Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/335/17(918/320/20)

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Мельник В.Я., розглянувши в матеріалах справи

за заявою ініціюючого кредитора товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТ-АГРО ЗЕРНО": вул. Шкільна, 10а, с. Копиткове, Здолбунівський район, Рівненська область, 35720

до боржника Фермерського господарства "Ім. Шевченка": вул. Шкільна, 9, с. Копиткове, Здолбунівський район, Рівненська область, 35720

про визнання банкрутом

у загальному позовному провадженні позов Фермерського господарства "Ім. Шевченка" (вул. Шкільна, 9, с. Копиткове, Здолбунівський район, Рівненська область, 35720)

до відповідачів: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ); ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ); ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ); ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_1 ), Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро"(01032, м.Київ, вул. Жилянська, буд 106-Б, ).

про визнання договорів оренди землі недійсними

В судовому засіданні приймали участь:

від кредиторів: не з"явились;

від боржника: Новак І.В. ;

від ліквідатора: Новак І.В.;

від позивача: Новак І.В.;

від відповідача: ТОВ "Акріс Агро" не з"явився;

від відповідачів фізичних осіб: Ярмольчук В.С..

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Рівненської області від 30.01.2018р. Фермерське господарство "Ім. Шевченка" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Ткачука Д.В..

Фермерське господарство "Ім. Шевченка" в межах справи №918/335/17 про визнання банкрутом звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до відповідачів: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ); ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ); ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ); ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_1 ), Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро"(01032, м. Київ, вул. Жилянська, буд 106-Б, ) в якому просить:

1.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0325, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

2.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0326, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

3.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 4,501 га з кадастровим номером :00:001:0327, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

4.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0328, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

5.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0329, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

6.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0330, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

7.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0331, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_7 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

8.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0332, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_8 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

9.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0333, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_9 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

10.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0334, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_10 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

11.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0335, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_11 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

12.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0336, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_12 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

13.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0337, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_13 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

14.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0338, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_14 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

15.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0339, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_15 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

16.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0340, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_16 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

17.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0341, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_17 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Постановою Господарського суду Рівненської області від 30.01.2018 р., у справі № 918/335/17 Фермерське господарства "Ім. Шевченка": (вул. Шкільна, 9, с. Копиткове, Здолбунівський район, Рівненська область, 35720, ІК 38809507), визнано банкрутом у порядку ст. 93 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Ткачука Д.В.. Дану інформацію було оприлюднено на сайті ВГСУ 31.01.2018 року, публікація №49014.

В ході ліквідаційної процедури ліквідатором, в рамках виконання повноважень ліквідатора було виявлено, що між членами ФГ ім. Шевченка після порушення справи про банкрутство (26.07.2017), а саме 20 липня 2018 року та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО» (), поза волею законного землекористувача та володільця таких земельних ділянок - ФГ ім. Шевченка, було укладено договори оренди земельних ділянок, а саме щодо земельних ділянок фермерського призначення, право користування та володіння якими належить Фермерському господарству ім. Шевченка, і майнові права на які входять до складу ліквідаційної маси (на підставі положень Закону України «Про фермерське господарство», Земельного кодексу України та Статуту ФГ ім. Шевченка, Кодексу України з процедур банкрутства).

Ухвалою суду від 07 квітня 2020 року позовну заяву Фермерського господарства "Ім. Шевченка" про визнання договорів оренди землі недійсними залишено без руху. Зобов`язано Фермерське господарство "Ім. Шевченка" у 10-денний строк з дня отримання даної ухвали через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області подати докази доплати судового збору в розмірі 25 224,00 грн..

На виконання вищевказаної Ухвали суду від ліквідатора ФГ "Ім. Шевченка" до суду надійшло пояснення в якому останній вказує на те, що підпунктом 10 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до господарського суду заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство визначено спеціальний розмір судового збору - ставка судового збору складає 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Звертаючись із відповідним позовом до суду, банкрутом ФГ "Ім. Шевченка" в особі ліквідатора було сплачено судовий збір для забезпечення розгляду справи у розмірі 10510,00 грн..

Розглянувши вищевказане пояснення суд погоджується з ліквідатором стосовно того, що підпунктом 10 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до господарського суду заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство визначено спеціальний розмір судового збору - ставка судового збору складає 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ліквідатором ФГ "Ім. Шевченка" подано позов про визнання правочинів (договорів) недійсними в межах провадження у справі про банкрутство, а відтак судовий збір підлягає оплаті у розмірі, встановленому підпунктом 10 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, з огляду на вищевказане, суд вважає Ухвалу від 07 квітня 2020 року про залишення позовної заяви Фермерського господарства "Ім. Шевченка" про визнання договорів оренди землі недійсними без руху такою, що винесена помилково.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 05 травня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи призначено у підготовчому засіданні.

19.05.2020 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від ТОВ "Акріс Агро" надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому останній просить закрити провадження у справі за позовом ліквідатора ФГ "Ім.Шевченка" про визнання недійсними договорів оренди землі, укладених фізичними особами з ТОВ "Акріс Агро". Дане клопотання обгрунтовує тим, що даний спір про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок не належить до юрисдикції господарських судів, так як стороною договору є фізична особа, водночас юридична особа - боржник не є стороною договору та не має відношення до вказаного майна.

Вказане клопотання залишено судом без задоволення з огляду на таке.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIIL.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до частини першої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства).

Згідно з частинами першою - третьою статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тобто законодавець указав, що у Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містяться процесуальні норми, які передбачають особливості розгляду справ указаної категорії.

Закон № 2343-ХІІ втратив чинність з 21 жовтня 2019 року, з набранням чинності Кодексом України з процедур банкрутства.

Відтак можна зробити висновок, що вказаний Кодекс України з процедур банкрутства передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постановах від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19), від 28 січня 2020 року у справі №50/311-6 (провадження № 12-143гс19).

З наведених вище правових підстав судом відхилено і клопотання представника відповідачів-фізичних осіб адвоката Ярмольчука В.С. про закриття провадження у справі.

25.05.2020 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від ТОВ "Акріс Агро" надійшов відзив на позов, в якому останнє проти вимог позивача заперечує посилаючись при цьому на наступне.

Укладені між відповідачами договори оренди землі не призводять до порушення прав ФГ «Ім. Шевченка», останнє не є особою, наділеною правом звернення до суду з позовом про визнання таких договорів недійсними.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України зазначено, що вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

ТОВ "Акріс Агро" зазначає, що на момент укладення оспорюваних договорів та станом на сьогоднішній день права Позивача згаданими договорами не порушувались, так як фермерське господарство «Ім. Шевченка» визнано банкрутом, діяльність не здійснювало, землю не використовувало та не мало права використовувати, а тому вважає, що відсутні підстави для задоволення поданого позову.

19.09.2020 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від ліквідатора ФГ "Ім. Шевченка" надійшла відповідь на відзив ТОВ "Акріс Агро", в якій останній зазначає наступне. У відповідності до вимог ч. 1 ст.59 Кодексу України з процедур банкрутства з дня ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо; припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута. Такі ж наслідки визнання боржника банкрутом були визначені статтею 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який діяв на момент визнання банкрутом ФГ ім.. Шевченка (тобто станом на 30.01.2018 року).

У відповідності до ст. 95 Кодексу України з процедур банкрутства у разі визнання господарським судом фермерського господарства банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури до складу ліквідаційної маси фермерського господарства включаються нерухоме майно, яке перебуває у спільній власності членів фермерського господарства, у тому числі насадження, господарські та інші будівлі, меліоративні та інші споруди, продуктивна і робоча худоба, птиця, сільськогосподарська та інша техніка і обладнання, транспортні засоби, інвентар, та інше майно, набуте для фермерського господарства на загальні кошти його членів, а також право оренди земельної ділянки та інші майнові права, які належать фермерському господарству і мають грошову оцінку.

У разі банкрутства фермерського господарства земельна ділянка, надана фермерському господарству в тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди, використовується відповідно до Земельного кодексу України.

Майно, що належить голові та членам фермерського господарства на праві приватної власності, а також інше майно, щодо якого доведено, що воно набуто на доходи, які не є у спільній власності членів фермерського господарства, не включається до складу ліквідаційної маси.

З дня прийняття постанови про визнання фермерського господарства банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури діяльність фермерського господарства припиняється.

Такі ж норми щодо визнання боржника банкрутом фермерського господарства були визначені статтею 93 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який діяв на момент визнання банкрутом ФГ ім.. Шевченка (тобто станом на 30.01.2018 року).

Господарська діяльність фермерського господарства завершується припиненням технологічного циклу виробництва, який завершився у кінці 2018 року збором врожаю, а повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном (засновників та членів фермерського господарства), а також повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута припинилися фактично 30.01.2018 року та обмежуються законодавством з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відтак, Ліквідатор вважає, що фізичні особи, які є членами фермерського господарства та його засновник, всупереч вказаним нормам вчинили дії по розпорядженню майном, право володіння та користування яким належить Фермерському господарству.

Зважаючи на викладене, Ліквідатор вважає, що будь-які права щодо права володіння і користування земельними ділянками, виділеними для банкрута для ведення фермерського господарства, а в подальшому передані у власність членам фермерського господарства, належить фермерському господарству банкруту до його фактичної ліквідації (у разі застосування до такого господарства процедури ліквідації), та можуть бути включені до ліквідаційної маси, а діючі члени Фермерського господарства не мають права на розпорядження таким майном , до завершення ліквідаційної процедури.

Щодо можливості включення земельних ділянок - власності членів Фермерського господарства ім. Шевченка до складу ліквідаційної маси, Ліквідатор зазначає наступне:

Позивач по справі не ставить під сумнів право власності на земельні ділянки фермерського призначення, але має намір відновити свої порушені майнові права (право володіння та користування земельними ділянками фермерського призначення які належать Фермерському господарству ім. Шевченка) які входять до складу ліквідаційної маси (на підставі положень Закону України «Про фермерське господарство», Земельного кодексу України та Статуту ФГ ім. Шевченка, Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідні правові висновки щодо володіння та користування такими земельними ділянками наведено у рішеннях Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 року та рішеннях ВГСУ від 29.05.2015 року та 20.06.2017 року у справі № 911/5484/17у правовій позиції Верховного Суду в цій справі в постанові від 02.07.2019 (п.41, 42, 43, 44).

Ліквідатором вважає, що ним законно та обґрунтовано включено до ліквідаційної маси право володіння та користування спірними земельними ділянками, а також подано відповідний позов для відновлення порушених прав фермерського господарства.

Крім того зазначає, що спірні земельні ділянки були отримані членами Фермерського господарства ім.. Шевченка у власність із земель виділених саме фермерському господарству для здійснення своєї статутної діяльності, тобто фактично за результатами здійснення господарської діяльності Фермерським господарством. Тобто право володіння у користування даними земельними ділянками належить фермерському господарству ім. Шевченка до моменту завершення ліквідаційної процедури та у відповідності до вимог ч. 9 ст. 95 Кодексу України з процедур банкрутства таке право підлягає включенню до ліквідаційної маси.

Відповідачі-фізичні особи письмового відзиву на позов суду не надали. Представник вказаних відповідачів адвокат Ярмольчук В.С. надав суду електронний лист від 22.06.2020 (т.2 а.с. 126) який назвав "Відзив на позовну заяву", однак у вказаному листі просив лише відкласти розгляд справи, призначений на 23 червня 2020 року.

Відповідно до статті 178 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 02 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.09.2020 року.

В судове засідання 13.10.2020 року не з`явився представник відповідача ТОВ "Акріс Агро". Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представником вказаного відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Відповідно до статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Крім того, суд зазначає, що за приписами статті 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відтак представництво інтересів юридичної особи у судовому процесі не обмежується конкретним представником чи колом представників.

Також, з огляду на вищевказані норми ГПК України, слід відмітити, що участь представника юрособи у іншому судовому процесі не є беззаперечно поважною причиною не направлення свого представника у дане судове засідання, так як відповідно до пункту 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відтак, з огляду на вказані норми закону, суд відхиляє клопотання ТОВ "Акріс Агро" про відкладення розгляду справи та зазначає, що неявка уповноваженого представника відповідача ТОВ "Акріс Агро" у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовні заяві. Натомість представник відповідачів-фізичних осіб проти позовних вимог заперечив з підстав належності прав володіння та користування орендованими земельними ділянками фізичним особам - відповідачам у справі.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

26.07.2017 року Ухвалою Господарського суду Рівненської області по справі №918/335/17 порушено провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства ім. Шевченка, (місцезнаходження: вул. Шкільна, 9, с. Копиткове, Здолбуніський р-н, Рівненська обл., 35720), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном.

30.01.2018 Постановою Господарського суду Рівненської області по справі №918/335/17, Фермерське господарство «їм. Шевченка», , (місцезнаходження: вул. Шкільна, 9, с. Копиткове, Здолбуніський р-н, Рівненська обл. 35720), визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ткачука Дмитра Володимировича.

Дану інформацію було оприлюднено на сайті ВГСУ 31.01.2018 року, публікація №49014.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до частини першої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства).

Згідно з частинами першою - третьою статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Тобто законодавець указав, що у Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містяться процесуальні норми, які передбачають особливості розгляду справ указаної категорії.

Закон № 2343-XII втратив чинність з 21 жовтня 2019 року, з набранням чинності Кодексом України з процедур банкрутства.

Відтак вказаний Кодекс України з процедур банкрутства передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу. Частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постановах від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19), від 18 лютого 2020 року у справі №918/335/17 (провадження № 12-160гс19).

Згідно частини 1 статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, - визначено, що ліквідатор - це арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури, який під час здійснення діяльності користується правами та має обов`язки , визначені у ст.12, 61 Кодексу України з процедур банкрутства У відповідності до ч.2 ст.60 Кодексу України з процедур банкрутства Ліквідатор виконує свої повноваження до завершення ліквідаційної процедури, в порядку , встановленому Кодексом.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства , серед іншого - з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а майно банкрута, матеріальні цінності, бухгалтерська та інша документація , печатки , штампи передаються ліквідатору. .

У відповідності до ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, Ліквідатор вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює повноваження, зокрема виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; здійснює ліквідаційну процедуру, формує ліквідаційну масу.

Відповідно до ч. 9 ст. 95 Кодексу України з процедур банкрутства, передбачено, що у разі визнання господарським судом фермерського господарства банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури до складу ліквідаційної маси фермерського господарства включаються нерухоме майно, яке перебуває у спільній власності членів фермерського господарства, в тому числі насадження, господарські та інші будівлі, меліоративні та інші споруди, продуктивна і робоча худоба, птиця, сільськогосподарська та інша техніка і обладнання, транспортні засоби, інвентар, та інше майно, набуті для фермерського господарства на загальні кошти його членів, а також право оренди земельної ділянки та інші майнові права, які належать фермерському господарству і мають грошову оцінку.

Згідно з ч.1 ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідаційна маса - це усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання включаються до складу ліквідаційної маси.

Частиною 2 ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що Майно, визначене родовими ознаками, що належить банкруту на праві володіння або користування, включається до складу ліквідаційної маси.

Із позовної заяви вбачається, що під час провадження ліквідаційної процедури ліквідатором ФГ «Ім. Шевченка» виявлено, що громадяни - члени ФГ «Ім. Шевченка» уклали з Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО» () договори оренди земельних ділянок, за цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, які входять до складу земель ФГ «Ім. Шевченка», перебувають у володінні та користуванні цього господарства.

У відповідності до заяви від 26 лютого 2015 року № 82, посвідченої приватним нотаріусом Чайковською А.О., ОСОБА_3 надав згоду на вилучення земельної ділянки площею 47,78 га, що знаходиться на території Копитківської сільської ради і перебуває у постійному користуванні ОСОБА_3 (голови ФГ «Ім. Шевченка») відповідно до державного акта на право постійного користуванні землею серія РВ № 00031 від 29 квітня 1998 року (з додатком), та не заперечив щодо відведення цієї земельної ділянки для членів ФГ «Ім. Шевченка».

На підставі цієї заяви Головне управління Держземагентства в Рівненській області видало наказ від 16 березня 2015 року № 17-254/16-15-СГ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні ОСОБА_3 , на території Копитківської сільської ради Здолбунівського р-ну Рівненської області.

Як установлено та підтверджується матеріалами справи, у подальшому наказами Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області від 23 березня 2017 року №№17-879/16-17-СГ, 17-880/16-17-СГ, 17-881/16-17-СГ, 17-882/16-17-СГ, 17-883/16-17-СГ, 17-884/16-17-СГ, 17-885/16-17-СГ, 17-886/16-17-СГ, 17-887/16-17-СГ, 17-888/16-17-СГ, 17-889/16-17-СГ, 17-890/16-17-СГ, 17-891/16-17-СГ, 17-892/16-17-СГ, 17-893/16-17-СГ, 17-894/16-17-СГ було: затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ); ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ); ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ); ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_1 ) для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), як членам ФГ «Ім. Шевченка», за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні ОСОБА_3 , на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області; припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 2,8438 га громадянину ОСОБА_3 для ведення селянського (фермерського) господарства, що посвідчене державним актом на право постійного користування землею серії РВ № 00031, виданого відповідно до рішення Здолбунівської районної Ради народних депутатів Здолбунівського району Рівненської області від 22 квітня 1998 року № 159, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 29 квітня 1998 року за № 21, на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області; передано у власність вказаних вище громадян земельні ділянки площею по 2,8438 га кожному для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), як члену ФГ «Ім. Шевченка», за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області.

Судом встановлено, що названим фізичним особам виділялись земельні ділянки саме для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) як членам ФГ «Ім. Шевченка» і саме за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що використовувалась у господарській діяльності ФГ «Ім. Шевченка» для сільськогосподарського товарного виробництва, а саме: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ); ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ); ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ); ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідно до пункту 1.5. Статуту ФГ «ім. Шевченка», зареєстрованого розпорядженням голови Здолбунівської райдержадміністрації від 17 березня 1998 року № 137 та викладеним у новій редакції рішенням засновників господарства від 13 червня 2016 року № 15, вказані вище особи, які набули земельні ділянки на праві власності для ведення фермерського господарства, є членами ФГ «Ім. Шевченка». Засновником фермерського господарства є ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який є його головою (пункт 1.2. Статуту ФГ «ім. Шевченка»).

Пунктом 5.1 Статуту ФГ «ім. Шевченка» встановлено, що землі фермерського господарства складаються із земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності.

Згідно з пунктом 5.2 Статуту цього господарства права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює господарство.

За приписами статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 Земельного кодексу України).

Згідно з частиною третьою статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За частиною четвертою статті 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (частина п`ята статті 116 Земельного кодексу України).

Згідно з частинами першої та другої статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерського господарства передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Відповідно до пунктів «а» та «б» частини першої статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» до складу земель фермерського господарства входять земельні ділянки, що належить на праві власності фермерського господарства як юридичній особі та земельні ділянки, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності.

Згідно з частиною другою статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Ураховуючи викладене, земельні ділянки були отримані відповідачами у справі (членами ФГ «Ім. Шевченка») безоплатно у власність (приватизовані) із земель, що перебували у користуванні ФГ «Ім. Шевченка» на підставі приписів Земельного кодексу України, статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» та відповідно до статті 12 цього Закону входили до складу земель ФГ «Ім. Шевченка», яке здійснювало права володіння та користування ними, тобто є їх землекористувачем.

Отже, земельні ділянки, що належать громадянам - членам фермерського господарства (відповідачам у справі) на праві приватної власності, перебувають у володінні та користуванні ФГ «Ім. Шевченка» та входять до складу його земель.

(Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 лютого 2020 року по справі № 918/335/17, (Провадження № 12-160гс19).

У відповідності до статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно зі статтею 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відтак, ФГ «Ім. Шевченка», як землекористувач земельних ділянок, переданих відповідачами-фізичними особами в оренду товариству "Акріс Агро", вправі вимагати усунення будь-яких порушень його прав на вказані земельні ділянки.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За приписами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, суд констатує, що оспорювані договори оренди суперечать Цивільному та Земельному Кодексам України, Закону України "Про фермерське господарство", вчинені особами, які не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності та без вільного волевиявлення землекористувача - Фермерського господарства "Ім. Шевченка", а відтак є недійсними.

Заперечення відповідачів спростовуються всім вищенаведеним, а відтак є безпідставними та необгрунтованими.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 6 вересня 2005 року пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене, та те, що позивач довів належними та допустимими доказами суперечність оспорюваних договорів оренди Цивільному та Земельному Кодексам України, Закону України "Про фермерське господарство", вчинення вказаних договорів особами, які не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності та без вільного волевиявлення землекористувача-Фермерського господарства "Ім. Шевченка", позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0325, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

3.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0326, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

4.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 4,501 га з кадастровим номером :00:001:0327, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

5.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0328, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

6.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0329, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

7.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0330, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

8.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0331, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_7 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

9.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0332, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_8 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

10.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0333, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_9 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

11.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0334, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_10 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

12.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0335, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_11 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

13.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0336, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_12 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

14.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0337, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_13 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

15.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0338, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_14 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

16.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0339, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_15 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

17.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0340, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_16 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО».

18.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,8438 га з кадастровим номером :00:001:0341, укладений 20 липня 2018 року між ОСОБА_17 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО»

19.Стягнути з відповідачів: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ); ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ); ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ); ОСОБА_7 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_1 ), Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро"(01032, м.Київ, вул. Жилянська, буд 106-Б, ) на користь Фермерського господарства "Ім. Шевченка" (вул. Шкільна, 9, с. Копиткове, Здолбунівський район, Рівненська область, 35720) по 583 грн. 88 коп. судового збору з кожного.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 19 жовтня 2020 року.

Суддя Марач В.В.