ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2020 р. Справа № 911/2120/20

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Горбасенка П.В. за участі секретаря судового засідання Куракси Ю.І., розглянувши у місті Києві у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України

до Товариства з обмеженою відповідальністю Долинський комбікормовий завод

про стягнення 30 583 077,20 грн

За участю представників:

від позивача: Перевозник П.М.;

від відповідача: не з`явилися.

Обставини справи:

24.07.2020 до канцелярії Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю Долинський комбікормовий завод (далі відповідач) про стягнення 28 091 908, 00 грн вартості втраченого зерна пшениці 2 класу в кількості 5 165, 860 тон.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором складського зберігання, приймання, сушіння, очищення та відпуску зерна № 25 від 17.07.2017 в частині повернення позивачу зерна, переданого на зберігання за договором, чим завдано позивачу збитки.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/2120/20 та призначено підготовче засідання на 14.08.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.08.2020 відкладено розгляд справи в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 11.09.2020.

02.09.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла заява № 130-2-19/3094 від 14.08.2020 (вх. № 18452/20), згідно якої представник позивача просить суд збільшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача вартість втраченого зерна пшениці 2 класу в кількості 5 300, 360 тон, яка становить 30 583 077, 20 грн, яка прийнята судом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.09.2020 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено розгляд справи в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 09.10.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.10.2020 закрито підготовче провадження у справі № 911/2120/20, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 23.10.2020.

У судовому засіданні 23.10.2020 представник позивача підтримав задоволення збільшених позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання 23.10.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов не подав.

Враховуючи, що неявка відповідача, якого було належним чином повідомлено про розгляд справи, не перешкоджає розгляду справи по суті у судовому засіданні 23.10.2020 та те, що відповідач не скористався наданим правом на подачу відзиву на позов, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за наявними в ній матеріалами справи за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши промову (заключне слово) представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

17.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю Долинський комбікормовий завод (Зерновий склад) та Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України», яке перейменовано в Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (Поклажодавець) укладено договір складського зберігання, приймання, сушіння, очищення та відпуску зерна № 25, за умовами якого поклажодавець зобов`язався передати нижчевказані сільськогосподарські культури врожаю 2017 року (надалі «Зерно»), а зерновий склад прийняти на відповідальне зберігання у знеособленому виді у передбаченому законодавством України порядку та на умовах цього договору. Зерновий склад також надає поклажодавцю послуги з метою недопущення псування та втрати якості зерна, у тому числі, але не обмежуючись, наданням у разі необхідності послуг з очистки та сушки зерна.

Згідно п. 1.4. договору право власності на зерно до складу не переходить. Склад не має права розпоряджатися зерном або його частиною поклажедавця.

Відповідно до п. 2.6. договору вид, кількість та якість прийнятого на зберігання зерна зазначається у відповідному складському документі (складська квитанція, просте чи подвійне складське свідоцтво).

Пунктом 4.1.4. договору передбачено, що зерновий склад видає зерно на вимогу поклажодавця, здійснює відвантаження зерна в надані поклажедавцем транспортні засоби (залізничні вагони чи автотранспорт).

У разі пошкодження, знищення якості зерна (або його частини), якщо таке сталось в результаті порушення зерновим складом правил зберігання, зерновий склад відшкодовує поклажедавцеві збитки в розмірі суми, на яку знизилася його вартість. Вартість зерна для цілей цього договору визначається, виходячи з ринкової ціни згідно даних Української аграрної біржі на дату пред`явлення рекламацій (п. 6.3. договору).

Відповідно до п. 7.1. договору строк зберігання зерна до 01 липня 2018 року. Відлік строку зберігання починається з дня передачі зерна зерновому складу на зберігання, а при переоформленні зерна з дня зарахування зерна на особовий рахунок поклажодавця і закінчується в день відвантаження або переоформлення зерна включно, а в частині розрахунків, в тому числі за фактично надані послуги, - до їх повного виконання.

Додатком № 8 від 01.01.2019 до договору визначено граничний термін зберігання зерна 30.06.2019.

Згідно п. 7.2. договору зберігання зерна понад строк, встановлений цим договором, можливе тільки за взаємною домовленістю сторін.

Відповідно до п. 1.16. додаткової угоди № 1 до договору складського зберігання зерна від 17.07.2017 № 25 за 10 (десять) календарних днів до передбачуваної дати відвантаження зерна поклажодавець подає письмову заяву, в якій повинно зазначатися найменування культури, її кількість, якість за класом, група згідно з стандартами, вид транспорту, одержувач та дата відвантаження. З моменту отримання заяви про відвантаження зерна від поклажодавця, зерновий склад зобов`язаний розпочати відвантаження зерна на протязі 10 (десяти) календарних днів (або в інший строк за узгодженням сторін).

Суд встановив, що на виконання договору складського зберігання, приймання, сушіння, очищення та відпуску зерна № 25 від 17.07.2017 позивач передав відповідачу на відповідальне зберігання пшеницю 2 класу в кількості 5 300 360 кг, а саме: - згідно складської квитанції на зерно № 21308 від 26.07.2017 (АЧ № 002768) 1 003 560 кг; - згідно складської квитанції на зерно № 22009 від 19.02.2018 (АЧ № 287469) 900 610 кг; - згідно складської квитанції на зерно № 21419 від 14.08.2017 (АЧ № 002879) 603 880 кг; - згідно складської квитанції на зерно № 21420 від 14.08.2017 (АЧ № 002880) 892 110 кг; - згідно складської квитанції на зерно № 21234 від 18.07.2017 (АЧ № 002694) 1 900 200 кг. Копії складських квитанції на зерно наявні в матеріалах справи та досліджені судом.

Означене також підтверджується витягами з Реєстру складських документів на зерно від 12.05.2020 № 14656 (ДП № 003322), № 14657 (ДП № 003323), № 14658 (ДП № 003324), № 14660 (ДП № 003326), № 14661 (ДП № 003327), копії яких наявні в матеріалах справи.

Як вбачається з довідки ТОВ Долинський комбікормовий завод № 122 від 01.09.2019 відповідач підтвердив знаходження у нього на зберіганні зерна позивача.

Суд встановив, що позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами на відвантаження зерна, які залишилися невиконаними відповідачем, зокрема: № 130-4-19/4094 від 03.07.2019, № КИР16/07-03 від 16.07.2019, № 130-4-19/7299 від 29.11.2019.

Відповідач зерно позивачу не повернув в порушення договору складського зберігання, приймання, сушіння, очищення та відпуску зерна № 25 від 17.07.2017, ст. 953 ЦК України та ст. 35 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні».

Крім того, позивач посилається на те, що враховуючи невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення зерна за договором, а також недопуск представників позивача на зерновий склад з метою перевірки його наявності та умов зберігання, позивач звернувся до Департаменту захисту економіки Національної поліції України з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (вих. № 130-12-19/3309 від 29.05.2019).

21.06.2019 ГУ Національної поліції в Кіровоградській області відкрито кримінальне провадження № 0000159 за фактом розтрати службовими особами відповідача майна позивача, переданого відповідачу на відповідальне зберігання, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Листом від 05.02.2020 вих № 401/27-2020 ГУ Національної поліції в Кіровоградській області повідомило позивачу про те, що кримінальне провадження № 0000159 (за фактом розтрати службовими особами відповідача майна позивача) об`єднано в одне кримінальне провадження № 0000104, наразі встановити місцезнаходження зерна позивача, переданого на зберігання відповідача, неможливо, його розшук та проведення інших слідчих дій у кримінальному провадженні триває.

З метою перевірки фактичної наявності зерна, переданого на зберігання за договором, представники позивача неодноразово намагалися потрапити на зерновий склад відповідача.

Як вбачається з службових записок від 21.05.2019, складених представниками позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зерно, яке було передане позивачем за договором на зберігання відповідачу, втрачене відповідачем.

З наданої позивачем довідки від 11.08.2020 № 76 станом на 22.07.2020 ринкова ціна на зерно пшениці 2 класу в Кіровоградській області становила 5 770 грн/т.

Предметом позову, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № 130-2-19/3094 від 14.08.2020, є вимога про стягнення 30 583 077,20 грн вартості втраченого зерна пшениці 2 класу в кількості 5 300, 360 тон.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

У відповідності до ч. 1 ст. 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

За змістом ч. 1 ст. 961 Цивільного кодексу України товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво.

Законом України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено, що зберігання зерна - це комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

Статтею 37 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" передбачено, що зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію. Складський документ на зерно виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня. На вимогу особи, яка здала зерно на зберігання, зерновий склад зобов`язаний виписувати окремі складські документи на зерно на будь-які частини зданого на зберігання зерна. Нові складські документи на зерно видаються в обмін на раніше виписані.

Згідно пункту 24 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено, що складські документи на зерно - товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов`язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Згідно зі ст. 43 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання повинен складську квитанцію. Істотні дані складської квитанції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 46 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" після видачі зерна володільцям складських документів на зерно зернові склади повинні погасити прийняті складські документи на зерно шляхом відмітки на складському документі - погашено. Погашені складські документи на зерно в повторний обіг не допускаються і виключаються з реєстру складських документів на зерно, про що робиться відповідний запис. Погашені складські документи зберігаються зерновим складом протягом трьох років.

Отже, положеннями Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено чіткий перелік документів, якими підтверджується факт прийняття зерна зерновим складом. До них належать: подвійне складське свідоцтво, просте складське свідоцтво та складська квитанція. При цьому, з положень ст. 46 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" слідує, що після повернення зерна володільцям складських документів на зерно обов`язок погашення прийнятих складських документів на зерно (шляхом відмітки на складському документі - погашено) покладається саме на зерновий склад.

В матеріалах справи наявні копії складських квитанцій на зерно № 21308 від 26.07.2017 (АЧ № 002768) вагою 1 003 560 кг, № 22009 від 19.02.2018 (АЧ № 287469) вагою 900 610 кг, № 21419 від 14.08.2017 (АЧ № 002879) вагою 603 880 кг, № 21420 від 14.08.2017 (АЧ № 002880) вагою 892 110 кг, № 21234 від 18.07.2017 (АЧ № 002694) вагою 1 900 200 кг, якими підтверджено прийняття Товариством з обмеженою відповідальністю Долинський комбікормовий завод на зберігання від позивача пшениці 2-го класу в загальній кількості 5 300 360 кг.

Вказані складські квитанції не містять відмітки про їх погашення.

Оскільки складські квитанції на зерно № 21308 від 26.07.2017 (АЧ № 002768), № 22009 від 19.02.2018 (АЧ № 287469), № 21419 від 14.08.2017 (АЧ № 002879), № 21420 від 14.08.2017 (АЧ № 002880), № 21234 від 18.07.2017 (АЧ № 002694) не містять інформації про їх погашення, суд вважає доведеними твердження позивача про те, що станом на момент розгляду справи передану на зберігання пшеницю 2 класу в загальній кількості 5 300 360,00 кг повернуто позивачу не було.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Одночасно положення ст. 953 Цивільного кодексу України встановлено, що зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

За приписами ст. 35 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад зобов`язаний за першою вимогою володільця складського документа повернути зерно, навіть якщо передбачений договором складського зберігання строк його зберігання ще не закінчився.

Отже, згідно наведених законодавчих норм у відповідача наявний обов`язок повернути зерно зі зберігання за вимогою позивача, навіть якщо строк зберігання такого зерна не закінчився.

Як свідчать матеріали справи, 03.07.2019, 16.07.2019 та 29.11.2019 позивач направив відповідачеві заяви на відвантаження зерна № 130-4-19/4094 від 03.07.2019, № КИР16/07-03 від 16.07.2019, № 130-4-19/7299 від 29.11.2019, відповідно до яких вимагав повернути зі зберігання зерно пшеницю 2 класу, що не було виконано відповідачем.

Відповідно до пункту 1.4. договору складського зберігання, приймання, сушіння, очищення та відпуску зерна № 25 від 17.07.2017 право власності на зерно до складу не переходить. Склад не має права розпоряджатися зерном або його частиною поклажедавця.

Відповідно до частини 1 статті 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Договором передбачено обов`язок зернового складу видати зерно на вимогу поклажодавця, здійснити відвантаження зерна в надані поклажодавцем транспортні засоби (п. 4.1.4. договору).

Частинами 1 та 2 статті 949 Цивільного кодексу України встановлено, що зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Судом встановлено, що відповідач не виконав вимог законодавства щодо збереження переданого на зберігання зерна, що свідчить про наявність такого елемента складу цивільного правопорушення, як протиправність поведінки.

Відповідно до частини 1 статті 950 Цивільного кодексу України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Положення аналогічного змісту містяться в частині 1 статті 33 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні". Зокрема, за втрату, нестачу чи пошкодження зерна, прийнятого на зберігання, зерновий склад несе відповідальність на підставах, передбачених законодавством.

Згідно зі статтею 951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Аналогічні положення передбачені статтею 34 Закону України "Про зерно та ринок зерна". Так, збитки, завдані поклажодавцеві втратою, нестачею чи пошкодженням зерна, відшкодовуються зерновим складом: за втрату та нестачу зерна у розмірі вартості втраченого або такого, що його не вистачає, зерна; за пошкодження зерна - у розмірі суми, на яку знизилася його вартість.

Позивач передав на зберігання відповідачу 5 300 360 кг пшениці 2 класу, загальна вартість якої складає 30 583 077,20 грн, з розрахунку 5 770 грн за тонну ( 5 300,360 т * 5 770грн/т.), відповідно до довідки Аграрної біржи № 76 від 11.08.2020.

Враховуючи, що відповідач не повернув позивачу пшеницю 2 класу загальною вартістю 30 583 077,20 грн, суд вважає, що Товариством з обмеженою відповідальністю Долинський комбікормовий завод завдано Акціонерному товариству Державна продовольчо-зернова корпорація України реальних збитків, які полягають у втраті переданого на зберігання зерна пшениці 2 класу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідач не навів жодних доводів та не подавав доказів, які б підтверджували відсутність вини зернового складу у завданні шкоди, а тому суд вважає встановленим і цей елемент складу цивільного правопорушення.

Нормами ст. 623 ЦК України та ст. 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

З огляду на наведене та встановлення повного складу цивільного правопорушення (протиправність, збитки, причинний зв`язок, вина), суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення 30 583 077,20 грн вартості втраченого зерна пшениці 2 класу в кількості 5 300, 360 тон є доведеною, підтверджується наявними матеріалами справи та підлягає задоволенню судом.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 237-239, 240 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України до Товариства з обмеженою відповідальністю Долинський комбікормовий завод про стягнення 30 583 077,20 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Долинський комбікормовий завод (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Покровська, буд. 2А; ідентифікаційний код 34201037) на користь Акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1; ідентифікаційний код 37243279) 30 583 077 (тридцять мільйонів п`ятсот вісімдесят три тисячі сімдесят сім гривень) 20 коп. вартості втраченого зерна пшениці 2 класу в кількості 5 300, 360 тон та 458 746 (чотириста п`ятдесят вісім тисяч сімсот сорок шість гривень) 16 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд Київської області до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 26.10.2020.

Суддя П.В.Горбасенко