ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.10.2020 Справа № 920/793/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянув без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Криворізький експертно-технічний центр держпраці»

до - Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб»,

про стягнення 348830 грн 41 коп.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач 03.08.2020 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача 53200 грн заборгованості, 12011 грн 90 коп. інфляційних втрат, 4584 грн 51 коп. 3% річних, 279034 грн пені за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 22.05.2017 договору № 1024/Д (надалі Договір).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що між сторонами було укладено Договір. Позивачем були виконані роботи з експертного обстеження та позачергового технічного повного огляду сталерозливних ковшів, відповідачем роботи було прийнято, однак за них не сплачено. Зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача боргу, пені, відсотків річних та інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 10.08.2020 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

07.10.2020 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги визнає частково.

Відповідач вказує про те, що позовні вимоги в розмірі 53200 грн ним визнаються. В той же час, відповідач заперечує проти стягнення з нього 3% річних, інфляційних втрат та пені, оскільки позивач не надав відповідачу рахунку для оплати, а тому відповідачем не порушено умови Договору, стосовно строків оплати. Крім того, до розрахунку було безпідставно включено серпень 2017 року. Відповідач не визнає суми нарахованої пені через порушення позивачем порядку її нарахування та пропуск строку позовної давності. Також, відповідач просить застосувати позовну давність до вимоги про стягнення пені.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

22.05.2017 між сторонами було укладено договір № 1024/Д. Вищезазначене підтверджується копією Договору (а.с.9-10). Відповідно до п. 1.1 Договору позивач зобов`язався надати відповідачу роботи з експертного обстеження сталерозливних ковшів, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити роботи.

Позивач виконав роботи на суму 53200 грн, що підтверджується актом приймання-здачі робіт від 16.08.2017, який підписаний сторонами та скріплений печатками сторін (а.с.11).

Відповідачем у відзиві факт укладення Договору, підписання акту виконаних робіт та заборгованість на суму 53200 грн визнається. Згідно з ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Оскільки зазначені обставини визнаються сторонами у заявах по суті, то вони є такими, що встановлені судом.

Відповідно до п. 2.2 Договору оплата виконаних робіт здійснюється відповідачем протягом 15 календарних днів з дня підписання акту виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача. Позивач зобов`язаний надати позивачу рахунок та податкову накладну, оформлену відповідно до вимог чинного законодавства.

Як зазначає позивач, відповідач роботи не оплатив. 07.08.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату суми заборгованості (а.с.12-14). 03.07.2019 позивач повторно звернувся до відповідача з претензією (а.с.15-17). Оскільки відповідач борг не сплатив, то позивач звернувся до суду з даним позовом (а.с.1-4).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всі вищезазначені факти належними та допустимими доказами не спростовано. Тому вказані вище обставини є такими, що встановлені судом на підставі належних та допустимих доказів, які надані позивачем.

В той же час, відповідач стверджує, що акт приймання-здачі робіт підписано сторонами 16.08.2017, граничний строк оплати послуг - 31.08.2017, проте позивачем не було надано відповідачу рахунку для оплати послуг, як того вимагає п. 2.2 Договору. Тому у позивача не має достатніх підстав стверджувати, що строк оплати відповідачем порушено.

На думку суду, з 01.09.2017 відповідачем порушено строк виконання грошового зобов`язання перед позивачем, оскільки Договором чітко визначено, що оплата здійснюється протягом 15 календарних днів з дня підписання акту виконаних робіт. Ненадання позивачем рахунку відповідачу не впливає на порядок оплати, оскільки сторони визначили у Договорі, що 15 календарних днів відраховуються саме з моменту підписання акту, який сторонами був підписаний без заперечень, про що зазначено вище.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Щодо основної суми боргу.

Згідно з ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що сторони уклали Договір. Позивачем були виконані роботи з експертного обстеження та позачергового технічного повного огляду сталерозливних ковшів, відповідачем роботи було прийнято. Відповідачем зобов`язання по оплаті робіт не виконано - не сплачено 53200 грн, чим порушено умови п. 2.2 Договору, а також вищезазначені норми матеріального права.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем порушені права позивача, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 53200 грн боргу є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення 3% відсотків річних та інфляційних втрат.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем наданий до матеріалів справи розрахунок 3 відсотків річних та інфляційних втрат (а.с.2-3).

Суд погоджується з твердженням відповідача, що позивач неправомірно до розрахунку інфляційних втрат включив серпень 2017 року, оскільки розрахунок здійснений з 31.08.2017 по 15.07.2020. Суд здійснив перерахунок інфляційних втрат за період з 01.09.2017 по 15.07.2020. Незважаючи на невірно визначений позивачем період, сума інфляційних втрат, яка нарахована позивачем 12011 грн 90 коп., визначена ним вірно.

Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 12011 грн 90 коп. інфляційних втрат та 4584 грн 51 коп. 3 % річних (за період з 01.09.2017 по 15.07.2020) є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені.

Згідно з ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п. 4.2 Договору в разі прострочення платежу відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивачем до матеріалів справи надано розрахунок пені (а.с.3).

Відповідач не погоджується з розміром нарахованої пені, оскільки відповідно до ст. 231 ГК України щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. За приписом ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань та ч. 2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочення платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

На думку суду, яким би способом не визначався в Договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за Договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Крім того, відповідач стверджує, що відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконане.

Суд погоджується з твердженням відповідача, що позивач, всупереч ч. 6 ст. 232 ГК України нарахував пеню за 1049 днів, тобто за 35 місяців, замість 6. З урахуванням граничного строку сплати 31.08.2017, та дати виникнення боргу 01.09.2017, нарахування пені повинно було бути припинено 01.03.2018. Тому за вказаний період пеня складає 7376 грн 58 коп. В частині вимог позивача про стягнення пені в розмірі 271657 грн 42 коп., то такі позовні вимоги є необґрунтованими.

Також, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем до матеріалів справи, всупереч ст.ст. 73-74 ГПК України, не надано доказів, що перебіг позовної давності переривався вчиненням відповідачем дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Крім того, позивачем не надано доказів отримання відповідачем направлених відповідачу претензій (рекомендованих повідомлень про вручення, описів вкладень тощо).

Позовна давність сторонами у Договорі не збільшувалась, відповідач просить застосувати строки позовної давності до вимог позивача про стягнення пені, позивач не звернувся з відповідним позовом до 01.03.2019, а звернувся до суду 19.07.2020. Отже, суд застосовує строки позовної давності до вимоги про стягнення 7376 грн 58 коп. пені.

Враховуючи все вищезазначене, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 279034 грн пені за період з 01.09.2017 по 15.07.2020.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на відповідача покладаються витрати позивача із сплати судового збору - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.123, 129, 130,185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Криворізький експертно-технічний центр держпраці» до Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб» про стягнення 348830 грн 41 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб» (ул. Комарова, 2, м. Суми, 40020, ) на користь Державного підприємства «Криворізький експертно-технічний центр держпраці» (вул. Миколи Світальського, 1К, м. Кривий Ріг, 50042, ) 53200 грн боргу, 12011 грн 90 коп. інфляційних втрат, 4584 грн 51 коп. 3% річних, 1046 грн 95 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В частині стягнення з Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб» на користь Державного підприємства «Криворізький експертно-технічний центр держпраці» пені в розмірі 279034 грн відмовити.

4. Видати Державному підприємству «Криворізький експертно-технічний центр держпраці» наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 22.10.2020.

Суддя В.Л. Котельницька