СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2020 р. Справа № 922/4256/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.,

за участі секретаря судового засідання Пронози А.П.,

за участі представників учасників справи:

позивача - Мар`їна І.О., діє на підставі довіреності №007.1Др-11-0120 від 02.01.2020 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністью серії ДН №4933 від 27.12.2017;

відповідача - Філіпович О.Є., діє на підставі довіреності №2-198/2020 від 03.09.2020 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністью серії ХВ №002459 від 19.08.2020;

третьої особи не з`явився.

розглянувши в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (вх. № 2280 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 31 липня 2020 року (повний текст складено 07.08.2020) по справі № 922/4256/19

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз", м. Харків,

до Комунального підприємства "Жилкомсервіс", м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Харківська міська рада, м. Харків,

про розірвання договору,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до КП "Жилкомсервіс", в якому просить припинити правовідносини шляхом розірвання укладеного між сторонами договору на планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків від 01.02.2012 № 3-12/Г-72/1/1. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що внаслідок змін у чинному законодавстві істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, що є підставою для його розірвання відповідно до ст. 652 Цивільного кодексу України.

В процесі розгляду справи Господарським судом Харківської області ухвалою від 25.02.2020 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Харківську міську раду.

Рішенням Господарським судом Харківської області від 31.07.2020 у справі № 922/4256/19 (суддя Калантай М.В.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (позивач) звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, судові витрати покласти на відповідача. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на даний час у зв`язку з втратою чинності низки нормативних актів, предмет та умови договору № 3-12/г-72/1/1 від 01.02.2012 на планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків не відповідають вимогам чинного законодавства України, але КП «Жилкомсервіс» залишило без задоволення пропозицію АТ «Харківміськгаз» щодо приведення умов договору до вимог чинного законодавства України. При цьому, змінилося законодавство, яке стосується такої істотної умови договору, як ціна. Так, структурою діючого тарифу на розподіл природного газу, встановленого та затвердженого постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 451, не передбачено витрати на обслуговування газорозподільних мереж, що не знаходяться на балансі АТ «Харківміськгаз». Тобто, у АТ «Харківміськгаз» відсутні правові підстави проводити планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових мереж багатоквартирних будинків на безоплатній основі. Отже, на думку позивача, така істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, є підставою для його розірвання в порядку ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України. Також скаржники зауважую на тому, що місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні послався на обрання позивачем неправильного способу захисту порушеного права, що на думку позивача, суперечить ст. 652 Цивільного кодексу України, якою чітко передбачена можливість розірвання договору або внесення змін до договору.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.09.2020 у справі № 922/4256/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача, встановлено строк до 30.09.2020 для надання відзиву заяв та клопотань по апеляційній скарзі, призначено справу на 06.10.2020 об 11:00 год.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2020, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Пушая В.І. здійснено повторний розподіл судової справи № 922/4256/19 та для її вирішення визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 у справі № 922/4256/19 оголошено перерву в судовому засіданні до 15.10.2020 об 11:00 год.

Відповідач - КП "Жилкомсервіс у відзиві на апеляційну скаргу від 24.09.2020 за вх. № 9076 та його представник в судових засіданнях 06.10.2020 та 15.10.2020 не погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, просить у задоволенні апеляційної скарзі відмовити, рішення Господарського суду Харківської області від 31 липня 2020 року по справі № 922/4256/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" залишити без задоволення. Посилається на те, що ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» чітко встановлює, що рішення про обрання моделі договорів у багатоквартирному будинку приймаються рішенням співвласників багатоквартирного будинку. Крім того, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, зокрема про прийняття рішення щодо вибору моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (укладення індивідуального та/або колективного договору про надання комунальної послуги)». При цьому, згідно з нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», повноваження співвласників по вибору моделі організації договірних відносин є виключними і не належать жодному іншому суб`єкту відносин. Отже, враховуючи відсутність прийнятого рішення співвласників щодо обрання моделі договорів у сфері надання комунальних послуг в частині технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем, підстави для внесення змін до спірного договору, укладеного між КП «Жилкомсервіс» та АТ «Харківміськгаз», відсутні, а зміна чи припинення спірного договору є порушенням пункту З розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Також відповідач зазначає, що пунктами 8.1. та 8.2 договору від 01.02.2012 № 3-12/Г-72/1/1, укладеного між КП «Жилкомсервіс» та АТ «Харківміськгаз», чітко визначені строки дії та порядок пролонгації договору: а саме: « 8.1. Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє з 01.03.2012 до 01.03. 2015. 8.2. Якщо жодна із сторін за місяць до закінчення строку дії договору повідомить іншу сторону про намір розірвати договір, договір вважається пролонгованим на той же строк самий і на тих же умовах». Проте, позивачем на адресу відповідача - КП «Жилкомсервіс» не направлялися повідомлення про намір розірвати договір в порядку, передбаченому п. 8.2 спірного договору.

Крім того, відповідач посилається на те, що згідно з п. З розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом». Отже, на сьогоднішній день відсутні підстави для зміни умов договору до моменту прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про обрання моделі договорів у сфері надання житлово-комунальних послуг, в тому числі і послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем. Враховуючи те, що договір від 01.02.2012 № 3-12/Г-72/1/1, укладений між КП «Жилкомсервіс» та АТ «Харківобленерго», є безоплатним, зважаючи на п. 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону, відсутні правові підстав для зміни умов договору до моменту прийняття відповідного рішення співвласниками багатоквартирних будинків.

Окрім цього, звертає увагу на те, що постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3045 було затверджено структуру тарифу на послуги розподілу природного газу АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», яка набрала чинності з 01 січня 2020 року (далі по тексту - структура тарифу). При цьому, пунктом 2.1.1 структури тарифу встановлені матеріальні витрати, а саме: вартість матеріалів (паливо, електроенергія, витрати на ремонт, інші матеріальні витрати) (п. 2.1.1.2 структури), а пунктом 2.1.4.5 встановлені інші витрати. Таким чином, протягом 2012-2020 років, жодні зміни щодо ціни спірного договору, який є безоплатним, не відбувалися, а тариф, встановлений у 2019 році, навпаки свідчить про наявність матеріальних можливості у апелянта, у зв`язку з чим посилання апелянта на зміни ціни, як істотної умови договору, є необгрунтованим, а підстави для зміни чи розірвання договору за статтею 652 Цивільного кодексу України відсутні.

Також стверджує, що апелянтом не надано жодного доказу того, що право власності чи користування на газорозподільні мережі якимось чином змінилося та/або перейшло до третіх осіб. В матеріалах справи відсутні будь які договори купівлі-продажу майна, акти прийому- передачі газорозподільних мереж третім особам тощо, що, в свою чергу, свідчить про те, що належним власником чи користувачем газорозподільними мережами залишається газорозподільне підприємство - AT «Харківміськгаз». Тому, як вважає відповідач, посилання позивача на відсутність правових підстав щодо обслуговування газорозподільних мереж, які знаходяться в його власності або користуванні, є безпідставними та такими що суперечать дійсності.

Харківська міська рада (третя особа) у відзиві на апеляційну скаргу від 30.09.2020 за вх. № 9290 та її представник в судовому засіданні 06.10.2020 не погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, просить рішення Господарського суду Харківської області від 31.07.2020 у справі № 922/4256/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" залишити без задоволення.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що тариф позивача на послуги розподілу природного газу розраховувався на підставі нормативно-правових документів, що діяли на момент укладання спірного договору і не передбачав витрати на обслуговування газорозподільних мереж, а оскільки договір не є оплатним і тариф до нього не застосовується, то зміна тарифу не може вважатися зміною суттєвих умов договору, оскільки не впливає на зміну ціни договору та умов договору в цілому.

Також звертає увагу на те, що позивач у позові звернувся до відповідача з вимогою про розірвання спірного договору, а не про внесення змін до договору в частині встановлення відповідної плати за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання, отже позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права. Зазначає, згідно роз`яснень Верховного Суду в постановах від 19.12.2019 у справі № 910/5573/19, від 04.04.2018 у справі № 910/12154/16 та від 17.04.2018 у справі № 927/763/17, закон пов`язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не за наявності істотної зміни обставини, а за наявності чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин. Відсутність хоча б однієї з умов тягне за собою відмову в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю таких позовних вимог. Поряд з цим, зміна в законодавстві не є причинами, які зацікавлена сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, а отже відсутня відповідна умова розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставини, встановлена ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України.

Представник Харківської міської ради в судове засідання 15.10.2020 не з`явився, хоча належно повідомлений про дату, час та місце його проведення, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення № 710 про вручення третій особі копії ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні, а також розписка представника третьої особи, який був присутнім в судовому засіданні 06.10.2020, про оголошення перерви в судовому засіданні на 15.10.2020 об 11:00 год.

Згідно з ч. 1 ст. 202 та ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка в судове засідання учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання 15.10.2020 судом обов`язковою не визнавалась, у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, третьою особою викладено свою правову позицію у відзиві на апеляційну скаргу, а її представником надано усні пояснення по суті справи в судовому засіданні 16.10.2020, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу позивача в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами за відсутністю представника третьої особи.

Розглянувши матеріали справи, а також доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та відзивах на апеляційну скаргу, заслухавши усні пояснення представників сторін та третьої особи в судових засіданнях, перевіривши в межах вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено господарським судом першої інстанції, Акціонерне товариство "Харківміськгаз" здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2494 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1379/27824 (далі - Кодекс ГРМ).

Експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно Оператори ГРМ (п. 1 глави 1 розділу III Кодексу ГРМ), керуючись вимогами Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року № 285, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08 червня 2015 року за № 674/27119 (далі - ПБСГ).

Відповідно до ч. 2 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ, Оператор ГРМ відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (будівництво) газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває в його власності чи користуванні, належну організацію та виконання розподілу природного газу.

01 лютого 2012 року між ПАТ "Харківміськгаз" (на теперішній час АТ "Харківміськгаз") та КП "Жилкомсервіс" було укладено договір на планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків № 3-12/г-72/1/1 (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого предметом договору є забезпечення кваліфікованого, якісного, гарантованого планового технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем газопостачання житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова, з метою створення належних умов проживання мешканцям цих житлових будинків, яким надаються послуги з газопостачання для побутових потреб.

Відповідно до п. 2.1 договору, позивач зобов`язався проводити планове технічне обслуговування (далі - ПТО) систем газопостачання житлових будинків (далі - ВБСГ).

Перелік робіт, які виконував позивач, вказано в пунктах 2.2 та 3.1.4 договору № 3-12/г-72/1/1 від 01.02.2012 та визначено текстом договору в нормативно-правових документах, а саме:

- Положення про технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків, громадських будівель, підприємств побутового та комунального призначення, затвердженого наказом ДАХК "Укргаз" від 30.07.1997 № 35, зареєстрованого Міністерством юстиції України №451/2255 від 02.10.1997,

- Наказ Державного комітету України по нагляду за охороною праці № 254 від 01.10.1997 "Про затвердження Правил безпеки систем газопостачання України (НПАОП 0.00-1.20-98), що зареєстрований Міністерством юстиції №318/2758 від 15.05.1998,

- Постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 № 2246 "Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання".

- Наказ Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/11207.

Відповідно до п. 5.1 договору, перелік робіт з ПТО, обумовлений в п. 3.1.4 договору, виконувались за рахунок витрат АТ "Харківміськгаз".

Як вказує позивач, протягом останніх трьох років відбулися суттєві зміни діючого законодавства України, які впливають на діяльність як АТ "Харківміськгаз", так і власників, балансоутримувачів, управителів внутрішньобудинкових газових мереж.

Так, у відповідності до вимог п. 2 глави 1 розділу III Кодексу ГРМ, власники газової мережі, яка згідно з розділом II цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система, що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов`язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

Постановою НКРЕКП від 12.07.2018 № 691 внесено зміни до Постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 (якою затверджено Кодекс ГРМ) та доповнено главу 1 розділу ІІІ Кодексу ГРМ новими абзацами, зокрема передбачено: Технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових газових мереж у багатоквартирному будинку здійснюється на умовах договору, укладеного між співвласниками/особою, уповноваженою на це співвласниками, і суб`єктом, що має право на виконання таких робіт.

При цьому, види робіт, які входять до технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання в житлових будинках та здійснюються виключно Операторами ГРМ, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в нафтогазовому комплексі, відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Окрім змін, внесених до Кодексу ГРМ, АТ "Харківміськгаз" в своєму листі № 61102.2-Лв-547-0119 від 17.01.2019 інформувало відповідача про зміни в законодавстві України та втрату чинності нормативно-правових актів, а саме:

- з 06.07.2018 - "Положення про технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків, громадських будівель, підприємств побутового та комунального призначення", затверджене наказом ДАХК "Укргаз" від 30.07.1997 № 35, зареєстроване Міністерством юстиції України № 451/2255 від 02.10.1997;

- з 07.07.2015 - наказ Державного комітету України по нагляду за охороною праці № 254 від 01.10.1997 "Про затвердження Правил безпеки систем газопостачання України (НПАОП 0.00-1.20-98)", що зареєстрований Міністерством юстиції № 318/2758 від 15.05.1998;

- з 16.07.2016 - Постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 №2246 "Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання".

Тобто, на даний час у зв`язку з втратою чинності низки нормативних актів, предмет Договору № 3-12/г-72/1/1 від 01.02.2012 на планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків не відповідає вимогам діючого законодавства України.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (від 09.11.2017 № 2189-VIII, введений в дію з 1 травня 2019 року) управителем багатоквартирного будинку (далі - управитель) - є фізична особа-підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку І прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Також ч. 4 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що "управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний, зокрема, забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг".

Як зазначено в розділі 1 Договору, житлові будинки, де надавались послуги з технічного обслуговування за вищевказаним договором, є комунальною власністю територіальної громади м. Харкова, а КП "Жилкомсервіс" є їх управителем та балансоутримувачем відповідно до Статуту.

На підставі вимог п. 3.3. розділу III ПБСГ, власник (балансоутримувач та/або орендар (наймач)) відповідає за технічний стан і безпечне користування газопроводами, газовими приладами та вентиляційними каналами.

Отже, як зазначає позивач у позові, відповідальність за своєчасне забезпечення робіт з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем газопостачання покладено на управителя (співвласників багатоквартирного будинку).

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 190 від 27.07.2018 "Про затвердження Обов`язкового переліку робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території", який набрав чинності 04.09.2018, встановлено, що витрати на виконання робіт з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем електропостачання та газопостачання включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території у разі, якщо співвласники не доручили виконання цих робіт іншій особі згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Крім того, листом від 08.02.2019 № 1382/16.2/7 НКРЕКП підтвердило, що структурою діючого тарифу на розподіл природного газу, встановленого та затвердженого постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 451, не передбачено витрати на обслуговування газорозподільних мереж, що не знаходяться на балансі АТ "Харківміськгаз".

На даний час нормативні документи, якими газорозподільні підприємства зобов`язувались здійснювати для побутових споживачів безоплатне проведення, планово-технічного обслуговування системи газопостачання та газового обладнання в приватних житлових будинках та квартирах багатоповерхового житлового фонду, втратили чинність згідно з Постановою КМУ від 13.07.2016 № 445 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов КМУ".

Враховуючи викладене, а також відповідно до статей 9, 14, 19 Закон України № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги", договори з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання укладаються на платній основі.

Матеріали справи свідчать, що позивач неодноразово повідомляв відповідача про вищезазначені обставини та про необхідність приведення договірних відносин до вимог чинного законодавства, що підтверджується листами позивача Km007-Сл-13792-1218 від 13.12.2018; 61102.2-Лв-472-0119 від 16.01.2019; 611007-Лв-5080-0419 від 11.04.2019; 61102.2-Лв-2948-0219 від 26.02.2019; 61102.2-Сл-1805-0219 від 05.02.2019; 61102.2-Лв-7252-0719 від 23.07.2019.

Відповідач пропозиції, викладені у зазначених листах, залишив без задоволення.

Враховуючи наведені обставини, а також посилаючись на те, що позивач не має зобов`язань щодо виконання безоплатного технічного обслуговування ВБСГ житлових будинків, останній звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить на підставі ч. 1 ст. 652 ЦК України розірвати договір на планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків № 3-12/Г-72/1/1 від 01.02.2012.

Місцевий господарський суд, відмовляючи в позові, виходив з того, що підставами істотних змін обставин є зміни в законодавстві України, що відбулися після укладення Договору, внаслідок яких істотно змінилися основні умови договору з незалежних від сторін обставин. Внаслідок вищевказаних змін, у відповідача відсутній обов`язок щодо здійснення технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання на безоплатній основі. При цьому, позивач не виключає можливості здійснення такого обслуговування за відплатним договором. У свою чергу відповідач заперечує наявність у нього обов`язку щодо здійснення оплати такого обслуговування. Таким чином, за висновком місцевого господарського суду, між сторонами фактично виникло спірне питання щодо врегулювання правовідносин за Договором в контексті того, чи має відповідач здійснювати оплату технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання. У даному випадку, виходячи з аргументів сторін, належним способом захисту прав позивача має бути позов щодо внесення змін до Договору в частині встановлення відповідної оплати за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання. Отже, на думку суду, подання позову про розірвання договору, в контексті спірних правовідносин, свідчить про те, що ним було обрано неналежний спосіб захисту.

Також господарський суд першої інстанції зазначив, що здійснення обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання, яке складає предмет спірного договору, є вкрай важливим для забезпечення безпеки для життя і здоров`я мешканців м. Харкова. У випадку ж розірвання Договору №3-12/г-72/1/1 від 01.02.2012 та до моменту укладення будь якого іншого договору щодо технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання виникне небезпечна ситуація, яка може призвести до аварій та інших негативних наслідків. За таких обставин, розірвання даного договору за відсутності реального механізму щодо тимчасового здійснення відповідного технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання позивачем, відповідачем або іншими особами до моменту укладення відповідних договорів на платній основі, на внутрішнє переконання суду першої інстанції, є об`єктивно неможливим та невиправданим. Тому, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком господарського суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті,- змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зі змісту ст. 652 ЦК України виходить, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей, однак в ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали би договору або уклали його на інших умовах.

Тобто розірвання договору через істотну зміну обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли залишення відповідного правочину в силі призведе до завдання шкоди стороні, яка значно перевищує витрати, необхідні для виконання договору на первісних умовах.

При цьому можливість розірвання договору пов`язується безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, за істотної зміни обставин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 766/1980/16-ц.

Зі змісту позовної заяви випливає, що позивач як на істотну зміну обставин посилається на зміни в законодавстві України, що відбулися після укладення договору, внаслідок яких у відповідача перестав існувати й обов`язок щодо здійснення технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання на безоплатній основі.

При цьому слід зазначити, що доведення такої невід`ємної умови для розірвання договору в порядку статті 652 ЦК України, як порушення виконанням договору співвідношення майнових інтересів сторін, яке позбавляє заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 3 ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України), важливо встановити порушення еквівалентності у відносинах сторін.

Сторони, вступаючи в договірні відносини, розраховують задовольнити свій майновий інтерес, об`єктивною мірою цінності якого в умовах цивільного обороту є гроші. Майнова цінність зобов`язання виражається у певній грошовій сумі залежно цінності того матеріального об`єкту, який поступить у майнову сферу кредитора або іншої особи в результаті вчинення певної дії боржником.

Майнові інтереси сторін мають перебувати в збалансованому стані. Виконання договору за істотної зміни обставини може призвести до порушення цього балансу. У підсумку заінтересована сторона договору не лише не задовольнить свої інтереси, а й може зазнати збитків.

Суд, встановлюючи наявність або відсутність третьої умови застосування ст. 652 Цивільного кодексу України, має визначити коло майнових інтересів сторін та, орієнтуючись на можливі доходи і витрати, пов`язані з виконанням зобов`язання в умовах істотної зміни обставини, дійти висновку щодо можливості порушення співвідношення майнових інтересів сторін і позбавлення зацікавленої сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору, якщо останній збереже свою чинність.

Зі змісту пункту 1.1 договору вбачається, що його предметом є забезпечення кваліфікованого, якісного, гарантованого планового технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова, а метою договору - створення належних умов проживання мешканцям цих житлових будинків, яким надаються послуги з газопостачання для побутових потреб.

При цьому, оплату за надання позивачем послуг, які становлять предмет договору, умови даного договору не передбачають, тобто даний договір не є відплатним.

Отже, в рамках спірного договору відсутні майнові інтереси позивача при наданні ним обумовлених предметом договору послуг, у зв`язку з чим зміни в законодавстві, які призвели до змін порядку формуванні тарифів на даний вид послуг, жодним чином не змінює співвідношення майнових інтересів сторін, яке існувало на момент укладення договору.

Окрім цього, слід зазначити, що така невід`ємна умова для розірвання договору в порядку статті 652 Цивільного кодексу, як обумовленість причин, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, з одного боку, вказує на характер, які зумовили зміну обставин, а з іншого передбачає оцінку поведінки заінтересованої сторони: чи могла вона усунути зазначені причини.

Як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, між позивачем та відповідачем фактично має місце спірне питання щодо врегулювання правовідносин за Договором в контексті того, чи має відповідач здійснювати оплату технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання.

При цьому, позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про внесення змін до договору щодо оплати послуг, що ним надаються.

Проте, позивач зазначеним правом не скористався і відповідного позову до суду не подавав, а тому позивачем не доведено, що зміна обставин зумовлена причинами, які він як заінтересована сторона не міг усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від нього вимагалися.

Отже позивачем не доведено наявності всіх чотирьох умов для розірвання договору у зв`язку із істотною зміною обставин, які встановлено ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим відсутні достатні правові підстави для задоволення позову.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Оскільки апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 31 липня 2020 року № 922/4256/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.10.2020.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна