ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2020 р. Справа№ 925/1239/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Владимиренко С.В.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання: Добрицької В.С.

учасники справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ"

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 05.03.2018 (повний текст рішення складено 14.03.2018)

у справі №925/1239/17 (суддя Чевгуз О.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця Бочала В`ячеслава Михайловича

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ"

2. Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаської області

про стягнення заборгованості у розмірі 6769593,00 грн та визнання неправочинними дій Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації"

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Бочал В`ячеслав Михайлович звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" про стягнення коштів з урахуванням втрат внаслідок інфляції в сумі 6769593,00 грн за виконані роботи у 2003 та 2005 роках за договорами підряду від 24.08.2003 та від 03.11.2005 на об`єктах відповідача, розташованих у м. Черкаси між вул. Якубовського та вул. Ярославською.

У процесі розгляду справи місцевим господарським судом позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій останній просив також визнати дії відповідача-2 - Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" неправочинними.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 у справі №925/1239/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" на користь фізичної особи-підприємця Бочала В`ячеслава Михайловича 5985682 грн боргу за виконані будівельні роботи, з яких 1411048 грн основний борг, 4574634 грн 67 коп. втрати від інфляції. Провадження у справі у частині визнання дій Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" неправочинними закрито. В решті позову відмовлено.

При винесенні рішення місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем неналежним чином виконано взяте на себе зобов`язання за договорами підряду від 24.08.2003 та від 03.11.2005 у частині оплати вартості виконаних позивачем робіт у зв`язку з чим стягненню підлягають 1411048 грн основного боргу (за заявленим позивачем розміром), 4574634 грн 67 коп. втрати від інфляції (за здійсненим судом розрахунком). При цьому судом установлено, що позивач уклав договори будівельного підряду з ТОВ "СОИЛ" та за власні кошти, на свій страх і ризик, спорудив магазини на замовлення відповідача-1 загальною площею 431,75 кв.м; позивач неодноразово звертався до відповідача-1 з вимогами про прийняття виконаних робіт, однак відповідач-1 безпідставно ухилявся від підписання актів прийняття робіт та оплати наданих послуг. Судом першої інстанції не прийнято до уваги заперечення представників відповідача-1 у частині пропуску позивачем позовної давності, оскільки листом від 27 вересня 2016 року відповідач-1 визнав наявність зобов`язань перед позивачем, а тому відповідно до ст. 264 ЦК України суд визнав перебіг позовної давності таким, що був перерваним з цього часу. Закриваючи провадження у справі у частині позовних вимог про визнання дій Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" не правочинними, суд виходив з того, що даний спір не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд рішення Господарського суду Черкаської області 05.03.2018 у справі №925/1239/17 скасувати, у позові відмовити.

В обґрунтування своїх вимог відповідач стверджує, що місцевим господарським судом було необґрунтовано та безпідставно було задоволено позовні вимоги фізичної особи-підприємця Бочала В`ячеслава Михайловича. Апелянт стверджує, що за договорами підряду, на які посилається позивач в своїй позовній заяві, будівельні роботи не виконувались. У відповідних договорах не міститься указівки на конкретні об`єкти, які мали бути збудовані в порядку їх виконання, що унеможливлює їх врахування в якості доказів будівництва позивачем визначених ним магазинів. Позивач не мав жодного відношення до виконання робіт з будівництва комплексу будівель автомобільного ринку, доводи щодо наявності у нього будь-яких прав на отримання вартості виконаних робіт з будівництва вказаних вище об`єктів, є необґрунтованими. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач не надав жодного доказу реального виконання ним будь-яких будівельних робіт, що є обов`язковою умовою стягнення коштів з їх оплати. Для доведення фактичного виконання будівельних робіт за відповідними договорами підряду, позивач мав надати на розгляд суду акти про виконані роботи, із зазначенням переліку виконаних робіт по спірним об`єктам. Позивачем не надано до матеріалів справи належних доказів виконання ним будівельних робіт, вартість яких заявлена ним до стягнення. Відповідач-1 стверджував, що факт будівництва магазинів, розташованих в м. Черкаси по вул. Ярославській, 7 саме відповідачем установлено судовим рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.06.2010 у справі №16/1098. Крім того, обставини будівництва відповідних об`єктів досліджувались також в межах розгляду справи №925/237/17 та в рішенні від 21.04.2017 Господарський суд Черкаської області установив відсутність у позивача належних та допустимих доказів фактичного виконання робіт за договорами підряду від 24.08.2003 та 03.11.2005.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 рішення Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 у справі №925/1239/17 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 18.10.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 у справі №925/1239/17 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 рішення Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 у справі №925/1239/17 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю. Постановою Верховного Суду від 24.07.2019 постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 зі справи №925/1239/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 у справі №925/1239/17 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 18.02.2020 постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 скасовано, а справу відправлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 відкрите апеляційне провадження у справі № 925/1239/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ", призначено справу до розгляду на 07.04.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2020 повідомлено сторін, що розгляд справи № 925/1239/17 відбудеться 05.05.2020

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2020 розгляд справи відкладено на 02.06.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 розгляд справи відкладено на 14.07.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2020 оголошено перерву до 04.08.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2020 розгляд справи відкладено на 19.09.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2020 повідомлено сторін, що розгляд справи № 925/1239/17 відбудеться 01.10.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2020 оголошено перерву до 19.10.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст . 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до рішення Черкаської міської ради від 27 січня 1998 року Товариству з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" був виданий Державний акт на право користування земельною ділянкою площею 4,34 га строком на 49 років для розміщення автомобільного ринку між вул. Якубовського та вул. Ярославська у м. Черкаси.

У відповідності до наданих дозволів на забудову від 07.02.2003 відповідач-1, як замовник, уклав з позивачем, як підрядником, та іншими контрагентами договори підряду, зокрема, із позивачем було укладено договори підряду від 24.08.2003 на будівництво магазину площею 178,75 кв. м та від 03.11.2005 на будівництво магазину площею 253 кв.м.

Відповідно до п.1.1. Договору підряду від 24.08.2003 (далі за текстом - Договір 1), замовник замовляє підряднику будівництво приміщення магазину на земельній ділянці, що належать замовнику на підставі рішення міськвиконкому, який виконує будівництво із своїх матеріалів та на свій ризик згідно кошторису та проекту (т. 1 а.с. 17-27).

Відповідно до п.2.2. Договору 1 всю документацію, що необхідна підряднику для виконання робіт надає замовник (кошторис, проект).

Згідно з п.2.3. Договору 1 вартість робіт по договору визначається згідно кошторису, який виготовляє та надає підряднику замовник. Всі зміни кошторису по вартості робіт проводяться по обоюдній згоді обох сторін шляхом переговорів.

Відповідно до п.2.4. Договору 1 згідно наданого замовником кошторису, проекту, плану, підрядник на свій розсуд, не ставлячи до відома замовника, організує роботи по виконанню замовлення, має право від свого імені заключати договори субпідряду, залучати до будівництва державні та комерційні підприємства, приватних підприємців та інших громадян України з єдиною метою - виконання договору.

У відповідності до п.2.5. Договору 1 підрядник зобов`язаний виконати замовлення протягом 1-го (одного) року після отримання від замовника всієї необхідної для роботи документації.

Відповідно до п.2.6. Договору 1 по закінченню, будівництва, виконання замовлення, замовник зобов`язується прийняти виконані роботи, про що складається акт виконаних робіт. В акті зазначаються всі недоліки, відступи від договору та інше, в разі відсутності таких заяв вважати договір виконаним в повному обсязі.

Згідно з п. 4.1. Договору 1 замовник зобов`язаний розрахуватись з підрядником згідно складеного замовником кошторису, а також підписаному акту виконаних робіт, у якому зазначено остаточну суму коштів за виконані роботи протягом 25 місяців після офіційного письмового попередження підрядника.

Пунктом 5.1 Договору 1 передбачено, що у разі відмови замовника приймати виконані роботи, або розрахуватись після отримання офіційного листа, підрядник має право отримати, крім коштів за виконані роботи, кошти згідно рівня інфляції та штрафні санкції за прострочку виконання зобов`язання.

Відповідно до пункту 5.2. Договору 1 всі інші питання, які не знайшли свого відображення в даному договорі регулюються згідно Цивільного кодексу України та вирішуються згідно обоюдної домовленості, якщо дане неможливо в судовому порядку.

Договір набирає чинності з моменту його підписання (п. 6.1. Договору).

03.11.2005 відповідач 1 уклав з позивачем договір будівельного підряду на будівництво магазину площею 253 кв.м (далі Договір 2)

Відповідно до п.1.1. Договору 2 замовник (відповідач-1) замовляє підряднику (позивач) будівництво нового приміщення магазину загальною площею 253 кв.м (в який входить: приміщення газової котельні та її обладнання газовим котлом, сигналізацією, санвузла, проведення та підключення до газової магістралі трубами, проведення та підключення до водопостачання, проведення та підключення до каналізаційної мережі, проведення та підключення до ел. постачання) на земельній ділянці, що належать замовнику на підставі рішення міськвиконкому, який виконує будівництво із своїх матеріалів та на свій ризик та передає об`єкт замовнику, який сам здає об`єкт в експлуатацію.

Відповідно до п.2.1. Договору 2 всю документацію (дозвіл на будівництво, проект, кошторис та інші), що необхідна підряднику для виконання робіт надає замовник. Підрядник лише координує будівництво приміщень безпосередніми виконавцями та забезпечує їх передачу замовнику, який самостійно здає об`єкт в експлуатацію. Власником об`єкту будівництва до їх здачі замовнику є підрядник, за кошти котрого виконувалось будівництво.

Згідно з п.2.2. Договору 2 вартість робіт по договору визначається згідно кошторису, який виготовляє та надає підряднику замовник. Всі зміни кошторису по вартості робіт проводяться по обопільній згоді обох сторін шляхом переговорів та підписанню необхідних документів.

Відповідно до п.2.3. Договору 2 згідно наданого замовником кошторису, проекту, результату пошукових робіт та інших необхідних документів плану підрядник на свій розсуд, не ставлячи до відома замовника, організує роботи по виконанню замовлення, має право від свого імені заключати договори субпідряду, залучати до будівництва державні та комерційні підприємства, приватних підприємців та інших громадян України з єдиною метою - виконання договору.

Згідно з п.2.4. Договору 2 підрядник зобов`язаний виконати замовлення (будівництво) протягом 1-го (одного) року після отримання від замовника всієї необхідної для роботи документації. Страхування об`єкту будівництва покладається на замовника.

Відповідно до п.2.5. Договору 2 замовник зобов`язаний по закінченню будівництва прийняти виконані роботи за свій рахунок про що складається акт виконаних робіт. В акті зазначаються всі недоліки, відступи від договору та інше; в разі відсутності таких заяв вважати договір виконаним в повному обсязі.

У відповідності до пункту 4.1. Договору 2 замовник зобов`язаний розрахуватись з підрядником згідно складеного замовником кошторису, а також підписаному акту виконаних робіт, в якому зазначено остаточну суму коштів за виконання робіт після визначення прав власності на земельну ділянку протягом 30-ти днів. Вказана остаточна сума в акті виконаних робіт не підлягає оскарженню чи перегляду.

Пунктом 5.1 Договору 2 передбачено, що у разі відмови замовника приймати виконані роботи, або розрахуватись, підрядник має право отримати, крім коштів за виконані роботи, кошти згідно рівня інфляції та штрафні санкції за прострочку виконання зобов`язання.

Відповідно до пункту 5.2. Договору 2 всі інші питання, які не знайшли свого відображення в даному договорі вирішуються шляхом переговорів, в разі неможливості такого - згідно Цивільного кодексу України в судовому порядку.

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами (пункт 6.2. Договору).

Позивач стверджує, що відповідач-1, не виконав належним чином своїх зобов`язань за вищевказаними договорами підряду від 24.08.2003 та від 03.11.2005, не розрахувався за виконані позивачем роботи у 2003 та 2005 роках на об`єктах відповідача, розташованих у м. Черкаси між вул. Якубовського та вул. Ярославською.

Укладені між відповідачем-1 та позивачем договори за своєю правовою природою є договорами будівельного підряду.

Статтею 875 ЦК України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта (ч. 1 ст. 875 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 844 ЦК України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі.

Як передбачено ч. 1 ст. 877 ЦК України, підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

Апелянт стверджує, що укладені між сторонами (відповідачем-1 та позивачем) договори підряду не містять умов щодо найменування об`єкта, обсягів і видів робіт, передбачених проектом, умов про дефекти страхування ризиків, фінансові гарантії, відповідальність підрядника (відшкодування збитків), урегулювання спорів, підстави та умови зміни і розірвання договорів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З аналізу викладених у договорах підряду від 24.08.2003 та від 03.11.2005 умов, убачається, що сторонами було досягнуто згоди щодо усіх їх істотних умов, господарські договори укладені у передбачених законом порядку та формі, що спростовує доводи скаржника про неукладеність вказаних правочинів.

Колегією суддів установлено, що на виконання договорів підряду, укладених між позивачем та відповідачем-1, та у відповідності до ст.ст. 844, 877 ЦК, ст. 318 ГК відповідач-1 надав позивачеві всю технічну документацію на спорудження об`єктів (проекти, кошториси (т.1 а.с. 18-27, 29-38) та визначив місце розташування даних магазинів (т.2 а.с. 186). Позивач розпочав спорудження магазинів на свій страх і ризик та за власні кошти.

Спорудження об`єктів проводилося з будівельних матеріалів позивача та з матеріалів і за кошти інших фізичних осіб, роботи здійснили ліцензовані будівельні організації (т.1 а.с.55-66, т.2 а. с. 21-96).

Згідно з додатками до зазначених вище договорів зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва магазину площею 178,75 кв. м становить 399208 грн, вартість будівництва магазину площею 253 кв.м - 1011840 грн (т. 1 а.с. 20, 31).

Якість виконаних робіт та відповідність їх Державним будівельним нормам і правилам було підтверджено висновком № 3-БТ експертного будівельно-технічного дослідження, складеного Приватним підприємством "Експертна установа" від 17.05.2010, у якому указано, що всі забудови, серед яких і магазини, що збудував позивач, відповідають діючим Державним будівельним нормам.

Як зазначено у наявних в матеріалах справи копіях нотаріально посвідчених заяв свідків приватних підприємців ОСОБА_3, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , будівництво магазинів здійснювалось безпосередньо позивачем із залученням ліцензованих будівельних організацій (т.3 а.с.98-100).

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження спорудження спірних магазинів саме відповідачем-1.

Відсутність доказів спорудження спірних магазинів відповідачем-1 підтверджено також представником КП Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації (відповідачем-2). З наявної у матеріалах справи копії зведеного акту вартості будівельних споруд (форма №5) убачається, що документів на будівництво не представлено (т. 2 а.с. 184).

З наявного в матеріалах справи листування сторін (позивача та відповідача-1) убачається, що починаючи з 01.11.2004 позивач неодноразово звертався до відповідача-1 з повідомленнями (заявами) про готовність до передачі виконаних робіт за договорами підряду та надавав для підписання проекти актів виконаних робіт, наголошував на необхідності проведення розрахунку за договорами підряду (т.2 а.с. 194-212).

Відповідно до ст. 882 ГПК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.

Натомість, позивач відповідей на листи не отримував, окрім листа від 27.09.2016 (т. 1 а.с. 48), яким ТОВ "СОИЛ" повідомило про відсутність акту виконаних робіт, що є перешкодою для розрахунку за виконані роботи, посилаючись на те, що за умовами договору будівельного підряду від 03.11.2005 замовник зобов`язаний розрахуватись з підрядником згідно з кошторисом, а також підписаним актом виконаних робіт, в якому зазначається остаточну суму коштів за виконання робіт.

Колегією суддів установлено, що з часу спорудження спірних магазинів позивач розпоряджається та користується даними об`єктами, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями договорів оренди даних магазинів з приватними підприємцями (т.2 а.с. 169-183); підтверджується проведення позивачем поліпшення даних магазинів: прокладення лінії електроживлення, газифікація приміщень, проведення водопостачання та водовідведення (т.2 а.с. 96-119, 128-152, 155-167).

Отже позивачем доведено спорудження саме ним спірних об`єктів та відповідно доведено належне виконання своїх зобов`язань за договорами підряду від 24.08.2003 та від 03.11.2005, ФОП Бочал спорудив Магазини та виконав роботи за Договорами на суму 1 411 048 грн.

З огляду на те, що позивачем доведено факт заборгованості відповідача-1 перед позивачем за виконані позивачем роботи за договорами підряду від 24.08.2003 та від 03.11.2005 на суму 1411048 грн, ураховуючи те, що строк проведення повного розрахунку за виконані роботи станом на час розгляду справи для відповідача вже є таким, що настав, з урахуванням відсутності доказів проведення відповідачем-1 розрахунку за основним боргом, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 1411048 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача-1 у частині пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 910/21762/17.

Згідно з приписами статті 257 ЦК України, загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Водночас за змістом частини першої та третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

При цьому, при дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах позовної давності, а не після її спливу. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі 905/2324/17.

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків (див. частина перша статті 11 ЦК України). В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17, від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18.

При цьому, установлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування судом матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Аналогічний правовий висновок викладено у пункті 34 постанови Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 911/479/18.

Скасовуючи постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019, Верховний Суд у постанові від 18.02.2020 наголосив на тому, що суд не дослідив Договір-1 та Договір-2 та не встановив з урахуванням їх положень на норм закону, коли у ТОВ «СОИЛ» виник обов`язок розрахуватись за цими договорами, та з якими юридичними фактами закон та договори пов`язують виникнення цього обов`язку. Саме цьому обов`язку кореспондує право Позивача на отримання оплати, момент порушення якого є визначальним для відліку строку позовної давності. Верховний Суд відзначив, що апеляційний господарський суд належним чином не з`ясував, виходячи з умов Договорів та обставин користування Позивачем спірними Магазинами, з якого саме моменту Магазини були фактично передані ТОВ "СОИЛ", а ФОП Бочал набув права вимагати розрахунок за виконані роботи, а також не дослідив та не зазначив, яке значення для визначення моменту, з якого починається перебіг строку позовної давності, мають обставини усунення перешкод у користуванні та фактичне отримання ТОВ "СОИЛ" доступу до Магазинів, які установлені за результатами розгляду справи № 925/1530/17.

Колегія суддів відзначає, що під час розгляду справи №925/1530/17 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" до фізичної особи-підприємця Бочал В`ячеслава Михайловича про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення підприємця з приміщення магазину, та за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця Бочал В`ячеслава Михайловича до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" про визнання недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами було установлено, що ФОП Бочал В.М. після спорудження магазинів приступив до їх експлуатації - володіння, користування та розпорядження даними магазинами.

Також судовими рішеннями у даній справі було установлено, що таке володіння виникло з 2004 року і продовжується донині. Магазини замовнику будівництва ТОВ "СОИЛ" по актах приймання-передачі не передані донині (дата винесення постанови Київським апеляційним господарським судом - 17.12.2018).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.07.2018 у справі №925/1530/17 первісний позов задоволено повністю; вирішено усунути Товариству з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" перешкоди у користуванні та розпорядженні нежитловим приміщенням магазину площею 237,5 кв.м. літ. М-1, що розміщене на території автомобільного ринку в м. Черкаси, вул. Ярославська, 7 шляхом виселення фізичної особи-підприємця Бочала В`ячеслава Михайловича з приміщення даного магазину; у задоволенні зустрічного позову фізичної особи-підприємця Бочала В`ячеслава Михайловича до товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" відмовлено повністю.

Суд першої інстанції, установивши обставини належності позивачу на праві власності спірного майна, а також обставини щодо чинення відповідачем перешкод у користуванні товариством з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" вказаним майном, задовольнив первісні позовні вимоги.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що ФОП Бочал В.М., не довів належними та допустимими доказами підстав свого знаходження в спірному приміщенні магазину М-І та здійснення там господарської діяльності з отриманням прибутку, з врахуванням оформленого позивачем права власності на спірний магазин М-І з 02.08.2014.

Вказане рішення Господарського суду Черкаської області залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018.

З огляду на вищевикладене, ураховуючи обставини усунення перешкод у користуванні та фактичне отримання відповідачем 1 доступу до магазинів, колегія суддів дійшла висновку про те, що строк позовної давності для звернення із позовом ФОП Бочал В.М. пропущений не був, а отже заява ТОВ "СОИЛ" про застосування строків позовної давності є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення 5358545 грн інфляційних втрат за період з 2005 року по 31.08.2017.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів вважає розрахунок заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат арифметично не вірним.

Розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача за заявлений позивачем період становить 4574634 грн 67 коп., а тому з урахуванням факту порушення відповідачем грошового зобов`язання, позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 інфляційних втрат в розмірі 4574634 грн 67 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню; у решті позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання неправочинними (незаконними) дій Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" щодо реєстрації права власності відповідача-1 на спірні магазини, колегія суддів зазначає наступне.

Вказана вимога ґрунтується виключно на протиправності таких дій державного реєстратора, як суб`єкта, наділеного функціями приймати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, у зв`язку з невиконанням ним обов`язку щодо перевірки поданих для цього документів.

Тобто, у справі, що розглядається, спір про право, яке виникло з цивільно-правових правовідносин, урегульованих актами господарського і цивільного законодавства, відсутній, позивач не просить скасувати реєстраційний запис про право власності на нежитлові будівлі за відповідачем-1, отже дослідженню підлягають виключно дотримання владних управлінських дій державним реєстратором, який, на думку позивача допустив порушення вимог Положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Міністерством Юстиції України, та постанови Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011 "Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів".

Таким чином, ураховуючи, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій, позовні вимоги у частині визнання дій відповідача 2 неправочинними підлягають вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Наведене вище свідчить про правомірність висновку місцевого господарського суду про те, що даний спір не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства та наявність підстав для застосування положень п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України та закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання неправочинними (незаконними) дії Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" щодо реєстрації права власності відповідача-1 на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи вищевказані обставини, колегія суддів дійшла до висновку про обґрунтованість рішення місцевого господарського суду та безпідставність вимог апеляційної скарги.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі стосовного порушення Господарським судом Черкаської області норм матеріального права, оскільки судом були дотримані всі вимоги щодо повного та всебічного розгляду справи.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів установила, що обставини, на які посилається скаржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "СОИЛ", в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 у справі №925/1239/17, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 у справі №925/1239/17 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 у справі №925/1239/17 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 27.10.2020.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.В. Владимиренко

С.А. Пашкіна