ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

19 жовтня 2020 року Справа № 903/388/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Маціщук А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північного-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Приступи Ірини Віталіївни

на рішення Господарського суду Волинської області від 12.08.2020р.

(ухвалене у м.Луцьку, повний текст складено 12.08.2020р.)

у справі №903/388/20 (суддя Вороняк А.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Приступи Ірини Віталіївни

про стягнення 235479,01 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Коновалов А.В.;

від відповідача - Ткачук О.В.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Українська міжнародна торгівельна компанія" звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом (№б/н від 26.05.2020) про стягнення з відповідача ФОП Приступи Ірини Віталіївни 235479 грн. 01 коп. заборгованості з яких: 218800 грн. основний борг, 1147 грн. 80 коп. - пеня, 15316 грн. штраф та 215 грн. 21 коп. - 3% річних. Також позивач просив стягнути з відповідача судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов Договору поставки №13-04 від 13.04.2020 р. позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 218800 грн., однак відповідачем умови договору поставки не виконані та не здійснено розрахунки за отриманий товар.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 12.08.2020р. у справі №903/388/20 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Приступи Ірини Віталіївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" 235479 грн. 01 коп. заборгованості з яких: 218800 грн. основний борг, 1147 грн. 80 коп. - пеня, 15316 грн. штраф та 215 грн. 21 коп. - 3% річних, а також 3532 грн. 18 коп. сплаченого позивачем судового збору.

При ухвалені вказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 13.04.2020 між Фізичною особою-підприємцем Приступою Іриною Віталіївною та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" було укладено Договір поставки №13-04 на виконання умов якого позивач передав відповідачу товар на суму 218800 грн., а відповідач в порушення умов Договору не оплатила отриманий товар.

Проаналізувавши обставини справи та положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини, зокрема ст. ст. 11, 509,525, 526, 527, 530, 549, 551, 609, 611, 612, 625, 655, 712 ЦК України, ст. ст. 144, 173, 193, 232 Господарського кодексу України, ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому ухвалив рішення про їх задоволення.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Приступа Ірина Віталіївна звернулася з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Волинської області від 12.08.2020р. у справі №903/388/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним, необґрунтованим, таким, що прийняте за наслідками неповного встановлення обставин, що мають значення для справи, а також неправильним дослідженням доказів та їх оцінки.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

Позивачем до матеріалів справи долучено Договір від 13.04.2020 р. № 13-04, редакція якого не відповідає редакції Договору, який підписувався відповідачем і знаходиться у неї.

Судом досліджено редакцію п. 5.1, 5.3 Договору від 13.04.2020 р. № 13- 04, який міститься в матеріалах справи, згідно якої поставка товару здійснюється на умовах, що визначені в додатках до даного Договору. Приймання-передача товару оформлюється видатковою накладною, що підписується уповноваженими представниками сторін.

В свою чергу, в наявному у відповідача примірнику договору від 13.04.2020 р. № 13-04 редакція Розділу 5 Договору поставки № 13-04 викладена в іншій редакції.

Зазначає, про відмінність між примірниками договорів і в розділі "Місцезнаходження і реквізити сторін".

Вказує, що в матеріалах справи, як додаток до Договору № 13-04 від 13.04.2020 року, наявна Специфікація № 1, яка не підписувалася відповідачем і про існування якої їй стало відомо лише після ознайомлення з матеріалами справи № 903/388/20.

Пояснює, що згідно наявної у відповідача Специфікації № 1 до Договору поставки № 13-04 від 13.04.2020 р., сторони погоджували між собою наступні умови: "Найменування товару - комбінезон одноразового використання в кількості 5000 штук. Ціна даної специфікації: 800100 грн. в т.ч. ПДВ 133350 грн. Умови оплати: часткова попередня оплата (Аванс) у розмірі 30 % від ціни Специфікації сплачується Постачальнику протягом п`яти днів з дати надання ним (після набрання договором чинності) рахунку. Подальша оплата здійснюється Покупцем протягом однієї доби після отримання партії товару. Вказана вище сума попередньої оплати зараховується Постачальником в якості оплати 30 % обсягу товару, який буде поставлений останніми партіями. Строк поставки: протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання часткової попередньої оплати (Авансу) у розмірі 30 (тридцяти) % від ціни Специфікації".

Звертає увагу, що жодної оплати та жодної поставки товару на підставі укладеного Договору поставки № 13-04 від 13.04.2020 р. між позивачем та відповідачем не відбувалося, жодних товарно-транспортних накладних та видаткових накладних відповідач в межах договору № 13-04 від 13.04.2020 р. не підписувала.

Пояснює, що між відповідачем та позивачем було досягнуто згоди про те, що ФОП Приступа І.В. надасть гарантійне зобов`язання щодо оплати 30 відсотків авансу, що обумовлені Специфікацією № 1 до Договору від № 13-04 від 13.04.2020 р. так як не мала можливості здійснити часткову попередню оплату, обумовлену Специфікацією № 1.

Відповідач не заперечує проти підписання акту звірки взаєморозрахунків, оскільки останній також підписувався як гарантійне зобов`язання оплати товару та зазначає, що в акті сторонами визначалася дата його складання, а саме: на 31.12.2020 р., тобто на майбутнє.

Зазначає, що свої зобов`язання щодо поставки товару позивачем виконано не було і такі зобов`язання не виконуються й по сьогоднішній день.

Враховуючи вищевикладене, ФОП Приступа І.В. просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 12 серпня 2020 року у даній справі та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує наступне.

Про невідповідність наявного у відповідача примірника Договору поставки від 13.04.2020 р. №13-04, позивач дізнався лише після ознайомлення з апеляційною скаргою та додатками до неї. Позивач повідомляє, що не підписував такий примірник договору та має лише підписаний сторонами без заперечень Договір поставки від 13.04.2020 р. №13-04 загальною вартістю 218800 грн. без ПДВ.

Зазначає, що між позивачем та відповідачем укладався лише один договір, а саме, Договір поставки від 13.04.2020 р. №13-04 загальною вартістю 218800 грн. без ПДВ, який підписано уповноваженими особами без заперечень з проставлянням мокрих печаток.

Позивач не може пояснити невідповідність специфікацій та відмінність між примірниками договору поставки від 13.04.2020 р. №13-04 наявними у позивача та відповідача, оскільки, позивач та відповідач підписали два ідентичні примірники договору поставки від 13.04.2020 р. №13-04 загальною вартістю 218800 грн. без ПДВ. Інші договори, в тому числі, Договір поставки від 13.04.2020 р. №13-04 загальною вартістю 800100 грн. з ПДВ, сторони не підписували.

На виконання своїх зобов`язань за Договором поставки від 13.04.2020 р. №13-04 позивач здійснив поставку, а відповідач прийняв товар на загальну суму 218800 грн. без ПДВ, що підтверджується видатковою накладною від 13.05.2020 р. №271, яка підписана уповноваженими особами без заперечень та скріплена мокрими печатками сторін.

Таким чином, твердження Відповідача про відсутність поставок товару, відсутність підписаних накладних на підставі укладеного договору поставки від 13.04.2020 р. №13-04 є такими, що не відповідають дійсності.

Згідно листа-гарантії оплати від 13.05.2020 р., який підписано та скріплено печаткою, відповідач гарантує оплату за поставлений товар, згідно видаткової накладної від 13.05.2020 р. №271 у сумі 218800 грн.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що не заперечує проти факту підписання акту звірки взаєморозрахунків з позивачем.

Відповідно до підписаного акту звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем за період 2020 року за Договором поставки від 13.04.2020 р. №13-04 вбачається, що у відповідача існує заборгованість перед позивачем у сумі 218800 грн.

Наявність підписаного акту звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем, відповідно до якого, у відповідача існує заборгованість у сумі 218800 грн., наявність підписаної сторонами без зауважень видаткової накладної від 13.05.2020 р. №271 загальною вартістю 218800 грн., свідчить про визнання відповідачем заборгованості перед позивачем.

За наведеного вище, позивач вважає, що відповідач не виконав своє зобов`язання щодо оплати вартості товару у повному обсязі у встановлений строк, а тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

19 жовтня 2020 року в судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі. Пояснив, що оригіналу Договору поставки від 13.04.2020 р. №13-04, в редакції доданій до апеляційної скарги, не має в наявності, оскільки останній був надісланий позивачу, з використанням засобів електронного листування, однак на адресу відповідача не повернувся. Вказує, що Договір поставки від 13.04.2020 р. №13-04 укладався в редакції, що додана до апеляційної скарги. Зазначив, що відповідачем не підписувалася видаткова накладна. З огляду на вказане, вважає, рішення Господарського суду Волинської області від 12.08.2020р. у справі №903/388/20 слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Представник позивача в судовому засіданні заявив, що з доводами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. Зауважив, що між позивачем та відповідачем було укладено лише Договір поставки від 13.04.2020 р. №13-04, інші договори між сторонами не украдалися. Зазначив, що укладання Договір поставки від 13.04.2020 р. №13-04 відбувалося за допомогою поштових засобів зв`язку.

Також, представник надав в судовому засіданні для огляду оригінали: Договору поставки від 13.04.2020 р. №13-04; видаткову накладну від 13.05.2020 р. №271; лист-гарантії оплати від 13.05.2020 р.; акт звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем за період 2020 року за Договором поставки від 13.04.2020 р. №13-04.

З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 13.04.2020р. між Фізичною особою-підприємцем Приступою Іриною Віталіївною (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" (постачальник) було укладено Договір поставки №13-04 (далі Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором передати у власність покупця комбінезони одноразового використання (товар), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим Договором прийняти товар та оплатити його вартість (а. с.12-15).

В п. п. 1.2.-1.3. Договору сторони погодили, що найменування (асортимент, комплектація), кількість, ціна за одиницю та загальна вартість партії товару, строки, умови і місце (адреса) поставки (передачі) товару, а також строк та умови оплати товару визначаються сторонами в додатках до цього Договору. Додатки оформляються на кожну замовлену партію Товару та після підписання уповноваженими представниками Сторін і скріплення печатками є невід`ємною частиною цього Договору.

За умовами п. п. 2.1.-2.3. Договору ціна на Товар погоджується Сторонами в Додатках до цього Договору. Загальна вартість Товару по цьому Договору визначається сумарною вартістю партій Товару, поставлених постачальником та прийнятих покупцем протягом терміну дії цього Договору. Оплата по Договору здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника у строки, що визначені додатками до даного Договору.

Згідно із п. 3.1. Договору кількість Товару по цьому Договору погоджується Сторонами в Додатках до цього Договору.

Відповідно до п. 5.1, 5.3 Договору поставка товару здійснюється на умовах, що визначені в додатках до даного Договору. Приймання-передача товару оформлюється видатковою накладною, що підписується уповноваженими представниками сторін.

Договір вступає в силу з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2020 р., а в частині виконання грошових зобов`язань - до повного їх виконання (п. 8.1 Договору).

Договір поставки №13-04 від 13.04.2020 р. був підписана сторонами та скріплена їх печатками.

Відповідно до Специфікації № 1 (Додаток № 1 до Договору) сторони погодили поставку партії товару, а саме: комбінезону в кількості 196 шт.; комбінезону захисного в кількості 100 шт.; халату одноразового використання в кількості 3000 шт. Всього товару на загальну суму в 218800 грн. Оплата товару здійснюється протягом однієї доби після отримання партії товару. Строк поставки товару: протягом 25 робочих днів з дати підписання даної Специфікації. Специфікація була підписана сторонами та скріплена їх печатками (а. с. 16).

Як вбачається із видаткової накладної № 271 від 13.05.2020 р. позивач поставив відповідачу товар на суму 218800грн., який одержаний відповідачем, про що свідчить підпис та відтиск печатки ФОП Приступи І.В. на видатковій накладній (а. с.17).

В матеріалах справи наявний лист-гарантія оплати від 13.05.2020 р., за підписом Приступи І.В. на ім`я директора позивача Коновалова А.В., відповідно до якого відповідач гарантує оплату в сумі 218800 грн. за поставлений товар, згідно видаткової накладної № 271 від 13.05.2020 р. (т. 1, а. с. 18).

Також, сторонами було підписано акт звірки взаєморозрахунків за період 2020, згідно якого кінцеве сальдо складає 218800грн. (а. с. 19).

Оригінали Договору поставки №13-04 від 13.04.2020 р., Специфікації №1 до Договору поставки №13-04 від 13.04.2020 р., видаткової накладної № 271 від 13.05.2020 р., листа-гарантії оплати від 13.05.2020 р. та акт звірки взаєморозрахунків були надані представником позивача на вимогу суду та дослідженні безпосередньо в судовому засіданні.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

В силу дії ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як убачається із встановлених обставини у даній справі, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладення Договору поставки №13-04 від 13.04.2020р. з додатком.

Відповідно до частин першої та другої статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Частинами першою, другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з статтею 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач виконав договірні зобов`язання в обумовленому Договором порядку, що стверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема видатковою накладною № 271 від 13.05.2020 р.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови Специфікації № 1, у відповідача виник обов`язок з оплати товару в строк до 15.05.2020 р.

Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не оплатив поставлений товар, доказів погашення заборгованості відповідачем до суду не надано.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною першою статті 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) за статтею 610 ЦК України.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 218800 грн. є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню.

Окрім того, як зазначено судом апеляційної інстанції вище, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 1148 грн. 80 коп., штраф у розмірі 15316 грн.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 6.3 Договору у разі відмови від здійснення оплати товару, нездійснення оплати за поставлений товар, прострочення оплати або неповної оплати за поставлений товар відповідно до умов та строків, передбачених цим договором та додатками до нього, покупець, сплачує на користь постачальника неустойку в розмірі 0,1% вартості товару, строк оплати якого порушений, за кожен день прострочення, а за прострочення понад десять календарних днів покупець повинен додатково сплатити постачальнику штраф у розмірі семи відсотків від вказаної вартості.

Позивач за прострочення строків оплати поставленого товару, керуючись п. 6.3. Договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 1148 грн. 80 коп. та штраф у розмірі 15316 грн.

Перевіривши розрахунок суми пені та штрафу здійснений позивачем (а. с. 8), апеляційний господарський суд констатує, що останній є арифметично вірним.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення пені в розмірі 1148 грн. 80 коп. та штрафу у розмірі 15316 грн.

Щодо стягнення 3% річних в сумі 215 грн. 21 коп., суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, апеляційний господарський суд встановив, що останній не містить помилок, є вірним, а тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог і в цій частині.

Надаючи оцінку доводам скаржника щодо укладання Договору поставки №13-04 від 13.04.2020р. в іншій редакції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Згідно із ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач в апеляційній скарзі, заперечуючи проти укладання Договору та Специфікації №1 в редакціях наданих позивачем, відповідач лише посилається на наявність відмінностей з наявною в нього редакцією.

Судом береться до уваги, що ні відповідач, ні його представник не надали суду оригінали наявних у відповідача Договору поставки №13-04 від 13.04.2020 р. та Специфікації №1.

В судовому засіданні представник відповіла дав пояснення, за якими відповідачем був підписаний Договір в редакції, що доданий до апеляційної скарги та скерований на адресу позивача за допомогою засобів електронного листування. Зазначив, що від позивача примірник Договору не повернувся.

Однак, суд апеляційної інстанції критично оцінює твердження скаржника щодо не укладання Договору поставки №13-04 від 13.04.2020 р. та Специфікації №1, в редакціях наданих позивачем, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційний господарський суд бере до уваги те, що відповідач заперечуючи проти укладання з позивачем Договору поставки №13-04 від 13.04.2020 р. та Специфікації №1 не користується всіма процесуальними правами на спростування факту укладання таких правочинів, зокрема призначення експертизи вказаних документів.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, пояснення сторін та оглянувши оригінали документів, наданих позивачем, суд приходить до висновку, що докази надані позивачем є більш вірогідними, оскільки на підтвердження виникнення правовідносин в редакції Договору поставки №13-04 від 13.04.2020 р. та Специфікації №1 наданих позивачем та існування основної заборгованості в розмірі 218800 грн., матеріали справи містять:

- Договір поставки №13-04 від 13.04.2020 р. (а. с. 12-15);

- Специфікація №1 до Договору поставки №13-04 від 13.04.2020 р. (а. с. 16);

- видаткова накладна № 271 від 13.05.2020 р. (а. с. 17);

- лист-гарантія оплати від 13.05.2020 р. (а. с. 18);

- Акт звірки взаєморозрахунків (а. с. 19).

Оригінали вказаних документів були оглянуті в судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 19.10.2020 р.

В той же час, відповідач не спростував факт укладання всіх вказаних вище документів, в редакціях наданих позивачем, не надає оригінали документів, доданих до апеляційної скарги, а лише посилався на їх невідповідність, що в свою чергу не може бути єдиною підставою для неприйняття судом доказів, наданих позивачем.

Щодо посилання скаржника на неповідомлення її про розгляд справи в суді першої інстанції, апеляційний господарський суд зазначає таке.

При укладанні Договору № 13-04 від 13.04.2020 р. відповідачем була зазначена адреса: 45000, Волинська обл., м. Ковель, вул. Конинського, буд. 4, кв. 41. Аналогічна адреса вказана відповідачем в апеляційній скарзі. Також вказана адреса міститься і в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду представник відповідача повідомив, що вказана вище адреса є місцем реєстрації відповідача, в той час коли відповідач проживає за іншою адресою.

Частиною 7 статті 120 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у даній справі, також надсилалася за вказаною вище адресою, однак повернуся із відміткою "адресат відсутній" (а. с. 99-102).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції вживав заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд судової справи, а факт неповідомлення останнього про розгляд справи є наслідком дій відповідача.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Волинської області від 12.08.2020р. у справі №903/388/20 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Приступи Ірини Віталіївни - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Приступи Ірини Віталіївни залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 12.08.2020р. у справі №903/388/20 - без змін.

2. Справу №903/388/20 надіслати Господарському суду Волинської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "21" жовтня 2020 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.