ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2020 справа № 914/1846/20

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Трускавецького В. П., секретаря судового засідання Марінченко Р. І., розглянувши по суті у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: державного підприємства «Львівський бронетанковий завод», м. Львів,
до відповідача 1:Сихівського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), м. Львів,
до відповідача 2:Управління Державної казначейської служби України у Сихівському районі м. Львова Львівської області, м. Львів,
про: стягнення 419'665,28 грн.
За участю представників сторін:
позивача:Ланець А. С. представник,
відповідача 1:Рудницька М. О. представник,
відповідача 2:не з`явився.
Встановив.

1. Судові процедури.

1.1. На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» до відповідача 1: Сихівського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та відповідача 2: Управління Державної казначейської служби України у Сихівському районі м. Львова Львівської області про стягнення 419'665,28 грн.

1.2. Ухвалою суду від 03.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на 17.08.2020.

11 серпня 2020 року Відповідачем 2 подано до суду відзив на позов, у якому Управління окрім наданих письмових пояснень по суті справи, просить здійснювати розгляд справи без їхньої участі.

17 серпня 2020 року Відповідачем 1 подано до суду відзив на позов, згідно з яким просить відмовити у задоволення позову (від 17.08.2020 № 47786).

Розгляд справи по суті відкладено на 05.10.2020, що відображено у попередніх ухвалах та протоколах суду.

Також, 20.08.2020 Відповідачем 1 подано до суду відзив на позов (від 18.08.2020 № 47894).

18 вересня 2020 року Позивачем подано до суду заперечення на відзив від 18.08.2020 № 47894.

Відповідачем 2 24.09.2020 подано клопотання про розгляд справи без участі його повноважного представника.

1.3. Статтею 248 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

1.4. Отже, враховуючи реалізацію споронами своїх законних прав та інтересів щодо подання суду письмових документально обґрунтованих пояснень по суті справи, беручи до уваги строк розгляду справи за правилами спрощеного провадження, який встановлений законом у 60 календарних днів, враховуючи достатність доказів у матеріалах справи для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку розгляду спір по суті у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 05.10.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

2. Аргументи сторін.

2.1. У позовній заяві ДП «Львівський бронетанковий завод» (Позивач у справі) вказує про безпідставне стягнення з державного підприємства виконавчого збору у розмірі 419'665,28 грн згідно з постановою Сихівського відділу ДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області від 16.08.2019. Вказану постанову державного виконавця скасовано на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 у справі № 1.380.2019.004723, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020.

Так, Позивач просить стягнути з Державного бюджету України стягнуті безпідставно вищевказані кошти та витрати на оплату судового збору.

2.2. Відповідач 1 Сихівський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) заперечуючи проти позовних вимог вказує наступне. Станом на момент стягнення виконавчого збору та перерахування його в бюджет Держави, постанова державного виконавця про відповідне стягнення була чинна та не скасована.

Також зазначає, що оскільки набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України, відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджено наказом Державного казначейства України від 10 грудня 2002 року N 226 (у редакції наказу Державного казначейства України від 29 травня 2008 року N 181).

2.3. Відповідач 2 Управління Державної Казначейської служби України у Сихівському районі м. Львова Львівської області у поданому відзиві на позов зазначило порядок повернення помилково або надмірно зарахованих коштів до державного або місцевих бюджетів. Також вказує, що органом Казначейства не порушено законних прав та інтересів позивача. Окрім того, зазначено, що управлінню Казначейства не відомі будь-які відомості, що стосуються предмету спору.

2.4. Позивач у запереченнях на відзив відповідача 1 вказує, що аргументація останнього уже була предметом перегляду у судовому порядку та визнана необґрунтованою, а постанову незаконною. Також, ДП вказує, що відповідач 1 у відзиві вказує про обрання останнім одного із належних способів захисту порушеного права, тому позивач повністю погоджується у вказаними висновками.

3. Обставини справи.

3.1. 16 серпня 2019 року старшим державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пілецькою О. Я. винесено постанову у виконавчому провадження ВП № 59804432 про стягнення з державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» виконавчого збору у розмірі 419'665,28 грн згідно з наказом Господарського суду Львівської області від 11.07.2018 № 914/680/18.

10 вересня 2019 року заступником начальника Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Рудницькою М. О. було винесено постанову у виконавчому провадження ВП № 59804432 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн.

На виконання вказаних вище постанов від 16.08.2019 та від 10.09.2019 державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області було відкрите виконавче провадження ВП № 60037623 від 12.09.2019.

Згідно з постановами від 19.09.2019 та від 20.02.2020 Відповідач 1 арештував кошти Позивача на загальну суму 420'034,28 грн (419'665,28 грн + 369,00 грн).

На підставі платіжної вимоги Відповідача 1 від 27.02.2020 № 60037623/2 з Позивача стягнено кошти у розмірі 420'034,28 грн на казначейський рахунок до Державного бюджету України.

27 лютого 2020 року згідно з постановою державного виконавця знято арешт з коштів Позивача у банківських установах, та 30.03.2020 закрито виконавче провадження.

3.2. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 у справі № 1.380.2019.004723 позов ДП «Львівський бронетанковий завод» задоволено повністю: визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пілецької О. Я. від 16.08.2019 № 59804432 про стягнення з ДП «Львівський бронетанковий завод» виконавчого збору у розмірі 419'665,28 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі № 1.380.2019.004723 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 залишено без змін.

3.3. 22 червня 2020 року Позивач листом № 1694 звернувся до Відповідача 1, в якому просив у зв`язку із скасуванням постанови державного виконавця від 16.08.2019 про стягнення виконавчого збору - невідкладно повернути кошти у розмірі 419'665,28 грн на рахунок підприємства.

У відповідь листом від 17.07.2020 № 44812 Сихівський ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ (м. Львів) повідомив, що виконавче провадження закінчено, стягнуті кошти перераховано на рахунок УКу Сихівського району м. Львова.

3.4. У зв`язку із неповернення вказаних коштів, позивач звернувся до суду для стягнення вказаних коштів у примусовому порядку.

4. Позиція суду.

4.1. Відповідно до частини 1 статті Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

4.2. Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як з`ясовано з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, постанова Відповідача 1 від 16.08.2019 у виконавчому провадження ВП № 59804432 про стягнення з Позивача виконавчого збору у розмірі 419'665,28 грн скасована у судовому порядку, рішення набрало законної сили, що встановлено у п. 3.2. даного рішення.

Також, судом встановлено, що на підставі платіжної вимоги Відповідача 1 від 27.02.2020 № 60037623/2 з Позивача стягнено кошти у розмірі 420'034,28 грн на казначейський рахунок до Державного бюджету України. Разом вказані кошти є сумою стягнутих згідно з постановами виконавця від 16.08.2019 та від 10.09.2019 (419'665,28 грн + 369,00 грн).

4.3. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

4.4. Окрім того, як з`ясовано судом, ототожнюється із доводами учасників процесу та підтверджено наданими висновками Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 за результатами перегляду справи № 910/23967/16, касаційною інстанціє зроблені такі висновки:

Щодо питання про те, за рахунок яких коштів має відшкодовуватись спірна сума

6.6. Відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час вчинення спірних виконавчих дій) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

6.7. Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції) встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

6.8. Оскільки відповідно до наведених вище норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України.

Щодо суб`єктивного складу учасників такого спору

6.9. Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету здійснює Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

6.10. Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджено наказом Державного казначейства України від 10 грудня 2002 року N 226 (у редакції наказу Державного казначейства України від 29 травня 2008 року N 181; далі - Порядок).

6.11. Цей Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою або під державні гарантії (далі - платежі). Дія Порядку не поширюється на операції з відшкодування податку на додану вартість та повернення з бюджету коштів за рішенням суду.

6.12. Відповідно до пункту 5 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання надається до органу Державного казначейства України за формою, передбаченою відповідними спільними нормативно-правовими актами Державного казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи, за підписом керівника установи або його заступників відповідно до їх компетенції з обов`язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування (П. І. Б.) платника, ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або реєстраційного номера облікової картки платника податків з ДРФО, або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), суми платежу, що підлягає поверненню, дати та номера розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

6.13. Подання в довільній формі надається платником до органу Державного казначейства України разом із його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією розрахункового документа (квитанції, платіжного доручення тощо), який підтверджує перерахування коштів до бюджету.

6.14. Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі виступає Державна виконавча служба України.

6.15. Зазначені положення встановлюють порядок взаємодії державних органів між собою. Тому у разі, коли орган стягнення в установлений законом строк не надає відповідний висновок органу державного казначейства, платник вправі скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру сплаченої суми) з державного бюджету.

6.16. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

6.17. Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

6.18. При цьому в господарському процесі відповідно до частини четвертої статті 56 ГПК України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

6.19. Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Відділ примусового виконання (дії якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).

4.5. Таким чином, господарський суд розглядаючи заявлені позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь Позивача грошових коштів у розмірі 419'665,28 грн, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, встановши безпідставнісь наданих Відповідачами заперечень, дійшов висновку, що заявлені вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

4.6. Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

5. Судові витрати

5.1. Пунктом 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У даному випадку, враховуючи, що відповідачем у справі є держава. Яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади, то судовий збір теж підлягає стягненню з Державного бюджету України.

Вказаної позиції дотримується і ВП ВС у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16.

Відтак, з Державного бюджету України на користь Позивача підлягає до стягнення 6'300,00 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 175, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» (79031, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 73; ідентифікаційний код 07985602) грошові кошти у розмірі 419'665,28 грн та 6'300,00 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 12.10.2020.

Суддя В.П. Трускавецький