювання питання нарахування штрафів за невірно визначену масу вантажу, яке опосередковує втручання держави у право "мирного володіння" вантажовідправників у розумінні статті 1 Першого протоколу ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Водночас, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з приписами частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, право суду щодо зменшення розміру неустойки розширено: розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи тощо.

Разом з тим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та засадах господарського судочинства, визначених статтею 2 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 27.03.2019 у справі №912/1703/18.

Таким чином, зменшення неустойки є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань.

Таке зменшення не є обов`язком суду.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, розмір штрафу за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів передбачена нормами Статуту залізниць України.

Відповідно до статей 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому зазначений штраф стягується з вантажовідправника за самий факт порушення. Сума штрафу не пов`язана зі збитками залізниці та їх наслідками.

Статтями 2, 11 Закону України "Про залізничний транспорт" залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв`язки і потреби населення у перевезеннях; діяльність залізничного транспорту, як частини єдиної транспортної системи країни, сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України; залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України; безпека руху - комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв.

Як правильно зазначено місцевим господарським судом, завантаження вагонів понад їх вантажопідйомність, загрожує безпеці руху поїздів, а відтак створює умови для виникнення аварійних ситуацій на залізниці.

Також апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що посилання відповідача на його стратегічну та соціальну значущість для розвитку Дніпропетровського регіону не є само по собі винятковою обставиною для зменшення штрафу.

За таких обставин апеляційний господарський суд дійшов до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу.

Матеріалами справи підтверджується, що 20.05.2020 на адресу Регіональної філії "Донецька залізниця" з Дніпровської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії "Придніпровська залізниця" надійшов лист з додатками (накопичувальна картка №27029031 (27020071), акт загальної форми №218 від 20.02.2020 для подальшої роботи по стягненню нарахованих платежів в претензійно-позовному порядку.

Акти загальної форми №№ 211, 212 складені по станції Покровськ 18.02.2020 у зв`язку з затримкою вагону №53545562, який прямував за накладною №45338464 (відправник вантажу Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля"), та проведенням робіт, пов`язаних з їх переваженням та відвантаженням надлишку вантажу у вагон №60243862, за що були нараховані платежі без урахування ПДВ і внесені до акту загальної форми №218.

Акт загальної форми № 218 направлений для стягнення нарахованих платежів на станцію відправлення Богуславський Регіональної філії "Придніпровська залізниця", де сформовано накопичувальну картку № 27029031 (27020071), внесені суми додаткових зборів на підставі акту загальної форми №218 за роботи, пов`язані з переважуванням та відвантаженням надлишків вантажу з вагону №53545562, який прямував за накладною №45338464 і у відповідності з вимогами статей 118, 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладних масу вантажу відповідачу нарахований штраф у розмірі п`ятикратної плати за всю відстань перевезення. Накопичувальну картку №27029031 (27020071) на суму 3 571,50 грн. представник вантажовласника підписав із застереженням і з внесеними сумами додаткових зборів в розмірі 1 044,70 грн. без ПДВ не погодився в повному обсязі, а лише з сумою 2 526,80 грн..

Згідно із довідкою Дніпровського виробничого структурного підрозділу філії "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" з розрахункового рахунку Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" по накопичувальній картці № НОМЕР_1 стягнуто 2 526,80 грн. без ПДВ.

Отже, несплаченою залишилась сума в розмірі 1 044,70 грн. без ПДВ (884,50 грн. маневрова робота (30 хв.) код 188/1 та 160,20 грн. (1 телеграма) надання одержувачем інформації про прибуття вантажів код 211/1) та ПДВ 208,94 грн., всього 1 253,64 грн., яка внесена до накопичувальної картки №27029031 (27020071) на підставі акту загальної форми станції Покровськ від 20.02.2020 №218.

Відповідно до абз. 3 пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що нарахування збору за маневрову роботу локомотива і надання одержувачем інформації про прибуття вантажів у загальному розмірі 1 253,64 грн. здійснено позивачем у відповідності до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь платежів, нарахованих за проведення робіт, пов`язаних із переваженням та відвантаженням надлишку вантажу, у розмірі 1 253,64 грн. є доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Апелянт не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду, посилаючись на те, що з наданої до позову накопичувальної картки вбачається, що позивач здійснював зважування лише 1 раз (884,50 грн.), маневрова робота виконувалась з 13:30 год. до 14:00 год. (292,60 грн.), а позивачем нараховані додаткові платежі у сумі 3 571,50 грн. (з них відповідачем визначено та сплачено 2 526,80 грн.), заявлені до стягнення збір за маневрову роботу локомотива і надання одержувачем інформації про прибуття вантажів у сумі 1 253,64 грн. відповідач вважає безпідставними.

Між тим, апеляційний господарський суд не погоджується із такими доводами апелянта, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивачем, крім маневрової роботи з вагоном №53545562, проводилась ще одна маневрова робота із вагоном №60243862і відвантаження у нього надлишку вантажу з вагону №53545562 у кількості 4 460 кг. Всі три оперативні повідомлення (телеграми) №2541, №2646, №3035 зі станції Покровськ Донецької залізниці на станцію відправлення Богуславський Придніпровської залізниці відправлялись у зв`язку із виявленою комерційною несправністю в вагоні №53545562 (завантаження понад його вантажопідйомність), яка виникла з вини вантажовідправника (відповідача), тому витрати, понесені залізницею по направленню оперативних повідомлень, відшкодовуються за рахунок вантажовідправника (відповідача), оскільки вони виникли у зв`язку із затримкою вагону №53545562.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2020 у справі №904/2988/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2020 у справі №904/2988/20 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 23.10.2020.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Подобєд

Суддя М.О. Дармін