ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/930/20

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Головея В.М., Разюк Г.П.

секретар судового засідання: Федорончук Д.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Строкова А.Г., ордер од № 472893, дата видачі: 21.10.20; Слободинюк В.Х., виписка, дата видачі: 23.01.19;

від відповідача - Стаценко В.М., ордер ОД № 534126, дата видачі: 21.10.20. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського кооперативу "НАТАЛКА"

на рішення Господарського суду Одеської області від „15 липня 2020р., повний текст якого складено та підписано „27 липня 2020р.

у справі № 916/930/20

за позовом Приватного підприємства "Агродар Україна"

до відповідача: Сільськогосподарського кооперативу "НАТАЛКА"

про стягнення 920047,31 грн.,

головуючий суддя Літвінов С.В.

місце ухвалення рішення: Господарський суд Одеської області

В судовому засіданні 22.10.2020р. згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2020 року Приватне підприємство "Агродар Україна" звернулось Господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Сільськогосподарського кооперативу "Наталка" про стягнення з останнього грошових коштів в сумі 920 047, 31 грн., з яких: основний борг у розмірі 545 240, 72 грн., пеню у розмірі 157 854,60 грн., штраф у розмірі 79 647,11 грн. та 28 % річних у розмірі 137 304,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за Договором поставки №В-007 від 05.04.2019 в частині своєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого утворилась заборгованість у спірній сумі, та, як наслідок, на суми прострочень позивачем нараховано пеню, штраф та 28 % річних.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.07.2020р. у справі №916/930/20 (суддя Літвінов С.В.) позов Приватного підприємства "Агродар Україна" задоволено повністю; стягнуто з Сільськогосподарського кооперативу "Наталка" на користь Приватного підприємства "Агродар Україна" основну заборгованость у розмірі 545 240,72грн., пеню у розмірі 157 854,6грн., штрафу у розмірі 79 647,11грн., 28% річних у розмірі 137 304,88 грн. та 13 800,71 грн. витрат на сплату судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд послався на доведеність позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за Договором поставки в частині повноти та своєчасності оплати заборгованості за поставлений товар, відповідачем не подано доказів сплати вказаної заборгованості в розмірі, як і не спростовано факту наявності заборгованості, строк оплати якої настав.

Нарахування позивачем пені, штрафу та 28 % річних, місцевий суд також визнав обґрунтованим, арифметично правильним та таким, що підлягає задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Сільськогосподарський кооператив "Наталка" звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2020 у справі №916/930/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви ПП "Агродар Україна" відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом неповно з`ясовано обставини справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Апелянт зазначає, що на час ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, заборгованість відповідача становила 100 033 грн., що достеменно було відомо позивачу, оскільки виплати здійснювались за домовленістю між сторонами.

Також враховуючи, що дійсна заборгованість відповідача значно менша, апелянт не погоджується із сумою пені, штрафу та 28% річних.

На підтвердження вказаних обставин скаржником надано копії виписок з банку щодо сплати ПП «Агродар України» заборгованості;

Однак, судом першої інстанції не було досліджено всі обставини які мають значення для справи, зокрема, не витребувано у позивача виписку з рахунку щодо руху та надходження коштів від СК «Наталка», не витребувано та не досліджено договір поставки №В-03 від 10.04.2019 на який посилається позивач.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.08.2020 клопотання Сільськогосподарського кооперативу "Наталка" про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено Сільськогосподарському кооперативу "Наталка" строк на апеляційне оскарження; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2020 року у справі № 916/930/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сільськогосподарського кооперативу "Наталка" на рішення Господарського суду Одеської області від „15 липня 2020р. у справі №916/930/20; призначено розгляд апеляційної скарги Сільськогосподарського кооперативу "Наталка" на 22 жовтня 2020 року о 12:30 год.

Приватне підприємство «Агродар України» у відзиві на апеляційну скаргу висловило заперечення щодо її задоволення, посилаючись на її необґрунтованість та просило рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 22.10.2020р. представник скаржник просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представники позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на неї, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 27 лютого 2019р. між Приватним підприємством «Стенцовське» (Постачальник) та Сільськогосподарським кооперативом «Наталка» (Покупець) було укладено договір поставки №В 003 на умовах відстрочення кінцевого розрахунку, за яким Постачальник, в строки, визначені Договором, зобов`язався передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а Покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену Договором грошову суму або здійснивши розрахунок за товар авальованим векселем на умовах та порядку, передбаченому п.2.7 Договору та додатками до Договору (п.1.1 Договору поставки №В 003 від 27.07.2019р.)

Пунктом 2.1. Договору поставки №В 003 від 27.07.2019р. передбачено, що ціна договору становить загальну вартість товару, що зазначена у додатках до договору, із врахуванням вимог пунктів 2.2 - 2.5 договору. Сторони встановлюють ціну договору в гривнях, а також визначають її грошовий еквівалент в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору.

Додатком № 002 від 27.02.2019р. до вищезазначеного договору визначено найменування, кількість та ціну товару, що Постачальник поставив Покупцю, на загальну суму 189188,64 грн., що підтверджується видатковою накладною №018 від 10.04.2019 року.

Таким чином, ПП «Стенцовське», свої зобов`язання за Договором поставки №В 003 від 27.02.2019р. виконав належним чином.

Відповідач, у свою чергу, за вищезазначеним Договором повинен був оплатити поставлений товар: 08.03.2019 - 56 756,60 грн. або еквівалент у доларах США 2 090,48; 08.05.2019 -132 432,04 грн. або еквівалент у доларах США 4887,79; всього 189 188,64 грн. або еквівалент у доларах США 6 968,27 грн.

08 вересня 2019 р. між Приватним підприємством «Стенцовське» (Цедент) та Приватним підприємством «Агродар Україна» (Цесіонарій) було укладено Договір відступлення права вимоги (цесїї) №01-08.08.2019, відповідно до якого у порядку та на умовах визначених даним Договором, Цедент відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває права вимоги, належне Цедентові, і стає кредитором за Договором поставки В-03 від 10 квітня 2019р. між Цедентом і Сільськогосподарським кооперативом «Наталка» (Боржник).

Пунктом 2 Договору відступлення права вимоги (цесїї) від 08.09.2020 за даним договором Цесіонарій набуває право вимагати від Боржника належного виконання таких обов`язків:

а) сплати боржником коштів, належних продавцю в сумі 189188 гривень 68 коп. До Цесіонарія переходить зазначене вище право вимоги Цедента в обсязі та на умовах, що існували на момент підписання Договору поставки №В-03 від 10 квітня 2019р.

Відповідно до п.3 Договору відступлення права вимоги (цесїї) від 08.09.2020 право вимоги, що відступається Цесіонарієві, засвідчується договором, зазначеним у пункті 1 даного Договору та накладними №018 від 10 квітня 2019 року.

Копії документів, визначених у п.4 даного Договору, та документована інформація, яка є важливою для здійснення права вимоги, що відступається за даним Договором, передаються Цедентом Цесіонарію у момент підписання сторонами даного Договору і є його невід`ємною частиною. До Цесіонарія переходять усі права, які забезпечують виконання обов`язків Боржника (п.4, п.5 Договору відступлення права вимоги (цесїї) від 08.09.2020).

Однак свої зобов`язання відповідач повністю не виконав, оплатив поставлений товар у сумі 100000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №219 від 27.12.2019р. Решта боргу в розмірі 89455,64 грн. залишилась несплаченою.

Крім того, 05.04.2019р. між Приватним підприємством «Агродар Україна» (Постачальник) та Сільськогосподарським кооперативом «Наталка» (Покупець) було укладено Договір поставки №В 007 на умовах відстрочення кінцевого розрахунку, за яким Постачальник, в строки, визначені Договором, зобов`язався передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а Покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену Договором грошову суму або здійснивши розрахунок за товар авальованим векселем на умовах та порядку, передбаченому п.2.7 Договору та додатками до Договору (п.1.1 Договору поставки №В 007 від 05.04.2019р.)

Пунктом 2.1. Договору поставки №В 007 від 05.04.2019р. передбачено, що ціна договору становить загальну вартість товару, що зазначена у додатках до договору, із врахуванням вимог пунктів 2.2 - 2.5 Договору, що передається за цим Договором. Сторони встановлюють ціну договору в гривнях, а також визначають її грошовий еквівалент в іноземній валюті, вказаній в Додатках до Договору.

Відповідно до п.2.6 Договору поставки №В 007 від 05.04.2019р. передбачено, що Покупець проводить розрахунки з Постачальником на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначної із врахуванням вимог п.п 2.2-2.5, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в розмірах вказаних в Додатках до Договору, шляхом перерахування коштів в національній валюті на банківський рахунок Постачальника.

Згідно з п.2.7 Договору поставки №В 007 від 05.04.2019р. у випадку. Якщо Покупець порушує умови та строки оплати відстроченого платежу, вказані в Додатку до Договору, вступають в дію наступні положення даного Договору, які є обов`язковими до виконання Покупцем:

2.7.1 Покупець зобов`язаний сплатити на користь Постачальника відсотки, як за користування товарним кредитом, в розмірі 28% річних. Строк користування товарним кредитом починається з дня, наступного за днем, коли Покупець мав оплатити відстрочений платіж відповідно до строків, вказаних в Додатку до Договору та закінчується 01 вересня поточного року. У випадку, якщо строк сплати відстроченого платежу встановлений з 01 серпня по 01 жовтня поточного року, то строк користування товарним кредитом та закінчується 01 листопада поточного року. У випадку порушення строків користування товарним кредитом для Покупця настає відповідальність, передбачена п.7.2 даного Договору.

2.7.2 Сторони підписують акт надання (приймання-передачі) послуг товарного кредитування. Акт про надання послуг товарного кредитування надсилається Постачальником на адресу Покупця, що вказана в тексті цього Договору. Покупець зобов`язується підписати акт та повернути його протягом 1 дня з дати отримання. У разі якщо підписаний акт не повертається Постачальнику, акт вважається схваленим та підписаним Покупцем.

2.7.3 Сплата нарахованих відсотків відбувається одночасно з оплатою вартості (ціни) товару на банківський рахунок Постачальника, відповідно до строків, вказаних в п.2.7.1 даного Договору.

Розділом 3 Договору поставки №В 007 від 05.04.2019р. обумовлено зобов`язання сторін.

Зокрема, Постачальник зобов`язаний передати товар Покупцеві в місці, вказаному в Додатку, Постачальник має право поставити товар достроково, повідомивши про таке Покупця. У випадку перерахування Покупцем коштів пізніше ніж це передбачено Договором, Постачальник має право притримати виконання свого зобов`язання щодо передачі товару та передати товар покупцеві по вартості (ціні), яка складеться на день передачі або відмовитись від виконання зобов`язань без настання для себе будь-яких фінансових наслідків по Договору та повернути Покупцеві раніше сплачені ним суми за вирахуванням витрат, понесених Постачальником у зв`язку з виконанням даного Договору (п.п.3.1.1. Договору поставки №В 007 від 05.04.2019р.)

В свою чергу, Покупець зобов`язався: провести оплату за товар та сплатити відсотки за користування товарним кредитом з дотриманням порядку та термінів, передбачених п.2 Договору та Додатках до Договору; при перераховані коштів обов`язково вказувати в платіжному дорученні номер і дату укладення цього Договору. У випадку відсутності в платіжному документі цих реквізитів, Постачальник самостійно визначає порядок, суми та напрями зарахування отриманих коштів в рахунок погашення існуючих зобов`язань Покупця за іншими договорами, укладеними між сторонами. У разі порушення Покупцем строків оплати, Постачальник, незалежно від вказаного Покупцем призначення платежу, має право зарахувати кошти в рахунок оплати простроченої заборгованості перед Постачальником. Оплата вважається проведеною після зарахування коштів на рахунок Постачальника, вказаного в тексті цього Договору (п.п. 3.2.1. та 3.2.2. Договору поставки №В 007 від 05.04.2019р.)

Відповідно до п.5.1. Договору поставки №В 007 від 05.04.2019р. господарські зобов`язання сторін цього Договору, які виникли на його основі, існують протягом одного року із дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, крім зобов`язань Покупця по оплаті вартості товару та відповідальності, які припиняються лише їх належним виконанням (кім випадку, передбаченого п.9.1 Договору), а в частині проведення розрахунків за товар, по штрафним санкціям до повного виконання.

Розділом 7 Договору поставки №В 007 від 05.04.2019р. обумовлено відповідальність сторін.

Зокрема, у випадку порушення умов даного Договору, Постачальник має право притягти Покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті у встановлені Договором терміни вартості (ціни) товару, відсотків за користування товарним кредитом та/або за несвоєчасну передачу векселя. За порушення даних умов Договору Покупець:

а) сплачує за кожен день прострочення на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день такого прострочення;

б) сплачує штраф в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання та/або штраф в розмірі 20% від суми непереданого векселя;

в) сплачує на користь Постачальника 28 % річних від простроченої суми та/або суми непередаваного векселя та індекс інфляції за весь час прострочення (ч.2 ст. 625 ЦК України). Сума відсотків річних підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків річних та підлягає обов`язковій оплаті Покупцем (п.7.2. Договору поставки №В 007 від 05.04.2019р.)

Пунктом 7.3. Договору поставки №В 007 від 05.04.2019р. сторони керуючись ст. 259 ЦК України дійшли згоди про збільшення строку позовної давності по всім зобов`язанням (сплаті заборгованості, пені, штрафу, відсотків та індексу інфляції), що виникли на підставі цього Договору до 3 років. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань здійснюється без застосування ч.6 ст.232 ГК України.

Даний Договір складений у двох примірниках, по одному для кожної зі сторін та набирає чинності з моменту його підписання (п.9.12. Договору поставки №В 007 від 05.04.2019р.)

Додатком № ВС/006 від 20.04.2019 року, до Договору №В-007 від 05.04.2019 року, визначено назву, кількість та ціну товару.

Позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 301244,64 грн., що підтверджується Видатковою накладною №061 від 15.07.2019 року та №082 від 16.08.2019 року.

Відповідач у свою чергу за вищезазначеним договором, повинен був оплатити поставлений товар 22.04.2019 р. Однак свої зобов`язання повністю не виконав, 15.07.2019 оплатив поставлений товар у сумі 25000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №137. Решта боргу у розмірі 276 157,92 грн. залишились несплаченими.

Додатком № ВС/029 від 02.05.2019 року до Договору №В-007 від 05.04.2019 р., визначено назву, кількість та ціну товару.

Позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 48 648,60 грн., що підтверджується видатковою накладною №083 від 21.08.2019р. Відповідач, у свою чергу, за вищезазначеним Договором повинен був оплатити поставлений товар 03.05.2019 року. Однак свої зобов`язання не виконав.

Додатком № ВС/065 від 06.10.2019р. до Договору №В-007 від 05.04.2019 р. визначено назву, кількість та ціну товару.

Позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 130 978,56 грн., що підтверджується видатковою накладною №085 від 29.11.2019 р. Відповідач, у свою чергу, за вищезазначеним Договором повинен був оплатити поставлений товар 05.10.2019 р. Однак свої зобов`язання не виконав.

Таким чином, позивачем заявлено до стягнення з відповідача загальну суму боргу за поставлений товар у розмірі 545240,72 грн..

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 157 854,60 грн., штраф у розмірі 79 647,11 грн. та 28 % річних у розмірі 137 304,88 грн.

Неналежне виконання Сільськогосподарським кооперативом «Наталка» своїх зобов`язань за Договором поставки перед ПП «Агродар Україна» і стало підставою для звернення позивача до господарського суду із вказаним.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог ПП «Агродар Україна» та вважає, що доводи, заперечення і вимоги Сільськогосподарського кооперативу «Наталка» , викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.2.1. Договору поставки №В 007 від 05.04.2019р. передбачено, що ціна договору становить загальну вартість товару, що зазначена у додатках до договору, із врахуванням вимог пунктів 2.2 - 2.5 Договору, що передається за цим Договором. Сторони встановлюють ціну договору в гривнях, а також визначають її грошовий еквівалент в іноземній валюті, вказаній в Додатках до Договору.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору позивачем ПП "Агродар Україна" поставлено відповідачу товар на загальну суму 545 240, 72 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи Додатками до Договору та видатковими накладними

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 545 240, 72грн.

Відповідачем не надано достовірних доказів на противагу доказам позивача на підтвердження неотримання товару або спростування заявленого боргу, з урахуванням здійсненої часткової оплати боргу.

Згідно ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Викладене вище свідчить, що позивачем доведені ті обставини, на які воно посилалося в позовній заяві, оскільки оцінка зібраним у справі доказам у їх сукупності в цілому дозволяє суду зробити висновок про їх достатність та достовірність для визнання обставини поставки відповідачу товару, з чого випливає також і доведеність існування заборгованості у сумі 545 240,72, з урахуванням часткової оплати відповідачем.

Щодо стягнення господарським судом пені, штрафу та 28% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що Сільськогосподарський кооператив "Наталка" свої зобов`язання за договором щодо оплати поставленого товару виконало не в повному обсязі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст.548, ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно із ч.ч.1,2,4 ст.217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Відповідно до ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.229, ч.1 ст.230 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 ГК України).

Відповідно до ч.6 ст. 231 та ч.2 ст.343 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором; платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із ст.ст.1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень ЦК України проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, відповідно до п. 7.2. Договору поставки №В 003 від на умовах відстрочення кінцевого розрахунку від 27.02.2019 року за порушення даних умов договору, Покупець: сплачує за кожен день прострочення на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день такого прострочення; сплачує штраф в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання та/або штраф в розмірі 20 % від суми непереданого векселя; сплачує на користь Постачальника 28 % річних від простроченої суми та/або суми непереданого векселя та індекс інфляції за весь час прострочення (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України). Сума відсотків річних підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків річних та підлягає обов`язковій оплаті Покупцем.

В зв`язку з порушенням умов договору щодо сплати за товар, позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 157 854,6грн., штрафу у розмірі 79 647,11грн., 28% річних у розмірі 137 304,88 грн.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши вказані розрахунки, погоджується з висновком місцевого господарського суду про їх правильність та відповідність умовам Договору та чинному законодавству, а отже і обґрунтованість позовних вимог ПП Агродар Україна про стягнення пені, штрафу та 28 % річних.

За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення первісних позовних вимог та відмови в задоволенні зустрічних позовних вимогах.

Щодо посилань скаржника на те, що висновки суду про наявність заборгованості у СК «Наталка» заборгованості не відповідають обставинам справи та надання суду апеляційної інстанції копії виписок з банку щодо сплати заборгованості, колегія суддів зазначає наступне.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 2 , 10 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

В силу приписів ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є, зокрема визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

З огляду на викладене вище колегія суддів зазначає, що право учасника судового процесу на звернення до суду із тим або іншим клопотанням, або подання певних доказів, повинно бути реалізоване з дотриманням положень процесуального законодавства. Варто зауважити, що підготовче провадження у справі було розпочато за ухвалою місцевого суду 08.04.2020р. та закінчено 24.06.2020р.

Крім того, в матеріалах справи наявне клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомлення з матеріалами справи (вх..№ГСОО 10933/20 від 30.04.2020) та відмітка про ознайомлення уповноваженого представника з матеріалами справи 07.05.2020.

Проте, відповідач не скористався своїм правом на подання відповідних доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції у межах підготовчого провадження, а, отже, в силу приписів ст. 207 ГПК України відповідач повинен довести суду існування поважних причин пропуску строку для подання клопотання у межах підготовчого провадження.

Однак апелянтом вказаних причин не наведено.

Крім того, колегія суддів констатує, що відповідач повідомлявся належним чином про розгляд судових засідань, а отже, подання вказаних документів залежало виключно від суб`єктивної поведінки відповідача, який несе ризик вчинення або не вчинення певної процесуальної дії.

Також, колегією суддів відхиляються доводи скаржника, що судом першої інстанції не витребувано у позивача виписку з рахунку щодо руху та надходження коштів від СК «Наталка», оскільки з огляду на приписи ст. 74 ГПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення 15.07.2020р. не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскарженого процесуального акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. "в" ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п.«в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на Сільськогосподарський кооператив "НАТАЛКА", оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського кооперативу "НАТАЛКА" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2020р. у справі №916/930/20 без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено „22 жовтня 2020 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя В.М. Головей

Суддя Г.П. Разюк