ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"19" жовтня 2020 р.м. Одеса Справа № 904/3286/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу № 904/3286/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «З іноземними інвестиціями «Лідерпартс» (вул. Жасминова, 3 27, смт. Слобожанське, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., 52000, )

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Розквітне-Агро» (вул. Центральна, № 2-Б, с. Розквіт, Березівський р-н, Одеська обл., 67324, ),

2) Приватного підприємства «Компанія Лінк» (пр. ім. Газети «Правда» (Слобожанський), № 35, м. Дніпро, 49000, )

про стягнення заборгованості у розмірі 4009,54 грн.,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «З іноземними інвестиціями «Лідерпартс», звернувся до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Розквітне-Агро» та Приватного підприємства «Компанія Лінк», в якій просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором поставки №РА19/02/2019 від 19.02.2019 року в розмірі 56646,45 грн., з яких: 53004,13 грн. сума основної заборгованості, 167,92 грн. сума пені, 1975,82 грн. 3% річних та інфляційні втрати в сумі 1498,58 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що зобов`язання відповідачів виникли на підставі договору поставки №РА19/02/2019 від 19.02.2019р., укладеного між ТОВ «З іноземними інвестиціями «Лідерпартс» та ТОВ «Розквітне-Агро», та на підставі договору поруки №РА190219-п від 19.02.2019р., укладеного між ТОВ «З іноземними інвестиціями «Лідерпартс» та ПП «Компанія Лінк».

Так, позивач зазначає, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «З іноземними інвестиціями «Лідерпартс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Розквітне-Агро» 19 лютого 2019 року укладено договір поставки № РА19/02/2019, за змістом якого постачальник - ТОВ «З II «Лідерпартс», зобов`язався передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого (номенклатура, асортимент), марка, кількісні, якісні характеристики, код товару за УКТ ЗЕД, за державним класифікатором продукції та послуг зазначаються сторонами у специфікаціях (додатках) до цього договору та є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених цим договором.

Позивач вказує, що на виконання умов договору, ТОВ «З II «Лідерпартс» виконав прийняті на себе зобов`язання з поставки товару та передав у власність ТОВ «Розквітне-Агро» обумовлений договором товар на загальну суму 109 703,74 грн, що підтверджується видатковими накладними № 875 від 22.03.2019р. на суму 1768,80 грн., № 1077 від 22.03.2019р. на суму 87 286,56 грн., № 1188 від 10.04.2019р. на суму 3496,80 грн., № 1079 від 08.05.2019р. на суму 17 151,58 грн.

Отже, на думку позивача, ним належним чином виконано прийняті на себе зобов`язання за договорами поставки.

Також позивач стверджує, що відповідачем-1 в якості передоплати 22.03.2019р. сплачено позивачу за товар кошти в сумі 34 547,61 грн. та 29.07.2019р. частково повернуто товар на суму 22 152,00 грн. відповідно до накладної на повернення № 4 від 29.07.2019р.

Вартість товару за видатковою накладною № 875 від 22.03.2019р. повністю оплачена за рахунок передоплати, яка здійснена відповідачем-1 22.03.2019р. в сумі 34 547,61 грн; залишком передоплати в сумі 32 778,81 грн. частково погашено борг за видатковою накладною № 1077 від 22.03.2020р.

За твердженням позивача, строк оплати за видатковими накладними, за якими у зв`язку з простроченням нараховано пеню, 3% річних та інфляційні та обліковується борг, є таким, що настав: - за видатковою накладною № 1077 від 22.03.2019р. - 05.04.2019р.; - за видатковою накладною№ 1188 від 10.04.2019р. - 24.04.2019р.; - за видатковою накладною № 1079 від 08.05.2019р. - 24.05.2019р.

Оскільки відповідачем-1 не виконано зобов`язання в частині своєчасної оплати за фактично отриманий товар, на думку позивача, у останнього виникло право на отримання пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Крім того, позивач зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов`язання ТОВ «Розквітне-Агро» за договором поставки № РА19/02/2019 від 19.02.2019р., 19 лютого 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «З іноземними інвестиціями «Лідерпартс», як кредитором, та Приватним підприємством «Компанія Лінк», як поручителем, укладено договір поруки № РА190219-П, відповідно до якого відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 обов`язків за вказаним договором поставки у повному обсязі, тому заборгованість у заявленому розмірі підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

25.09.2020 року від відповідача ТОВ «Розквітне-Агро» до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 25478/20), в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначав, що всупереч умовам п. 3.3. договору поставки позивачем разом з товаром не було надано рахунку на оплату, у зв`язку з чим, згідно з умовами п. 5.1. Специфікації, строк перерахування відповідачем-1 остаточного розрахунку за поставлений товар продовжився та не був прострочений, у зв`язку з чим стягнення штрафних санкцій з відповідачів є безпідставним. До того ж, як вказує відповідач-1, з тексту накладних вбачається, що найменування товару зазначено російською мовою, що суперечить вимогам п. 3.3. договору поставки.

Крім того, відповідач-1 зазначив, що на дату відкриття провадження у даній справі основна заборгованість за договором ним була сплачена в повному обсязі, у зв`язку з чим провадження в частині стягнення основного боргу підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору.

15.10.2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 27467/20), в якій він заперечував проти доводів відповідача-1, зазначав, що останній не подав доказів повідомлення позивача про надання йому неповного пакету супровідних документів на товар (рахунок) і не встановлено строк для надання таких документів, а відтак не доведено факт неотримання рахунку-фактури. При здійсненні попередньої оплати за товар відповідач-1 посилався на рахунки, які попередньо виставлявся для оплати і на які містяться посилання у видаткових накладних, за якими отримано товар, що також підтверджує отримання цих рахунків. Крім того, умова договору про надання рахунку не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який обраховується з дня отримання товару, враховуючи приписи ст. 692 ЦК України, а не рахунку.

Позивач стверджує, що за своєю правовою природою рахунок не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, тобто носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача-1 від обов`язку оплатити товар. До того ж, претензії, вимоги або повідомлення про наявність помилок в оформленні документів та наслідків, які були викликані такими помилками, позивачу не надходили. Також, наявність у відповідача-1 зобов`язання щодо проведення платежів за отриманий товар випливає безпосередньо зі змісту ч. 1 ст. 692 ЦК України та не ставиться в залежність від звернення до нього з окремою письмовою вимогою в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Таким чином, на думку позивача, відповідачем-1 не доведено факт неотримання рахунку та не надано підстав продовження строку оплати за товар в односторонньому порядку, без попередження позивача про вчинення таких дій. Просив позов задовольнити з урахуванням про зменшення позовних вимог.

Відзив на позов відповідач-2 суду не надав, своїм правом на захист не скористався.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

Згідно ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2020 року справу № 904/3286/20 надіслано на адресу Господарського суду Одеської області за територіальною підсудністю.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2020 року позовна заява вх.№2474/20 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Частиною 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За змістом ст. 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

19.08.2020 року ухвалою Господарського суду Одеської області позовну заяву (вх.№2474/20 від 14.08.2020р.) прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачам запропоновано у відповідності до вимог ст. 165 ГПК України надати суду відзив на позов.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Про судовий розгляд справи № 904/3286/20 сторони повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення ухвали суду від 19.08.2020р. позивачу 09.09.2020р. (вх. № 39897/20 від 15.09.2020р.), відповідачу-1 04.09.2020р. (вх. № 39547/20 від 14.09.2020р.).

Стосовно повідомлення відповідача-2 про розгляд справи, суд відзначає наступне.

Як свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за вх.№40631/20 від 21.09.2020р., ухвала суду від 19.08.2020 року повернута до суду без вручення, з відміткою на довідці УКРПОШТИ «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».

Відповідно до п. п. 1, 2 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, встановлені наступні нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Згідно з п. 4 ч. 6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" відомості про місцезнаходження юридичної особи містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідач-2 не повідомляв суд про зміну місцезнаходження, копія ухвали від 19.08.2020р. надсилалась судом за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві (яка співпадає із відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань).

З огляду на викладене, враховуючи термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку та її повернення до суду із відміткою поштового відділення «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», суд дійшов висновку, що відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України ухвала суду від 30.06.2020 вважається врученою відповідачу в день проставлення у поштовому відділенні штампу із відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».

Отже, судом дотримані вимоги процесуального закону щодо належного та своєчасного повідомлення учасників про розгляд даної справи.

Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін від учасників справи до суду не надходило.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, суд розглядає дану справу за наявними в ній матеріалами з врахуванням положень ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 ГПК України, якими передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи; неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

19.10.2020 року ухвалою Господарського суду Одеської області провадження по справі №904/3286/20 в частині позовних вимог щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Розквітне-Агро» та Приватного підприємства «Компанія Лінк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «З іноземними інвестиціями «Лідерпартс» суми основного боргу в розмірі 53004 грн. 13 коп. закрито.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення /виклику/ учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

19.10.2020 року судом було постановлено рішення в нарадчій кімнаті у відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, без його проголошення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

19.02.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "З іноземними інвестиціями «Лідерпартс» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Розквітне-Агро» (покупець, відповідач-1) укладено договір поставки № РА19/02/2019 (далі договір).

Згідно з п. 1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого (номенклатура, асортимент), марка, кількісні, якісні характеристики, код товару за УКТ ЗЕД, за державним класифікатором продукції та послуг зазначаються сторонами у Специфікаціях (Додатках) до договору, які є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і оплатити його в порядку та на умовах, передбачених договором.

За умовами п. 2.2. договору у Специфікаціях (Додатках) до договору зазначаються також такі відомості про товар: повне найменування товару; одиниця виміру товару; кількість кожного найменування товару; код товару згідно УКТ ЗЕД; ціна кожного найменування товару; загальна вартість товару; комплектність, фасування товару (за необхідності); порядок оплати та форма розрахунків; умови (місце) поставки товару; строк/термін поставки товару. За згодою сторін у Специфікаціях (Додатках) до договору можуть бути вказані також й інші відомості про товар або умови договору.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар на умовах, зазначених у Специфікаціях (Додатках) до договору. Умови поставки можуть бути визначені сторонами згідно Інкотермс-2010.

Відповідно до п. 3.2. договору строк/термін поставки товару визначається сторонами у Специфікаціях. Дострокова поставка товару постачальником можлива виключно за згодою сторін. Датою (моментом) поставки товару вважається дата отримання (прийому) покупцем товару і підписанням відповідних первинних документів покупцем (накладна та/або акт приймання-передачі товару), якщо інше не визначено сторонами у відповідній Специфікації.

За умовами п. 3.3. договору разом з товаром постачальник зобов`язаний надати покупцю такі оригінали документів, оформлених державною мовою та відповідно до вимог законодавства України: рахунок та/або рахунок-фактура (оригінал); видаткова накладна на відпуск товару (оригінал) та/або акт приймання-передачі товару; документи, надання яких обумовлено Специфікацією (Додатком) до договору. У випадку поставки товару (машин, механізмів, устаткування) підвищеної небезпеки постачальник додатково надає документи згідно з переліком.

Відповідно до п. 3.5. договору якщо зазначені у п. 3.3. договору документи складені з порушенням вимог чинного законодавства, встановлених для складання таких документів, якщо найменування та/або якісні та кількісні характеристики товару, зазначені в таких документах, не відповідають найменуванню та/або якісним і кількісним характеристикам поставленого товару, покупець зобов`язаний надіслати постачальнику повідомлення та/або претензію, та/або вимогу із зазначенням виявлених недоліків. Відповідне повідомлення та/або вимога, та/або претензія мають бути надіслані постачальнику покупцем не пізніше 5 банківських днів з моменту виявлення відповідних недоліків.

Згідно з п. 4.2. договору ціна кожного найменування товару, а також загальна вартість кожної партії товару вказується в Специфікаціях (Додатках) до договору та первинних документах на цей товар (накладна та/або акт приймання-передачі).

Відповідно до п. 4.6. договору порядок оплати та форма розрахунків вказуються сторонами у Специфікаціях. Додатково сторони погодили, що покупець має право відтермінувати сплату за товар у випадках, передбачених п. 4.7. договору, при цьому таке одностороннє відтермінування не буде вважатись порушенням умов договору.

Пунктом 4.7. договору передбачено, що підстави для покупця на відтермінування сплати за товар понад строк (термін), встановлений в Специфікаціях. У разі ненадання постачальником запитуваної інформації, обумовленої в п. 10.1.9. договору, покупець має право зупинити оплату товару до моменту надання запитуваної інформації.

Покупець зобов`язаний своєчасно здійснити оплату за якісний товар, поставлений згідно умов договору (п. 10.2. договору).

Згідно з п. 11.5. договору у разі порушення термінів оплати за поставлений товар за цим договором (за умови, що таку оплату встановлено на умовах відстрочення/відтермінування/розстрочення після фактичної поставки товару) постачальник має право нарахувати покупцеві пеню в розмірі 0,5% від суми неоплаченого товару за кожен день прострочення, але не більше розміру пені, встановленого законодавством України.

За умовами п. 13.1. договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками та діє по 31.12.2019, але не раніше повного виконання зобов`язань обома сторонами. Стосовно гарантійних зобов`язань постачальника (п. 7.1-7.5. договору) договір діє до кінця гарантійного строку (терміну гарантії).

У випадку, якщо жодна зі сторін за 20 календарних днів до закінчення строку дії чинного договору письмово не заявить про розірвання договору, останній вважається автоматично продовженим на кожний наступний рік на тих самих умовах (п. 13.2. договору).

Специфікацією № 650 від 07.03.2019р. та специфікацією № 2624 від 04.03.2019р. до договору сторони узгодили найменування товару, його кількість, ціну, вартість, умови поставки та оплати.

Згідно з п. 5.1. вказаної Специфікації покупець здійснює оплату в два етапи:

- передплата у розмірі 30% від вартості партії товару, яка підлягає поставці покупцю;

- остаточний розрахунок у розмірі 70% від вартості партії товару покупець перераховує за фактично поставлений товар на склад покупця протягом 10 робочих днів після підписання покупцем видаткової накладної та/або акту прийому-передачі товару і виконання постачальником своїх зобов`язань з поставки товару та п. 3.3. договору. Оплата за товар здійснюється у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника. У разі неотримання покупцем необхідних документів від постачальника, строк перерахування покупцем остаточного розрахунку за поставлений товар продовжується на час прострочення надання відповідних документів. У разі відсутності документів, вказаних у п. 3.3. договору, покупець має право не отримувати товар в місці поставки.

На виконання договору за видатковими накладними № 875 від 22.03.2019р. на суму 1768,80 грн., № 1077 від 22.03.2019р. на суму 87286,56 грн., № 1188 від 10.04.2019р. на суму 3496,80 грн., №1079 від 08.05.2019р. на суму 17151,58 грн. позивач поставив відповідачу-1 товар у межах специфікацій на загальну суму 109 703,74 грн, який отриманий останнім повністю.

Відповідно до накладної на повернення постачальнику № 4 від 29.07.2019р., відповідачем-1 повернуто товар на загальну суму 22152,00 грн.

У рахунок передоплати відповідачем-1 було сплачено позивачу 34547,61 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № від 21.03.2019р. та № від 21.03.2019р.

На час звернення позивача з позовом до суду відповідач-1 за отриманий товар повністю не розрахувався, несплачена ним сума становила 53004,13 грн., що й стало причиною виникнення спору.

Під час судового провадження у справі відповідач-1 сплатив на користь позивача у рахунок оплати отриманого товару 53004,13 грн. за платіжним дорученням № 1850 від 25.06.2020р.

Зазначена обставина стала підставою для зменшення позивачем, в порядку статті 46 Господарського процесуального кодексу України позову в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат до 4009,54 грн, що є його правом.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 за договором, 19.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «З іноземними інвестиціями «Лідерпартс» (кредитор, позивач) та Приватним підприємством «Компанія Лінк» (поручитель, відповідач-2) укладено договір поруки № РА190219-п (далі договір поруки).

Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Розквітне-Агро» (боржник, відповідач-1), що виникли з договору поставки від 19.02.2019 № РА19/02/2019 (основний договір), який укладено між кредитором та боржником.

За умовами п. 2.1. договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником власного зобов`язання в повному обсязі і відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником за основним договором.

Пунктом 2.2. договору поруки передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків тощо. При цьому, поручитель ознайомлений з умовами основного договору.

Згідно з п. 3.1. договору поруки поручитель зобов`язаний при порушенні боржником зобов`язання перед кредитором за основним договором, виконати за боржника зобов`язання у п`ятиденний строк з дня отримання вимоги від кредитора.

У зв`язку з невиконанням відповідачем-1 взятих на себе зобов`язань позивачем 10.02.2020 вручено відповідачу-2 вимогу за № 10/02-7 від 10.02.2020, в якій просив оплатити борг.

Відповідач-2 на звернення позивача не відреагував, виконання зобов`язань за основним договором не забезпечив, борг не сплатив.

На підставі п. 11.5. договору позивач нарахував та просить суд стягнути солідарно з відповідачів пеню у розмірі 167,47 грн.

Із посиланням на положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу за договором та просить суд стягнути з відповідачів 3% річних у розмірі 2070,5 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1771,32 грн. Нарахування здійснено за видатковими накладними № 875 від 22.03.2019р., № 1077 від 22.03.2019р., № 1188 від 10.04.2019р., № 1079 від 08.05.2019р., окремо.

Під час розгляду справи відповідачами доказів погашення заборгованості суду не надано.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов"язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов"язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов"язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов"язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За приписами ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

За ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За частиною першою статті 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Так, укладений між сторонами по справі договір поставки є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Отримання відповідачем поставленого товару є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору, а також чинного законодавства на підставі видаткових накладних.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки №РА19/02/2019 від 19.02.2019р. позивач поставив відповідачу товар згідно видаткових накладних.

При цьому, поставлений позивачем товар було отримано уповноваженою особою відповідача, про що свідчать підписи на приймальних видаткових накладних.

Виходячи з вищенаведеного та враховуючи положення договору, суд доходить до висновку про належне виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем по договору згідно вищевказаних накладних, що повністю узгоджується з умовами укладеного сторонами договору.

Враховуючи умови п. 5.1. Специфікацій, відповідач-1 повинен був здійснити оплату поставленого товару:

- за видатковою накладною № 875 від 22.03.2019 у строк до 05.04.2019р. включно;

- за видатковою накладною № 1077 від 22.03.2019 у строк до 05.04.2019 включно;

- за видатковою накладною № 1188 від 10.04.2019 у строк до 25.04.2019 включно;

- за видатковою накладною № 1079 від 08.05.2019 у строк до 25.05.2019 включно.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, заборгованість відповідача-1 перед позивачем за вказаними видатковими накладними сплачена, однак з порушенням встановленого строку.

Згідно з п. 11.5. договору у разі порушення термінів оплати за поставлений товар за цим договором (за умови, що таку оплату встановлено на умовах відстрочення/відтермінування/розстрочення після фактичної поставки товару) постачальник має право нарахувати покупцеві пеню в розмірі 0,5% від суми неоплаченого товару за кожен день прострочення, але не більше розміру пені, встановленого законодавством України.

За розрахунком суду, пеня за загальний період з 06.04.2019р. по 25.11.2019р. (враховуючи положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України) складає 167 грн. 98 коп.

Водночас, стягнення пені у розмірі 167 грн. 98 коп. призведе до виходу суду за межі позовних вимог, у зв`язку з чим суд вважає, що до стягнення підлягає пеня у розмірі 167 грн. 47 коп.

Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів 3% річних у розмірі 2070 грн. 75 коп., за загальний період з 30.04.2019р. по 24.06.2020р., та інфляційні втрати у розмірі 1771 грн. 32 коп., за загальний період з 01.09.2019 по 24.06.2020.

Зазначений розрахунок відповідачем-1 по суті не оспорюється, однак за результатом здійсненого судом перерахунку та в межах позовних вимог 3% річних, що підлягають стягненню, будуть фактично становити 2070,75 грн.

Заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати у загальній сумі 1771,32 грн. розраховані за загальний період з вересня 2019 року по червень 2020 року із заборгованості за вищевказаними видатковими накладними (з урахуванням часткових оплат).

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

За розрахунком суду, інфляційні втрати за загальний період з вересня 2019 по червень 2020 складають 1771 грн. 32 коп. та підлягають солідарному стягненню з відповідачів.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За встановлених обставин, відповідачі неналежним чином виконали свої договірні зобов`язання, чим порушили умови укладених із позивачем договорів та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів 167 грн. 47 коп. - пені, 2070 грн. 75 коп. - 3% річних, 1771 грн. 32 коп. - інфляційних втрат є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Доводи відповідача-1 про ненадання йому рахунків на оплату суд вважає безпідставними, оскільки при здійсненні попередньої оплати за товар згідно платіжних доручень відповідач-1 посилався на рахунки, які попередньо виставлялися для оплати і на який міститься посилання у видаткових накладних, що також підтверджує отримання цього рахунку.

Відповідач-1 не подав доказів повідомлення позивача про надання йому неповного пакету супровідних документів на товар (рахунок) і не встановлено строк для надання таких документів.

Крім того, суд наголошує, що рахунок на оплату товару є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, ненадання такого рахунку не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність рахунку у відповідача-1 не звільняє його від обов`язку сплатити обумовлені договором кошти і не виключає його відповідальність за порушення цього зобов`язання.

До того ж, відповідач-1 не подав доказів звернення до позивача з претензією, вимогою або повідомленням про наявність помилок в оформленні документів та наслідків, які були викликані такими помилками.

Усі підписані відповідачем-1 видаткові накладні та специфікації містять посилання на договір поставки від 19.02.2019 № РА19/02/2019, тобто отриманий товар був поставлений у відповідності до умов саме цього договору. Також, товар не був повернутий відповідачем-1, а в подальшому товар за видатковими накладними повністю оплачений останнім.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Таким чином, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «З іноземними інвестиціями «Лідерпартс» обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, та підлягають задоволенню на суму 4009,54 грн.

Позивач у позові та заяві просив також покласти на відповідача-1 судові витрати понесені ним у даній справі, до яких включає витрати на оплату судового збору у сумі 2102,00 грн.

За ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд встановив, що при подачі позову позивачем сплачено 2102,00 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №2855 від 10.06.2020р.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку враховуючи висновок суду про підставність позовних вимог та те, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідачів, суд вважає, що витрати, пов`язані з розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до п. 2 ч. 1, ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, за рахунок відповідачів як солідарних боржників.

Керуючись ст. 13, 76, 86, 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Розквітне-Агро» (вул. Центральна, № 2-Б, с. Розквіт, Березівський р-н, Одеська обл., 67324, ) та Приватного підприємства «Компанія Лінк» (пр. ім. Газети «Правда» (Слобожанський), № 35, м. Дніпро, 49000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «З іноземними інвестиціями «Лідерпартс» (вул. Жасминова, 3 27, смт. Слобожанське, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., 52000, ) суму пені в розмірі 167 (сто шістдесят сім) грн. 47 коп., суму 3% річних в розмірі 2070 (дві тисячі сімдесят) грн. 75 коп., суму інфляційних втрат в розмірі 1771 (одна тисяча сімсот сімдесят одна) грн. 32 коп. та судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Накази видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 19 жовтня 2020 р.

Суддя О.В. Цісельський