ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року Справа № 903/356/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

на рішення Господарського суду Волинської області, ухваленого 31.08.20р. суддею Войціховським В.А. о 12:05 год. у м.Луцьку, повний текст складено 02.09.20р.

у справі № 903/356/20

за позовом Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Державного комунального підприємства "Луцьктепло", м.Луцьк

про стягнення 26 621 683,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суд Волинської області від 31.08.2020р. у справі №903/356/20 позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про стягнення 26 621 683,04грн. задоволено частково.

Стягнуто з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 6 555 479,68грн. заборгованості, 1 562 038,52грн. пені, 1 726 039,15грн. трьох процентів річних, 5 552 380,67грн. суми індексу інфляції, а всього 15 395 938,02 грн., а також 399 325,25грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

В позові в частині стягнення 1 562 038,51грн. пені відмовлено.

Провадження у справі в частині стягнення 9 663 706,51грн. заборгованості закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 1 562 038,51грн. скасувати та ухвали в цій частині нове, яким позовні вимоги щодо стягнення неустойки в сумі 1 562 038,51грн., у стягненні якої було відмовлено, задовольнити. Крім того, просить судові витрати у справі покласти на відповідача. Також, одночасно з апеляційною скаргою, скаржник заявив клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- зокрема, скаржник не погоджується з рішенням суду щодо часткового задоволення позовних вимог у зв`язку зі зменшенням судом розміру неустойки і вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст.233 Господарського кодексу України, ст.ст.549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України ст.ст.236, 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині;

- вказує, що при зменшенні розміру пені суд мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні. Крім того, суд повинен був дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків. Суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст.233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою;

- зазначає, що господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення;

- покликається не те, що в рішенні зазначено, що суд зменшуючи розмір неустойки виходив, серед іншого, з інтересів сторін. Втім, з матеріалів справи та самого рішення незрозуміло, які саме інтереси сторін було враховано і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки. Під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача. Також, судом взагалі не було з`ясовано чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання, а також не було оцінено розмір таких збитків;

- також, вказує, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу;

- вважає, що місцевий господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також визнав встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи. Відповідач не надав господарському суду належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, натомість суд першої інстанції не мотивуючи, а лише своїм внутрішнім переконанням та "сухими" посиланнями на важкий матеріальний стан відповідача зменшили розмір нарахованих санкцій, що є грубим порушенням положень ст.233 ГК України. Також, вказує, що беручи до уваги ті обставини, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки. Суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, що беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення ст.233 ГК України ст.ст.525, 526, 551, 599,625 Цивільного кодексу У країни.

Ухвалою Північно західного апеляційного господарського суду від 02.10.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Волинської області від 31.08.2020р. у справі №903/356/20 та призначено справу №903/356/20 до розгляду на 20.10.2020р. об 15:00год., тощо.

19.10.2020р. на електронну адресу Північно західного апеляційного господарського суду від Державного комунального підприємства "Луцьктепло" надійшло клопотання, в якому просить розглядати справу за відсутності його представника. Також, зазначає, що рішення Господарського суд Волинської області від 31.08.2020р. у справі №903/356/20 повністю відповідає вимогам чинного законодавства з дотриманням норм матеріального права.

Відповідач у справі не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно з ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Сторони у справі були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, сторони у справі наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання 20.10.2020р. не з`явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 31.10.2016р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Державним комунальним підприємством "Луцьктепло" (споживач) було укладено договір постачання природного газу №4874/1617-БО-2 (далі - договір), згідно п.п.1.1-1.4 якого, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було взято на себе зобов`язання щодо поставки споживачеві у 2016-2017 роках природного газу, а Державним комунальним підприємством "Луцьктепло", в свою чергу, зобов`язання відносно проведення його оплати на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. За цим договором постачається імпортований газ за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на митну територію України.

Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016р. по 31 березня 2017р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 10560 тис. куб. метрів, в т.ч. по місяцях (тис.куб.м.): жовтень 900, листопад - 1200, грудень - 2000, IV кв. 2016 р. 4100, січень 2500, лютий 2000, березень 1960, I кв. 2017 р. 6460. Обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором, повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у п. 1.2. цього договору. Планований обсяг за цим договором протягом місяця поставки може змінюватися за домовленістю сторін. Допускається відхилення місячного обсягу переданого природного газу в розмірі +- 5 відсотків, підтвердженого постачальником планового обсягу без узгодження сторін. (п.п.2.1-2.4 договору).

Відповідно до п.п.3.1-3.4 договору, постачальник передає споживачу природний газ у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання - передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ. Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

У відповідності до п.4.1 договору, кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу Споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494.

Ціна на природний газ визначається відповідно до п.5.2 цього договору. В подальшому ціна на газ визначається шляхом підписання Сторонами відповідних додаткових угод до договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб-сайті постачальника. У разі зміни ціни постачальником, така ціна є обов`язковою для Сторін даного договору. Споживач підписанням цього договору підтверджує, що погоджується з даним порядком визначення та зміни ціни. Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором з 01 жовтня 2016 року становить 5 916,00грн., крім того податок на додану вартість (20%) - 1 183,20грн.. До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ - 7 099,20грн.. У разі зміни на офіційному веб-сайті постачальника цін на газ, вони є обов`язковими за цим договором з моменту введення їх в дію (з дати, зазначеної у відповідному прейскуранті). Споживач самостійно відслідковує інформацію щодо цін на відповідний місяць поставки і вважається повідомленим про зміну цін з дати розміщення інформації на веб-сайті постачальника, але не пізніше дати введення їх в дію, або з дати направлення на електронну адресу споживача (зазначену в розділі 13 цього договору) проекту додаткової угоди, інформаційного повідомлення тощо. У разі, якщо споживач не погоджується на відповідні зміни, він має право змінити постачальника відповідно до порядку, передбаченого Законом України "Про ринок природного газу". Реалізація природного газу споживачеві здійснюється за умови: - наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених законодавством); - виконання споживачем, на якого станом на 30 вересня 2015р. поширювалася дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", обов`язку щодо відкриття рахунка із спеціальним режимом використання. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п.п.5.1-5.5 договору).

Згідно п.п.6.1-6.5 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Оплата за природний газ здійснюється таким чином: споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання"; в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п.6.1 цього договору в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу; з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюється дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання; шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором; оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника. У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу - погашається основна сума заборгованості. Звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється сторонами протягом десяти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу споживачем та актів його приймання-передачі. Оплата споживачем вартості наданої оператором газотранспортної системи послуги з балансування здійснюється з урахуванням положень пункту 3.8 цього договору з урахуванням таких особливостей: - споживач сплачує постачальнику вартість наданої оператором газотранспортної системи послуги з балансування протягом п`яти банківських днів з дня отримання рахунка постачальника; - оплата здійснюється на поточний рахунок постачальника, який зазначається в надісланому споживачеві рахунку із призначенням платежу. У разі несплати або несвоєчасної оплати споживачем вартості послуги з балансування оператора газотранспортної системи згідно із складеним постачальником та надісланим споживачеві рахунком споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та законодавством.

Відповідно до п.8.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків-до їх повного здійснення.

Договір постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. підписано сторонами та скріплено відтисками їх печаток.

Також, додатковою угодою №1 від 31.10.2016р. до договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. сторони погодили:

1. Викласти пункт 5.2 розділу 5 "Ціна газу" договору в наступній редакції: "5.2. Ціна за 1000куб.м. за цим договором з 01 листопада 2016 року становить 6 819,00грн., крім того ПДВ (20%) 1363,80грн.. До сплати за 1000куб.м. природного газу з ПДВ-8 182,80грн.".

Відповідно до п.3 додаткової угоди, дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 листопада 2016 року.

Вказана додаткова угода підписана сторонами та скріплена відтисками їх печаток.

Додатковою угодою №2 від 22.11.2016р. до договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. сторони погодили:

1. Викласти пункт 5.2 статті 5 "Ціна газу" договору в наступній редакції: "5.2. Ціна за 1000куб.м. за цим договором з 01 грудня 2016 року становить 7 148,00грн., крім того ПДВ (20%) 1 429,60грн. До сплати за 1000куб.м. природного газу з ПДВ-8 577,60грн.".

У відповідності до п.3 додаткової угоди дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 грудня 2016 року.

Дана додаткова угода підписана сторонами та скріплена відтисками їх печаток.

Додатковою угодою №3 від 30.12.2016р. до договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. сторони погодили:

1. Викласти пункт 5.1 статті 5 "Ціна природного газу" договору в наступній редакції: "5.1. Регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року №758".

2.Викласти пункт 5.2 розділу 5 "Ціна природного газу" договору в наступній редакції: "5.2. Ціна за 1000куб.м. за цим договором з 23 грудня 2016 року становить 4 942,00грн., крім того ПДВ (20%). До сплати за 1000куб.м. природного газу з ПДВ-5 930,40грн.".

3. Виключити п.5.3 договору, відповідно п.5.4 та п.5.5 вважати пунктами 5.3 та 5.4 договору.

У відповідності до п.5 додаткової угоди дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склалися з 23 грудня 2016 року.

Зазначена додаткова угода підписана сторонами та скріплена відтисками їх печаток.

Додатковою угодою №4 від 23.01.2017р. до договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. сторони погодили:

1. Доповнити розділ 1 "Предмет договору" після пункту 1.2 пунктом 1.3 в наступній редакції: "1.3 Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1 цього договору, споживач визначає самостійно".

2. Вважати пункт 1.3 розділу 1 "Предмет договору" відповідно пунктом 1.4 цього договору.

3. Викласти пункти 2.3, 2.4 та 2.5 розділу 2 "Кількість та фізико-хімічні показники газу" абзацом в наступній редакції:

"2.3. Перегляд та коригування планових обсягів природного газу, що планується передати за цим договором відповідно до п.2.1, може змінюватись за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного місяця постачання газу.

2.4. Допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного місяця постачання газу в розмірі ±5 відсотків від підтвердженого постачальником планового обсягу без узгодження сторін. Підписаний сторонами акт приймання - передачі природного газу, відповідно до п.3.4 цього договору, вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному місяці постачання газу.

2.5. У разі коли протягом дії договору у споживача в окремих точках комерційного обліку з`являється інший постачальник/постачальники природного газу, споживач зобов`язаний не менше ніж за 15 днів письмово повідомити про це постачальника, зазначивши в листі ЕІС-коди точок комерційного обліку споживача, по яких буде здійснюватися постачання природного газу за цим договором. Споживач також зобов`язаний надати додаткову угоду щодо зміни планового обсягу за цим договором".

4. Замінити в пункті 3.3 розділу 3 "Порядок та умови передачі природного газу" слова "Приймання-передача" словом "Використання споживачем".

5. Доповнити пункт 7.1 розділу 7 "Права та обов`язки сторін" пунктом 5 в наступній редакції:

5) безоплатно отримувати інформацію, визначену Законом України "Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання, водовідведення".

6. Викласти підпункти 3) 4) та 5) пункту 7.4 розділу 7 "Права та обов`язки сторін" в наступній редакції:

"3) публікувати на своєму офіційному веб-сайті інформацію про загальні умови постачання (у тому числі ціни), права та обов`язки постачальника та споживача, наявні способи досудового розв`язання спорів з постачальником, контактні дані і режим роботи кожної контактної точки (телефони співробітників постачальника, відповідальних за укладання договору, підписання актів приймання-передачі природного газу, стану розрахунків за використаний природний газ із зазначенням їх електронних адрес, тощо);

4) повідомити споживача про намір внесення змін до договору постачання природного газу не пізніше ніж за 30 днів до запланованого набрання чинності таких змін. Така інформація може бути надана споживачу в будь-який спосіб: розміщення на веб-сайті постачальника, відправлення електронного повідомлення на електронну пошту споживача, письмове повідомлення тощо;

5) забезпечити споживача прозорими та простими способами досудового вирішення спорів, розглянути скарги споживача і протягом одного місяця повідомити про результати їх розгляду".

7. Викласти підпункт 1) пункту 11.3 розділу 11 "Інші умови" в наступній редакції:

"1) усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у абзаці першому пункту 2.5, пунктах 11.5 та 11.6 цього договору".

8. Додати до розділу 11 "Інші умови" пункт 11.9 в наступній редакції:

"11.9 При укладанні споживачем договору постачання природного газу з іншим постачальником (відмінним від постачальника із спеціальними обов`язками) цей договір на період постачання газу новим постачальником не розривається, а може бути припинений в частині постачання природного газу на період поставки газу новим постачальником за рішенням споживача, про що споживач письмово інформує постачальника".

Згідно п.10 цієї додаткової угоди, дана додаткова угода набуває чинності і діє з дати її підписання сторонами.

Дана додаткова угода підписана сторонами та скріплена відтисками їх печаток.

Додатковою угодою №5 від 31.03.2017р. до договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. сторони погодили:

1. Додати пункт 2.1 розділу 2 "Кількість та фізико-хімічні показники природного газу" договору абзацом у наступній редакції:

"Постачальник передає Споживачу в період з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) газ обсягом до 485тис.куб.м., у т.ч. по місяцях: квітень 105, травень 105, червень 95, ІІ кв. 305, липень 55, серпень 55, вересень 70, ІІІ кв. 180.

2. Викласти пункт 2.9 розділу 2 "Кількість та фізико-хімічні показники природного газу" договору абзацом у наступній редакції:

"2.9. Фізико-хімічні показники природного газу, який передається постачальником споживачеві у пунктах приймання-передачі, зазначені у пункті 3.1 цього договору, повинні відповідати вимогам, визначеним розділом ІІІ Кодексу газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 №2493 та Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494".

3. Видалити абзац перший пункту 3.2 розділу 3 "Порядок та умови передачі природного газу".

4. Викласти пункти 5.1 та 5.2 розділу 5 "Ціна газу" договору у наступній редакції:

"5.1. Ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017р. №187. Станом на 01 квітня 2017 року ціна на природний газ становить 4 942,00грн. за 1000куб.м. (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України. До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6.

5.2. Ціна за 1000куб.м. газу за цим договором з 01 квітня 2017 року становить 7 907,20грн., крім того ПДВ 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9 488,64грн.".

5. Додати пункт 5.3. розділу 5 "Ціна газу" договору абзацом у наступній редакції:

"-дотримання інших вимог пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2017р. №187".

6. Замінити в пункті 8.2 розділу 8 "Відповідальність сторін" договору слова "21% річних" на "16,4% річних".

7. Викласти розділ 12 "Строк дії договору" договору у наступній редакції:

"12.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016р. по 30 вересня 2017р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення".

Відповідно до п.9 цієї додаткової угоди, дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 квітня 2017 року.

Вказана додаткова угода підписана сторонами та скріплена відтисками їх печаток.

Надалі, на виконання умов договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в період жовтня 2016 року-вересня 2017 року було передано, а ДКП "Луцьктепло" прийнято та в подальшому спожито, природного газу в обсязі 9050,615тис.куб.м., загальною вартістю 63 104 745,19грн., що підтверджується копіями Актів приймання-передачі природного газу від 31.10.2016р. на суму 5190807,25грн., від 30.11.2016р. на суму 10650740,66грн., від 31.12.2016р. на суму 13339477,98грн., від 31.01.2017р. на суму 10665551,60грн., від 28.02.2017р. на суму 11638605,71грн., від 31.03.2017р. на суму 5956902,96грн., від 30.04.2018р. на суму 2954857,38грн., від 31.05.2017р. на суму 806695,70грн., від 30.06.2017р. на суму 624817,45грн., від 31.07.2017р. на суму 397384,25грн., від 31.08.2017р. на суму 261032,48грн., від 30.09.2017р. на суму 617871,77грн..

Однак, ДКП "Луцьктепло" взяті на себе зобов`язання в частині проведення з позивачем належних розрахунків по оплаті переданого природного газу (у порядку та строки, визначені вище) не виконувало неналежним чином, чим порушило п.6.1 договору.

За вказаних обставин, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про стягнення 26621683,04грн., в тому числі 16219186,19грн. основної заборгованості за отриманий на підставі договору №4874/1617-БО-2 постачання природного газу від 31.10.2016р. природний газ, 3124077,03грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язання по оплаті природного газу згідно п.8.2 договору №4874/1617-БО-2 постачання природного газу від 31.10.2016р., 5552380,67грн. суми індексу інфляції та 1726039,15грн. 3% річних, нарахованих згідно ст.625 ЦК України.

Обґрунтовуючи позовну заяву, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилається на несвоєчасне виконання відповідачем умов договору №4874/1617-БО-2 постачання природного газу від 31.10.2016р. в частині проведення розрахунків за отриманий природний газ, виникнення заборгованості, нарахування у зв`язку з цим пені, суми індексу інфляції та 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 28.05.2020р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі №903/356/20, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 22.06.2020р. розгляд справи в підготовчому судовому засіданні було відкладено.

10.07.2020р. на адресу Господарського суду Волинської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому розмір нарахованих сум пені, інфляційних та 3% річних не заперечив, однак, просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3124077,03грн. пені, 1726039,15грн. 3% річних, 5552380,67грн. суми індексу інфляції, а у випадку задоволення позовних вимог максимально зменшити розмір пені. Також вказав, що ДКП "Луцьктепло" є комунальним підприємством, яке створене і функціонує з метою задоволення потреб у його послугах та реалізації на основі отриманого прибутку інтересів територіальної громади міста Луцька. Остання є власником майна підприємства. Підприємство має суспільну цінність для територіальної громади міста Луцька. Основним видом господарської діяльності ДКП "Луцьктепло" є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання населення бюджетним та іншим юридичним особам міста Луцька.

На виконання рішення виконкому Луцької міської ради від 07.10.2016р. №602-1 "Про початок опалювального сезону 2016-2017 років в місті Луцьку" 31.10.2016р. ДКП "Луцьктепло" уклало з АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" договір №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. на постачання природного газу виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними бюджетними установами/організаціями.

Крім того, на виконання умов договору протягом 2016 2019 років відповідач отримав від позивача природний газ на загальну суму 16 219 186,19грн.. Отриманий природний газ не був оплачений відповідачем повністю, оскільки при виконанні даного договору відповідач не мав можливості здійснювати своєчасну оплату отриманого природного газу з об`єктивних причин, які полягають у наступному.

Відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форми власності, врегульовані Закону України "Про теплопостачання" від 02.06.2005р. №2633-IV.

Посилаючись на положення ст.ст.8, 20 Закону України "Про теплопостачання" відповідач зазначив, що на момент дії договору ціна природного газу, закладена Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) у тарифі - індикативна ціна, не відповідала договірній ціні, передбаченій у договорі.

Зокрема, в період з 2016 року по 2019 рік включно різниця між індикативною ціною та договірною ціною становила 2 585 624,30грн. з ПДВ. Таким чином, затверджений НКРЕКП тариф на теплову енергію для категорії "Інші споживачі" був значно нижчий від фактичної вартості теплової енергії, що постачалася для споживачів цієї категорії.

Вказана різниця між індикативною ціною та договірною ціною державою не компенсована ДКП "Луцьктепло", внаслідок чого у підприємства утворились збитки по розрахунках перед позивачем за фактичне споживання природного газу. Водночас, до цього часу залишається невідшкодованою державою заборгованість узгодженої різниці між затвердженими тарифами та фактичними витратами підприємства на виробництво та постачання теплової енергії в сумі 6915277,00грн. За період 2016-2019 роки у підприємства нараховується різниця в тарифах у розмірі 180 823 730,00грн.. Проте, зазначена сума не відшкодована органом, який встановлює тарифи на послуги не з вини підприємства, а у зв`язку з відсутністю рішень уповноважених органів та визнання цієї різниці на державному рівні.

Відповідно, можливими джерелами надходження коштів на підприємство, за рахунок яких ДКП "Луцьктепло" могло б оплачувати природний газ за даним договором, були оплата споживачами отриманих послуг з теплопостачання, а також відшкодування державою різниці у тарифах.

Що стосується розрахунків споживачів за послуги з теплопостачання, то останні несвоєчасно і не в повній мірі оплачують отримані послуги.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 та умовами договорів, укладених між підприємством та споживачами на основі Типового договору, передбачено, що споживачі вносять платежі до 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

Стосовно тих споживачів, які несвоєчасно сплачують за послуги з теплопостачання, відповідач не має юридичної можливості нараховувати та стягувати неустойку (пеню), оскільки це не передбачено чинним законодавством.

Також, є певна частина населення, яка взагалі не сплачує за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в силу скрутного матеріального становища та з інших причин. Так, протягом 2016-2019 років борг населення за послуги з теплопостачання невпинно нарощувався та станом на 01.01.2019р. становив 133 001 041,46грн., інших споживачів - 9749911,43грн., заборгованість держави по субсидіях становила станом на 01.01.2018р. - 97230687,09грн., по пільгах станом на 01.01.2019р. - 8874193,53грн., а всього станом на 01.01.2019р. - 170 592 270,52грн..

Основним джерелом формування доходів підприємства є відпущена споживачам теплова енергія та надані послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води за відповідними тарифами.

Крім того, основним чинником збитковості є наступні причини, на які ДКП "Луцьктепло" не має впливу: значне зменшення обсягу реалізованих послуг з централізованого опалення, гарячого водопостачання та теплової енергії у 2019 році усім категоріям споживачів, яке становить 28%, на що вплинули погодні умови (зменшення тривалості опалювального періоду), що і спричинило невідшкодування умовно-постійних витрат підприємства (близько 52 млн.грн.); невідповідність фактичних вартостей енергоносіїв тим, які враховані у тарифі підприємства, оскільки фактична вартість електроенергії на 10% вища за враховану у тарифі, крім того оплата її передбачає авансування відповідно до вимог Закону України "Про ринок електроенергії"; фактична вартість водопостачання та водовідведення на 10% більша за враховані у тарифі; вартість транспортування природного газу виросло з 19,2грн./тис.куб.м до 124,16грн./тис.куб.м.; послуга розподілу природного газу збільшилась на 27,5% (з 713,5грн./тис.куб.м зросло до 910грн./тис.куб.м.); щомісяця НКРЕКП встановлює для ДКП "Луцьктепло" норматив розподілу коштів, які надійшли як оплата за надані послуги споживачам. Норматив перерахування коштів за природний газ, який включає як поточне споживання так і заборгованість минулих періодів, що не передбачено тарифом. Кошти, які мають відшкодовувати витрати підприємства надходять в повному обсязі.

Через вищезгадані чинники відбулось невідшкодування тарифами фактичних витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, рівень покриття витрат на теплову енергію середньозваженими тарифами за 12 місяців 2019 року склав лише 90,5%.

При цьому умовно-постійні витрати, такі як заробітна плата, сплата податків, орендна плата і т.д. не залежать від обсягу надання послуг і мали бути сплачені протягом року.

Зазначені обставини мають об`єктивний характер та не дають можливості підприємству вчасно виконувати свої зобов`язання.

І хоча ДКП "Луцьктепло" вживає усіх, передбачених чинним законодавством заходів по стягненню заборгованості зі своїх боржників, однак вжиті заходи з незалежних від підприємства причин не призводять до повного погашення дебіторської заборгованості. За вищевказаний період ДКП "Луцьктепло" подало до стягнення державною виконавчою службою виконавчі документи на загальну суму 2 218 032,00грн.. Проте, фактично стягнуто органами державної виконавчої служби за цей період 598 тис. 868 грн., тобто лише 27 відсотків від переданих на виконання сум.

З огляду на вищезазначені обставини, ДКП "Луцьктепло" вважає, що позовна вимога AT "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо стягнення трьох процентів річних у сумі 1726039,15грн., інфляційних втрат у сумі 5 552 380,67грн. є безпідставною.

Стосовно нарахованої позивачем пені в сумі 3 124 077,03грн. ДКП "Луцьктепло", посилаючись на положення ст.ст.550, 551, 617 ЦК України, ст.233 ГК України, засвідчило, що належні до сплати штрафні санкції, є надмірно великими, порівняно зі збитками кредитора (позивача), а останній, на думку відповідача, не навів у позовній заяві жодних доказів, які б підтверджували факт понесення ним збитків у розмірі, більшому, ніж несплачена сума боргу з урахуванням інфляційних процесів у країні, внаслідок несвоєчасної оплати за природний газ Відповідачем.

Вказує, що відповідач знаходиться в скрутному майновому стані, що викликаний незалежними від нього економічними обставинами (несвоєчасними та неповними розрахунками населення за послуги з теплопостачання несвоєчасним відшкодуванням державою різниці в тарифах). Фінансова діяльність підприємства відповідача за 2016 - 2019 роки є збитковою, загальна сума чистого збитку станом на 31.12.2019р. становить 172 523 000,00грн..

Неповна і несвоєчасна оплата споживачами за послуги теплопостачання. Заходи, які вживає у зв`язку з цим ДКП "Луцьктепло" (претензійно-позовна робота) не дають належних результатів через відсутність необхідних коштів на сплату судового збору та низький відсоток виконання рішень органами Державної виконавчої служби.

Стягнення з відповідача пені у заявленому позивачем розмірі, на переконання відповідача, значно погіршить фінансово-економічне становища підприємства, спричинить для нього додаткові збитки, які не мають джерел покриття.

Крім того, позивач не додав до своєї позовної заяви належних доказів на підтвердження свого важкого фінансового становища та реальності отриманих ним збитків.

Також, відповідач листом від 17.06.2020р. №2772/05 звернулося до позивача про зарахування оплати за договором №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. за рахунок переплати по іншому договору, а саме договору №2040/1920-БО-2 від 23.09.2019 у сумі 9 663 706,51грн.. Станом на 26.07.2020р. на підставі даного звернення позивач провів коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних на вищезазначену суму. З огляду на вищевикладене підприємством 08.07.2020р. направлено запит про надання акту звірки взаємних розрахунків.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 13.07.2020р. розгляд справи в підготовчому судовому засіданні було відкладено та продовжено позивачу строки для подання письмових пояснень на відзив на позовну заяву.

В подальшому, 03.08.2020р. на адресу Господарського суду Волинської області від позивача надійшла відповідь на відзив від 03.08.2020р. з викладенням пояснень та аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень, в котрій позивач позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити останні в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та даній відповіді на відзив.

Крім того, позивач заперечив стосовно клопотання відповідача щодо зменшення неустойки, оскільки боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема, споживачів, а неналежне планування своєї господарської діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 06.08.2020р. було закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 27.08.2020р..

В судовому засіданні Господарського суду Волинської області 27.08.2020р. судом було постановлено протокольну ухвалу про оголошення в судовому засіданні перерви до 31.08.2020р., зокрема, з метою надання позивачу можливості узгодити питання проведення між сторонами взаємозаліків здійснених розрахунків (зарахування здійсненої відповідачем переплати в сумі 9663706,51грн. за договором №2040/1920-БО-2 від 23.09.2019р. в рахунок зменшення боргу ДКП "Луцьктепло" за договором №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. на відповідну суму 9663706,51грн.).

27.08.2020р. на електронну адресу Господарського суду Волинської області від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшло клопотання від 27.08.2020р. №39/5-1398-20 в якому заявник просив суд забезпечити участь його представника в судовому засіданні 31.08.2020р. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

Ухвалою суду від 27.08.2020р. відповідне клопотання було задоволено.

В судовому засіданні 31.08.2020р. представник позивача надав суду пояснення в яких вказав, що після звернення позивача з позовом до суду та після відкриття судом провадження у даній справі ДКП "Луцьктепло" звернулось до АТ "НАК "Нафтогаз України" з листом №2172/05 від 17.06.2020р. та листом №2425/05 від 08.07.2020р. про зарахування переплати в сумі 9663706,51грн., здійсненої згідно договору №2040/1920-БО-2 від 23.09.2019р. в рахунок зменшення боргу ДКП "Луцьктепло" перед АТ "НАК "Нафтогаз України", котрий виник у відповідача внаслідок невиконання умов договору №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р., а також проведення у зв`язку з цим між сторонами відповідної звірки взаємних розрахунків станом на 30.06.2020р..

З огляду на викладене, згідно пояснень представника позивача, станом на 31.08.2020р. згідно даних оперативного бухгалтерського обліку АТ "НАК "Нафтогаз України", сума основного боргу відповідача по договору №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. становить 6 555 479,68грн..

Таким чином, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 16 957 976,53грн., в тому числі 6 555 479,68грн. основної заборгованості за отриманий на підставі договору №4874/1617-БО-2 постачання природного газу від 31.10.2016р. природний газ, 3 124 077,03грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язання по оплаті природного газу згідно п.8.2 договору №4874/1617-БО-2 постачання природного газу від 31.10.2016р., 5 552 380,67грн. суми індексу інфляції та 1 726 039,15грн. 3% річних, нарахованих згідно ст.625 ЦК України.

Також, як встановлено судом першої інстанції присутні в судовому засіданні 31.08.2020р. представники відповідача засвідчили, що 17.06.2020р. та 08.07.2020р. відповідачем на адресу АТ "НАК "Нафтогаз України" було скеровано лист від 17.06.2020р. №2172/05 з пропозицією зарахування переплати в сумі 9 663 706,51грн., здійсненої по договору №2040/1920-БО-2 від 23.09.2019р. в рахунок зменшення заборгованості ДКП "Луцьктепло" перед позивачем, яка виникла за договором №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р..

Крім того, як встановлено судом, згідно наявного в матеріалах справи акту звіряння розрахунків, складеного та підписаного сторонами за результатами проведення звірки взаємних розрахунків, заборгованість відповідача перед позивачем по договору поставки №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. станом на 30.06.2020р. становить 6 555 479,68грн..

Водночас, просили суд максимально зменшити розмір пені, яку просить стягнути позивач з відповідача.

Згідно ч.1 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Господарським судом Волинської області встановлено, що відповідач у відзиві на позовну заяву від 10.07.2020р. №2445108 та в судовому засіданні 31.08.2020р. фактично визнав позов в частині наявності основної заборгованості в розмірі 6 555 479,68грн., однак засвідчує на наявності підстав для зменшення розміру нарахованої позивачем до стягнення з відповідача пені.

У відповідності до ч.6 ст.46 ГПК України, суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно ч.3 ст.185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У відповідності до ч.4 ст.191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на викладене, судом першої інстанції встановлено, що в даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

За вказаних обставин, Господарським судом Волинської області прийнято визнання позову відповідачем.

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суд Волинської області від 31.08.2020р. у справі №903/356/20 позов задоволено частково.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст.179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню. Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами частин 1, 2 ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За змістом ч. 1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов`язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов`язань відповідно до ст.692 ЦК України.

За змістом ст.655 ЦК України, передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі ст.ст.193, 202 ГК України, ст.ст.525, 526, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, 31.10.2016р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Державним комунальним підприємством "Луцьктепло" (споживач) було укладено договір постачання природного газу №4874/1617-БО-2, згідно з умовами якого, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було взято на себе зобов`язання щодо поставки споживачеві у 2016-2017 роках природного газу, а Державним комунальним підприємством "Луцьктепло", в свою чергу, зобов`язання відносно проведення його оплати на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Також, неодноразово до вказаного договору вносились зміни, про що свідчать відповідні додаткові угоди.

Як встановлено судом, на виконання умов договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. позивачем в період жовтня 2016 року-вересня 2017 року було передано, а відповідачем прийнято та в подальшому спожито, природного газу в обсязі 9050,615тис.куб.м., загальною вартістю 63104745,19грн., про що свідчать долучені до матеріалів справи копії Актів приймання-передачі природного газу від 31.10.2016р. на суму 5 190 807,25грн., від 30.11.2016р. на суму 10 650 740,66грн., від 31.12.2016р. на суму 13 339 477,98грн., від 31.01.2017р. на суму 10 665 551,60грн., від 28.02.2017р. на суму 11 638 605,71грн., від 31.03.2017р. на суму 5 956 902,96грн., від 30.04.2018р. на суму 2 954 857,38грн., від 31.05.2017р. на суму 806695,70грн., від 30.06.2017р. на суму 624 817,45грн., від 31.07.2017р. на суму 397 384,25грн., від 31.08.2017р. на суму 261 032,48грн., від 30.09.2017р. на суму 617 871,77грн..

Вказані вище Акти приймання-передачі природного газу підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені відтисками печаток господарюючих суб`єктів, містять всі визначені законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображають зміст та обсяги здійснених сторонами на їх підставі, згідно умов підписаного договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. впродовж жовтня 2016 року - вересня 2017 року господарських операцій.

З матеріалів справи вбачається, що передача позивачем природного газу у вказаних об`ємах та його отримання відповідачем не заперечується представником Державного комунального підприємства "Луцьктепло" у відзиві на позовну заяву та в судових засіданнях.

Однак, ДКП "Луцьктепло" взяті на себе зобов`язання в частині проведення з позивачем належних розрахунків по оплаті переданого природного газу (у порядку та строки, визначені вище) не виконувало неналежним чином, чим порушило п.6.1 договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р..

Водночас, відповідачем оплачено 46 885 559,00грн., що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення 16 219 186,19грн. суми заборгованості по сплаті отриманого природного газу, сум пені, суми індексу інфляції та 3% річних.

Вказане підтверджено розрахунком позивача та довідкою по операціях за договором.

Таким чином, враховуючи укладення між сторонами договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р., відпуск позивачем на виконання його умов відповідачу газу, його отримання ДКП "Луцьктепло" та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підставність на момент пред`явлення до суду позивачем до відповідача позову в частині стягнення заборгованості в сумі 16 219 186,19грн., як таку що повністю підтверджена наявними в матеріалах справи документами, у встановленому випадку не була спростована чи заперечена відповідачем.

При цьому, як свідчать матеріали справи, після звернення позивача з позовом до суду, 17.06.2020р. та 08.07.2020р. відповідачем на адресу АТ "НАК "Нафтогаз України" були скеровані листи від 17.06.2020р. №2172/05 та від 08.07.2020р. №2425/05 про зарахування переплати в сумі 9663706,51грн. по договору №2040/1920-БО-2 від 23.09.2019р. на договір №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. та надання акту звіряння розрахунків між ДКП "Луцьктепло" та АТ "НАК "Нафтогаз України" станом на 30.06.2020р..

Як свідчить наявний в матеріалах справи акт звіряння розрахунків, складений та підписаний сторонами внаслідок проведення звірки взаємних розрахунків, заборгованість відповідача перед позивачем по договору поставки №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. станом на 30.06.2020р. становить 6 555 479,68грн..

Також, на проведенні вказаних зарахувань коштів також було засвідчено присутніми в судовому засіданні Господарського суд Волинської області представниками сторін.

За приписами п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз`яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Згідно ч.3 ст.231 ГПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Отже, враховуючи те, що відповідач (у період після звернення позивача до суду з позовом та після відкриття судом провадження у справі) звернувся до позивача з листом про зарахування переплати в сумі 9 663 706,51грн. по договору №2040/1920-БО-2 від 23.09.2019р. на договір №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. та здійснення такого зарахування позивачем, колегія судді апеляційної інстанції суд вважає вірними висновок суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у даній частині позовних вимог на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України за відсутністю предмету спору з покладенням на відповідача обов`язку відшкодування позивачу понесених в цій частині позову витрат (сплата судового збору).

Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути 6 555 479,68грн. заборгованості, а в позові в частині стягнення з відповідача 9 663 706,51грн. заборгованості провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Крім того, враховуючи несвоєчасне проведення відповідачем належних розрахунків з позивачем, існування у ДКП "Луцьктепло" у певні періоди заборгованості по оплаті газу стало підставою для здійснення позивачем нарахувань відповідачу суми пені за прострочку виконання грошових зобов`язань, а також процентів річних та суми індексу інфляції, подальше звернення до суду із позовом про стягнення нарахованих сум.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що у встановлені п.6.1 договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. строки відповідач за отриманий природний газ з позивачем не розрахувався, що стало підставою для здійснення позивачем нарахувань відповідачу 3 124 077,03грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті природного газу згідно п.8.2 договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. за період з 26.11.2016р. по 25.04.2018р. (по кожному акту окремо), 5 552 380,67грн. суми індексу інфляції за період з січня 2017 року по вересень 2019 року (включно) та 1 726 039,15грн. 3% річних за період з 26.11.2016р. по 24.10.2019р., нарахованих згідно ст.625 ЦК України.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

У відповідності до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Водночас, обов`язковою умовою для застосування відповідальності за неналежне виконання особою взятих на себе грошових зобов`язань є наявність прострочення боржником виконання такого зобов`язання.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція щодо порядку нарахування інфляційних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №916/190/18 від 04.06.2019р. та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у справі №905/600/18 від 05.07.2019р..

Як свідчить надані до матеріалів справи розрахунки позивача відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, зокрема було нараховано відповідачу 5 552 380,67грн. суми індексу інфляції за період з січня 2017 року по вересень 2019 року (включно) та 1 726 039,15грн. 3% річних за період з 26.11.2016р. по 24.10.2019р..

Перевіривши здійснений позивачем та місцевим господарським судом розрахунки 3% річних за відповідні періоди з 26.11.2016р. по 24.10.2019р. та інфляційних втрат за відповідні періоди з січня 2017 року по вересень 2019 року (включно), колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з їх розрахунками та зазначає, що задоволенню підлягає вимога позивача до відповідача про стягнення 1 726 039,15грн. 3% річних, 5 552 380,67грн. інфляційних втрат нарахованих за вказані вище відповідні періоди.

Також, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем при зверненні до суду з даним позовом було включено до ціни позову вимоги щодо стягнення з відповідача 3 124 077,03грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язання по оплаті природного газу згідно п.8.2 договору №4874/1617-БО-2 постачання природного газу від 31.10.2016р. за період з 26.11.2016р. по 25.04.2018р. (по кожному акту окремо).

За приписами ст.ст.546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 2 ст. 232 ГК України).

За приписами ч.ч.1, 2 ст.551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст.3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.8.2 договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Додатковою угодою №5 від 31.03.2017р. до договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. сторони погодили замінити в пункті 8.2 розділу 8 "Відповідальність сторін" договору слова "21% річних" на "16,4% річних".

Згідно п.9 цієї додаткової угоди, дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 квітня 2017 року.

З огляду на викладене, сторони у п.8.2 договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. визначили можливість нарахування штрафних санкцій у вигляді пені за невиконання споживачем умов договору щодо строків оплати вартості поставленого природного газу. Зазначений договір недійсним чи зміненим, зокрема, в частині п.8.2 не визнавався. Відповідач зобов`язання щодо своєчасної оплати отриманого природного газу не виконав, тому сплата пені є його договірним зобов`язанням.

Перевіривши здійснений позивачем та місцевим господарським судом розрахунки пені за відповідні періоди з 26.11.2016р. по 25.04.2018р. (по кожному акту окремо), колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з їх розрахунками та зазначає, що задоволенню підлягає вимога позивача до відповідача про стягнення 3 124 077,03грн. пені.

При цьому, відповідачем у відзиві на позовну заяву від 10.07.2020р. №2445108 заявлено клопотання про максимальне зменшення розміру нарахованої до стягнення пені.

Зокрема, у відзиві відповідач просить максимально зменшити розмір, заявленої до стягнення, посилаючись на те, що штрафні санкції є надмірно великими порівняно зі збитками кредитора, відповідач знаходиться в скрутному фінансовому становищі, що викликане незалежними від нього економічними обставинами (несвоєчасними та неповними розрахунками населення за послуги з теплопостачання, несвоєчасним відшкодуванням державною різниці в тарифах), на те, що позивач не додав належних доказів на підтвердження свого важкого фінансового становища та реальності отриманих ним збитків.

Також, на підтвердження клопотання відповідачем додано до матеріалів справи оборотно-сальдову відомість з рахунку 647 з жовтня 2016 року по червень 2020 року, довідку про заборгованість по категоріях споживачів з 01.11.2016р. по 01.01.2019р., звіти про фінансові результати за 2016-2019 роки, довідки про претензійно-позовну роботу за 2017-2019 роки.

За приписами ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При застосуванні ч.3 ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч.3 ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Аналізуючи наведені норми слід зазначити, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

Також, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом, що підприємство "Луцьктепло" є комунальним підприємством, фінансування якого здійснюється за рахунок платежів від наданих послуг населенню та підприємствам, установам, організаціям. Підприємство спрямовує свою діяльність на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на експлуатацію обслуговування, поточний та капітальний ремонт котелень і теплових мереж та здійснює забезпечення мешканців міста Луцька, навчальні заклади, дитячі садки, інших споживачів послугами з теплопостачання.

Фінансова діяльність підприємства за 2016 -2019 роки є збитковою, загальна сума чистого збитку станом на 31.12.2019р. становить 172 523 000,00грн., що підтверджується звітами про фінансові результати за 2016 -2019 роки.

Заборгованість перед ДКП "Луцьктепло" з різниці в тарифах становить 180823730грн..

Також, заборгованість населення станом на 01.01.2019р. становить 133 001 041,46грн., заборгованість держави по субсидіях станом на 01.01.2018р. становила 97 230 687,09грн., по пільгам станом на 01.01.2019р. - 8 874 193,53грн., інші споживачі - 9 749 911,43грн., разом 170 592 270,52грн., що підтверджується довідкою про заборгованість по категоріях споживачів з 01.11.2016р. по 01.01.2019р..

Підприємством ведеться претензійно-позовна робота, показники якої наведено в довідках, приєднаних відповідачем до матеріалів справи. Але, як зазначив відповідач у відзиві на позов, вона не дає належного результату через відсутність коштів на сплату судового збору та низький відсоток виконання рішень судів органами Державної виконавчої служби.

Таким чином, враховуючи приписи діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи майновий стан обох сторін, статус відповідача у справі, наслідки порушення зобов`язання, враховуючи важливість збереження господарської діяльності відповідача як комунального підприємства, що забезпечує мешканців міста Луцька, навчальні заклади, дитячі садки, інших споживачів послугами теплопостачання, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р., відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, визнання позову відповідачем в частині основного боргу, а також те, що плата за спожитий природний газ залежить від оплати за теплову енергії підприємствами, організаціями та іншими споживачами, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 ЦК України, зважаючи на правову природу пені та її основне призначення, суд, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Таким чином, з врахуванням вище викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з обґрунтованим висновком місцевого господарського суду про зменшення заявленої до стягнення суми пені на 50% на підставі ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 1 562 038,52грн. (3 124 077,03грн. х 50%), а у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача решти суми пені в сумі 1 562 038,51грн.грн. слід йому відмовити у зв`язку із зменшенням судом розміру пені.

Доводи позивача про те, що відсутність коштів через несвоєчасність розрахунків контрагентів відповідача та інші обставини не можуть бути підставою для зменшення розміру пені, не приймаються судом до уваги, оскільки ці обставини не є єдиними підставами для зменшення розміру пені, а оцінені судом в сукупності з іншими.

Водночас, зменшуючи розмір пені лише на 50%, суд врахував принцип збалансованості майнових інтересів обох сторін, а також те, що позивач є підприємством державного сектора економіки, об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави.

Судові витрати судом розподілено з урахуванням положень ст.ст.123, 129 ГПК України.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та надані докази, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача 6 555 479,68грн. заборгованості, 1 562 038,52грн. пені, 1 726 039,15грн. трьох процентів річних, 5 552 380,67грн. суми індексу інфляції, а всього 15 395 938,02грн., а в частині стягнення 1 562 038,51грн. пені в позові слід відмовити. Також, в частині стягнення 9 663 706,51грн. основного боргу провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржниками не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суд Волинської області від 31.08.2020р. у справі №903/356/20 слід залишити без змін, а апеляційну Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 247-252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ залишити без задоволення, а рішення Господарського суд Волинської області від 31.08.2020р. у справі №903/356/20 - без змін.

2. Справу №903/356/20 повернути до Господарського суду Волинської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "21" жовтня 2020 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.