ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" жовтня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1987/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.О. Липі

за позовом Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області ( 67571, Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, вул. Степна, 4, код 04379746) до малого приватного підприємства „Базальт ( 67571, Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, вул. Незалежності, 1, код 20923474), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Головного управління держгеокадастру в Одеській області ( 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код 39765871), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ), про стягнення збитків у розмірі 1093344,06 грн.,

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

від ГУ Держкадастру: не з`явився

від ОСОБА_2 : не з`явився

від ОСОБА_1 : не з`явився

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2018 року Фонтанська сільська рада Лиманського району Одеської області, с. Фонтанка Лиманського району Одеської області звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Малого приватного підприємства Базальт, с.Фонтанка Лиманського району Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_1 , с. Фонтанка Лиманського району Одеської області, в якій просила суд стягнути з Малого приватного підприємства Базальт, с.Фонтанка Лиманського району Одеської області на користь Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, с. Фонтанка Лиманського району Одеської області збитки, заподіяні внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів у сумі 1 093 344 грн. 06 коп., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом використання відповідачем земельної ділянки, яка розташована на території сільської ради за адресою: АДРЕСА_3 , без оформлення правовстановлюючих документів, які посвідчують право користування земельною ділянкою, в зв`язку з чим, позивачем було нараховано збитки у вигляді неодержаних доходів (орендної плати за землю) за час фактичного користування земельною ділянкою.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.11.2018 року було залучено до участі у справі № 916/1987/18, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, м. Одеса.

06.02.2019 року до Господарського суд Одеської області від Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, с. Фонтанка Лиманського району Одеської області та Малого приватного підприємства Базальт, с. Фонтанка Лиманського району Одеської області надійшла заява про укладення мирової угоди, в редакції, доданій до заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.02.2019 року у справі №916/1987/18 (суддя Желєзна С.П.) спільну заяву Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області та Малого приватного підприємства Базальт про затвердження мирової угоди задоволено; затверджено мирову угоду по справі № 916/1987/18, укладену між Фонтанською сільською радою Лиманського району Одеської області та Малим приватним підприємством Базальт.

Постановою Підвенно-західного апеляційного господарського суду від 27.04.2020р. залучено до участі у справі № 916/1987/18 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 . Апеляційні скарги ОСОБА_2 , с. Фонтанка Лиманського району Одеської області та ОСОБА_1 , с. Фонтанка Лиманського району Одеської області на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.02.2019 року про затвердження мирової угоди у справі № 916/1987/18 задоволені. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.02.2019 року про затвердження мирової угоди у справі № 916/1987/18 скасовано. Справу № 916/1987/18 передано на розгляд до Господарського суду Одеської області.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2020р., справу №916/1987/18 передано для розгляду судді господарського суду Одеської області Літвінову С.В.

Ухвалою суду від 05.05.2020 року прийнято справу № 916/1987/18 до провадження за правилами загального позовного провадження.

26.05.2020р. від ОСОБА_1 надійшов відзив на позов відповідно якого 3-тя особа проти задоволення позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у відзиві.

26.05.2020р. від відповідача надійшов відзив на позов відповідно якого 3-тя особа проти задоволення позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у відзиві.

17.06.2020р. Відповідачем було подано до Господарського суду Одеської області заяву про поворот виконання рішення Ухвали Господарського суду Одеської області від 06.02.2019 р. по справі № 916/1987/18.

17.06.2020р. від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

18.06.2020р. від відповідача надійшли письмові пояснення по справі які залучені до справи.

Ухвалою суду від 20.07.2020р. продовжено строк підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 06.08.2020 року закрито підготовче провадження у справі № 916/1987/18 та призначено судовий розгляд по суті.

Позивач в судові засідання не з`являвся, про дату та час судових засідань був повідомлений належним чином, правом на подання відповіді на відзиви позивач не скористався.

У судовому засіданні 07.10.2020р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

Позивач зазначає, що на території Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області за адресою: с. Фонтанка, вул. Олександрівська дорога, 12-В розташований асфальтобетонний завод для виготовлення асфальту та залізобетонних виробів, що належать малому приватному підприємству «Базальт» (). Територія комплексу огороджена парканом і зовнішні межі земельної ділянки складають 3,7470 га. Окрім промислових об`єктів на території комплексу розташована техніка МПП «Базальт».

Також, позивач зазначає, що вказана земельна ділянка площею 3,7470 га використовується відповідачем без належним чином оформлених правовстановлюючих документів, та використовується не за своїм цільовим призначенням, як землі сільськогосподарського призначення, а для промислових цілей, що підтверджується матеріалами перевірки, які проводились контролюючими та правоохоронними органами.

Так, позивач вказує, шо проведеною Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській у квітні-травні 2017 року перевіркою підтверджено факт використання малим приватним підприємством «Базальт» земельної ділянки по вул. Олександрівська дорога, 12-В в с. Фонтанка Лиманського району Одеської області без належним чином оформлених правовстановлюючих документів, що є порушенням вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України. Факт розміщення малого приватного підприємства «Базальт» на земельній ділянці по АДРЕСА_3 та допущення численних порушень вимог законодавства також підтверджується матеріалами перевірки Державної екологічної інспекції в Одеській області та матеріалами, на підставі яких Лиманським відділом поліції ГУНП в Одеській області внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000776 від 23.05.2018 року.

Як стверджує позивач, керівнику малого приватного підприємства «Базальт» сільською радою неодноразово вказувалось на необхідності усунення порушень вимог земельного законодавства шляхом оформлення правовстановлюючої документації або звільнення самовільно захопленої земельної ділянки та приведення її у попередній стан, однак, вжиті Фонтанською сільською радою та контролюючими органами заходи реагування результатів не дали. До теперішнього часу МПП «Базальт» не вжито заходів щодо належного оформлення земельної ділянки площею 3,7470 га та продовжується нецільове використання цієї земельної ділянки без внесення необхідних платежів до місцевого бюджету для розміщення промислово-виробничої бази малого приватного підприємства «Базальт», а також для виробництва бетонних сумішей, які у подальшому використовуються вказаним підприємством під час будівництва доріг.

Рішеннями Фонтанської сільської ради № 1198-УІ від 14.02.2015 року, №1334-УІ від 14.07.2015 року, №319-УІ від 13.07.2016 року встановлені ставки земельного податку на 2015-2017 роки на території сільської ради для землекористувачів (юридичних та фізичних осіб), які використовують земельні ділянки без належним чином оформлених документів на право користування земельною ділянкою.

Комісією по визначенню розміру збитків, спричинених в результаті використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, створеною Лиманською районною державною адміністрацією, у відповідності до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 року, у лютому 2018 року визначено розмір збитків, заподіяних відповідачем самовільним використанням земельної ділянки комунальної власності за період 2015 - 2017 роки без правовстановлюючих документів.

Вказані розрахунки оформлені в акті комісії по визначенню розміру збитків (неодержаного доходу). Акт затверджено рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської ради від 30.03.2018 року №75 «Про затвердження акту визначення збитків, заподіяних внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів».

Згідно розрахунків, розмір збитків від не сплати плати за землю при застосуванні ставки у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки складає 1 093 344,06 грн., у тому числі, за 2015 рік - 8778,66 грн.; за 2016 рік - 392 007,39 грн.; за 2017 рік - 692 558,01 грн.

Позивач в позові вказує, що листами від 26.03.2018 року № 02-24-368 та від 26.03.2018 року № 02-24-367 сільською радою направлено МПП «Базальт» претензію по сплаті збитків, спричинених в результаті використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, та повідомлення стосовно необхідності усунення порушення вимог земельного законодавства шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки або її оформлення у встановленому законодавством порядку. Втім, до теперішнього часу збитки, заподіяні громаді села Фонтанка не відшкодовані, мале приватне підприємство «Базальт» продовжує використовувати земельну ділянку без правовстановлюючих документів.

З урахуванням вищевикладеного, приписів п. 288.5.1. ст. 288 Податкового кодексу України, ст. ст. 15, 15, 22, 611, 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України та вказаних рішень Фонтанської сільської ради позивач звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить суд стягнути з відповідача розмір збитків які заподіяні внаслідок використання земельної ділянки без првовстановлюючих документів у сумі 1 093 344,06 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ч. 1 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. (ч. 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України).

При цьому, ст.12 Цивільного Кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як встановлено судом, позивачем в обґрунтування доводів наведених в позовній заяві зазначається, що підставою для нарахування Відповідачу збитків у розмірі 1093344,06 грн. є саме наявність факту використання земельної ділянки ним. Проте, вищевказані обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи.

Також судом встановлено, що з наявних в матеріалах справи листів Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 18-15-0.4-4522/2-17 від 24.04.2017 р., № 15-0.4-230/90-17 від 05.07.2017 р., вбачається, що за адресою: с. Фонтанка, Олександрівська дорога, 12-В, станом на 19.05.2017 р. знаходиться Тваринницький комплекс, який належить на праві власності ОСОБА_1 . Право власності на нерухоме майно зареєстровано у встановленому законом порядку. На частині комплексу знаходилась техніка асфальтного заводу Базальт. Належність техніки та будівельних матеріалів МПП «Базальт» не було доведено та не встановлено в ході судового розгляду.

Таким чином з наведеного вбачається, що інформація про використання земельної ділянки МПП «Базальт» чи притягнення його до відповідальності в листах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області відсутня. Згідно даних листів зазначена земельна ділянка перебуває в користуванні ОСОБА_1 , а не МПП «Базальт».

Статтею 120 Земельного кодексу України встановлено, що: «Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.»

Згідно п. 7 перехідних положень ЗК України, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Згідно із висновками в Постанові Верховного суду у справі Справа N 629/4628/16-ц від 23.05.2018 р., враховуючи приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

Окрім того, в матеріалах справи наявний лист Державної екологічної інспекції № 3426/10 від 11.12.2017 р. в якому зазначено, що на момент перевірок МПП «Базальт» більше 3 років не здійснює господарську діяльність, щодо виробництва асфальтобетонних сумішей, на територію не здійснюється постачання будь-яких матеріалів.

Судом встановлено, що Позивачем не здійснено посилання на реальні факти використання земельної ділянки за адресою: с. Фонтанка, Олександрівська дорога, 12-В, МПП «Базальт» та не надано доказів проведення вимірювання площі земельної ділянки з огляду на що не є зрозумілим чому Позивачем зазначається саме площа 3,7470 га.

Позивачем не було надано до суду доказів, з яких можливо було встановити вартість земельної ділянки за адресою: с. Фонтанка, Олександрівська дорога, 12-В та відсутня технічна документації про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки, що є обов`язковими при визначенні орендної плати та здійснення розрахунків спричинених збитків.

Згідно з аб. 3 ч.1 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.

Крім того, згідно з аб.1 п. 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно із висновками в Постанові Верховного суду у справі Справа N 629/4628/16-ц від 23.05.2018 р., для правильного вирішення справи, обов`язкові є встановлення обставин щодо площі земельної ділянки для розрахунку суми недоотриманих доходів Позивача, а також щодо визначення розміру орендної плати за земельну ділянку на підставі нормативної грошової оцінки.

Також, у постанові від 12.06.2019 р. у справі № 922/902/18 та від 29.05.2019 р. у справі № 922/955/18 Верховним Судом зазначено, що для визначення розміру безпідставно утримуваних коштів обов`язкова наявність Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, виданого Держгеокадастром, яку не було надано Позивачем.

Відтак, зазначена в Акті обстеження інформація щодо визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки та складений на підставі акта розрахунок, в якому враховано розмір нормативно-грошової оцінки виходячи з вартості 1 кв. м землі в населеному пункті, суперечить Закону України від 11.12.2003 р. № 1378-IV «Про оцінку земель» та ст.791 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України встановлено, що: «Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.»

Відповідно до положень ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що: «особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.»

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.»

Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 224 Господарського кодексу України, якою встановлено, що: «учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.»

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у ст. 1166 Цивільного кодексу України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Для пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Предметом правового регулювання норм ст. ст. 156, 157 Земельного кодексу України та Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. № 284, є відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, заподіяних внаслідок вилучення земель на користь законних землекористувачів у встановленому порядку, їх тимчасового зайняття такими користувачами та обумовленого цим неодержання власником (позивачем) доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Водночас відповідно до п.1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. №284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина 1 ст. 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Згідно із висновками від 03.08.2018 року Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 923/700/17 (ЄДРСРУ № 75770409) , аналіз норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Згідно із висновками Постанови Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12, при цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Позивачем не надано та матеріали справи не містять жодних доказів про спроби або намір здавати спірну земельну ділянку за договором оренди третім особам позивачем, або доказів наміру або спроб використовувати земельну ділянку позивачем, або доказів, що відповідач чинив будь-які перешкоди позивачу в розпорядженні або користуванні земельною ділянкою, або доказів, що позивач міг би реально одержати прибуток, але не отримав з вини відповідача.

Так, в матеріалах справи відсутні належні докази використання земельної ділянки за адресою: с. Фонтанка, Олександрівська дорога, 12-В, МПП «Базальт» в 2015, 2016, 2017 роках.

Виходячи з викладеного, в позовній заяві не зазначено, які саме права Позивача порушуються, не визнаються або оспорюються Позивачем, не надано жодних належних доказів на підтвердження позовних вимог.

В матеріалах справи відсутні докази про площу земельної ділянки, та її вартість. Позивачем не надано належних доказів використання МПП «Базальт» земельної ділянки площею 3,7470 га, невірно та безпідставно здійснено розрахунок збитків, наявність спричинених збитків саме Відповідачем не доведена, розрахунки та позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України".

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволені позовних вимог позивача слід відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно ст.129 ГПК України.

17.06.2020 року Відповідачем було подано до Господарського суду Одеської області заяву про поворот виконання рішення Ухвали Господарського суду Одеської області від 06.02.2019 р. по справі № 916/1987/18.

Змістом ч. 2 ст. 333 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Частиною 6 ст. 333 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що: « до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.»

В обґрунтування необхідності подання заяви про поворот виконання рішення суду Відповідач посилався на наступне.

14 вересня 2018 року з позовною заявою до Господарського суду Одеської області звернулась Фонтанська сільська рада Лиманського району Одеської області щодо стягнення з Заявника 1 093 344,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що МПП «Базальт» користувалось земельною ділянкою за адресою: с. Фонтанка, вул. Олександрівська дорога, 12В без оформлених належним чином на те документів.

06 лютого 2019 року в ході судового розгляду справи МПП «Базальт» та Фонтанською сільською радою Лиманського району Одеської області до Господарського суду Одеської області було подано спільну заяву про затвердження мирової угоди, яка була направлена на врегулювання спірних правовідносин. В результаті розгляду вказаної заяви 06.02.2019 року прийнято Ухвалу Господарського суду Одеської області про затвердження мирової угоди.

07.08.2019 року головним державним виконавцем Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі вказаної вище Ухвали про затвердження мирової угоди було відкрито виконавче провадження. В межах виконавчого провадження з МПП «Базальт» на користь Стягувача було стягнено грошові кошти в загальній сумі 49 407 (сорок дев`ять тисяч чотириста сім) грн. 52 коп., яка складається з двох платежів: 16.10.2019 р. 32 538 (тридцять дві тисячі п`ятсот тридцять вісім) грн., 32 коп. та 22.10.2019 р. 16 869 (шістнадцять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) грн. 20 коп., що підтверджується заключною випискою за період з 22.10.2019 р. по 22.10.2019 р. від 09.06.2020 р. та меморіальним ордером № 87543881 від 16.10.2019 р.

Проте, 06.02.2020 р. та 11.02.2020 р. до Південно-західного апеляційного господарського суду ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було подано апеляційні скарги на Ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.02.2019 р. Підставами для звернення до суду другої інстанції ОСОБА_2 було зазначено те, що затвердження мирової угоди наведеною вищою Ухвалою було здійснено без його відома, як учасника МПП «Базальт» що повністю суперечило нормам чинного законодавства України та статутним документам. В свою ж чергу, обґрунтуванням для скасування Ухвали Господарського суду Одеської області від 06.02.2019 р. зі сторони ОСОБА_1 було зазначено, що він жодним чином не був сповіщений належним чином про розгляд наведеної справи та про існування Ухвали дізнався лише коли до нього звернулись з питанням відшкодування грошових коштів в порядку регресу.

У п. 3.2 рішення Конституційного Суду України у справі N 13-рп/2011 від 02.11.2011 зазначено, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє заяву малого приватного підприємства „Базальт про поворот виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 06.02.2019р. по справі №916/1987/18

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволені позову Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області до малого приватного підприємства „Базальт, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Головного управління держгеокадастру в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення збитків у розмірі 1093344,06 грн. відмовити повністю.

2. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 16400,16грн. покласти на позивача.

3. Заяву малого приватного підприємства „Базальт про поворот виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 06.02.2019р. по справі №916/1987/18 задовольнити.

4. В поворот виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 06.02.2019р. по справі №916/1987/18 стягнути з Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області (67571, Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, вул. Степна, 4, ідентифікаційний код 04379746) на користь Малого приватного підприємства „Базальт (67571, Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, вул. Незалежності, 1, ідентифікаційний код 20923474) 49 407,52грн. (сорок дев`ять тисяч чотириста сім грн. 52 коп.)

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повний текст складено 19 жовтня 2020 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов