РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.10.2020Справа № 910/7878/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО"

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПІДРЯДНЕ СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ РЕМОНТНО-БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ №3 КИЇВЗЕЛЕНБУД"

про стягнення 47 879,15 грн.

без виклику представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПІДРЯДНЕ СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ РЕМОНТНО-БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ №3 КИЇВЗЕЛЕНБУД" про стягнення заборгованості у розмірі 47 879,15 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав своїх грошових зобов`язань за договором № 620111 від 01.07.1999, право вимоги за яким набув позивач відповідно до договору про відступлення права вимоги № 601-18 від 11.10.2018.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, вказаною ухвалою було встановлено строк відповідачу, який становить 15 днів з дня вручення даної ухвали, для подачі до суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву, а також усіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову (в тому числі доказів повного або часткового погашення боргу).

20.07.2020 до суду надійшла зустрічна позовна заява ТОВ "ПІДРЯДНЕ СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ РЕМОНТНО-БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ №3 КИЇВЗЕЛЕНБУД" до відповідача 1: КП ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" та відповідача 2: АТ «К.ЕНЕРГО» про визнання укладеного договору недійсним.

22.07.2020 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі з підстав спливу загального строку позовної давності.

31.07.2020 від позивача надійшло клопотання про передачу справи на розгляд до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство АТ «К.ЕНЕРГО». У даному клопотанні позивач просить передати матеріали справи №910/7878/20 за зустрічним позовом ТОВ "ПІДРЯДНЕ СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ РЕМОНТНО-БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ №3 КИЇВЗЕЛЕНБУД" до відповідача 1: КП ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" та відповідача 2: АТ «К.ЕНЕРГО» про визнання укладеного договору недійсним за виключною підсудністю до Господарського суду Донецької області для розгляду в межах справи №905/1965/19 про банкрутство АТ «К.ЕНЕРГО».

Суд не вбачає правових підстав для задоволення поданого позивачем клопотання, враховуючи наступне.

Згідно частин 2 та 3 статті 180 ГПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Враховуючи відсутність повноважень суду на передачу за виключною підсудністю до іншого суду матеріалів зустрічної позовної заяви окремо від інших матеріалів справи, які перебувають у цьому самому судовому провадженні (зокрема, окремо від первісного позову), клопотання позивача є безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а відтак не підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 зустрічну позовну заяву повернуто заявнику на підставі частини 6 статті 180 ГПК України.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Беручи до уваги запровадження карантину та особливого режиму роботи суду, зважаючи на період перебування судді Приходько І.В. у відпустці та на лікарняному, завершальний розгляд справи здійснювався 19.10.2020.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна енергопостачальна компанія "Київенерго" (подальша зміна найменування на ПАТ «Київенерго» та АТ «К.ЕНЕРГО» (енергопостачальна організація) та ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПІДРЯДНЕ СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ РЕМОНТНО-БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ №3 КИЇВЗЕЛЕНБУД" (абонент) 01.07.1999 уклали договір постачання теплової енергії у гарячій воді № 620111, за яким енергопостачальна організація зобов`язалась поставляти відповідачу теплову енергію у гарячій воді, а відповідач - оплачувати її вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (енергопостачальна організація) 11.10.2018 укладено договір про відступлення права вимоги № 601-18, за яким енергопостачальна організація відступила, а позивач набув права вимоги до відповідача за договором № 620111 від 01.07.1999 на суму 43000 грн.

Даний спір виник у зв`язку з тим, що відповідач не виконав своїх грошових зобов`язань за договором № 620111 від 01.07.1999, право вимоги за яким набув позивач відповідно до договору про відступлення права вимоги № 601-18 від 11.10.2018.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти позовних вимог та заявив про спив строку позовної давності, посилаючись на положення частини 4 статті 267 ЦК України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним укладеного позивачем та Публічним акціонерним товариством "Київенерго" договору про відступлення права вимоги № 601-18 від 11.10.2018 відповідач суду не надав, також не довів перед судом факт того, що договір є недійсним (нікчемним) у силу закону.

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини першої статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 517 Цивільного кодексу України встановлено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Пунктом 3.1.1 договору про відступлення права вимоги № 601-18 від 11.10.2018 встановлено, що сторони договору підтверджують, що на дату підписання додатку № 1 до цього договору за актами прийому-передачі кредитор передав позивачу оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а також інші документи та інформацію (але в будь-якому випадку без виключень та обмежень договори та будь-яка первинна документація, яка підтверджує стан розрахунків споживача із кредитором, електронні інформаційні реєстри, бази, розрахунки позовних вимог, що заявлені до стягнення із споживачів у судових спорах, рішення за результатами розгляду яких на дату укладення цього договору не прийняті, акти звіряння розрахунків).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач безпосередньо зазначає, що спірна заборгованість у сумі 43000 грн. утворилась внаслідок того, що відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію у період з листопада 2016 по квітень 2017 року.

З матеріалів справи так само вбачається, що спірна заборгованість виникла саме у період з листопада 2016 по квітень 2017 року, що окремо підтверджується довідками про стан розрахунків, обліковими картками за кожен окремий місяць. Остання облікова картка датовано квітнем 2017 року.

Пунктом 2 додатку № 4 до договору № 620111 від 01.07.1999 встановлено, що відповідач до початку розрахункового періоду сплачує вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

Відповідно до пункту 3 додатку № 4 до договору № 620111 від 01.07.1999 при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, ця кількість перевищення самостійно сплачується відповідачем не пізніше 28 числа поточного місяця.

Таким чином, судом встановлено, що граничні строки оплати відповідачем за поставлену теплову енергію у листопаді 2016 - 28.11.2016, у грудні 2016 - 28.12.2016, у січні 2017 - 28.01.2017, у лютому 2017 - 28.02.2017, у березні 2017 - 28.03.2017, у квітні 2017 - 28.04.2017.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували наявну заборгованість у розмірі 43000 грн. станом на момент передачі ПАТ «Київенерго» позивачеві права вимоги за договором № 601-18 від 11.10.2018, господарський суд приходить до висновку, що розмір такої заборгованості є доведеним та обґрунтованим.

Доказів оплати вказаної позивачем суми заборгованості відповідачем суду так само не надано.

В свою чергу, 22.07.2020 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заявив про спив строку позовної давності, посилаючись на положення частини 4 статті 267 ЦК України.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частин першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Отже, заміна первісного кредитора новим кредитором не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності - строку, у межах якого позивач міг звернутися з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором № № 620111 від 01.07.1999.

Таким чином, враховуючи вищезазначені приписи законодавства, позивач, як новий кредитор за договором про відступлення права вимоги № 601-18 від 11.10.2018, мав право на звернення до суду з вимогами до відповідача про стягнення заборгованості за договором № № 620111 від 01.07.1999 за поставлену теплову енергію у межах загального строку позовної давності, а саме:

- у листопаді 2016 - до 28.11.2019;

- у грудні 2016 - до 28.12.2019;

- у січні 2017 - до 28.01.2020;

- у лютому 2017 - до 28.02.2020;

- у березні 2017 - до 28.03.2020;

- у квітні 2017 - до 28.04.2020.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даною позовною заявою 01.06.2020 (відповідно до відбитку штемпеля поштового відділення на конверті), тобто з порушенням трирічного строку позовної давності.

Згідно частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 43000 грн. заборгованості за отриману у період листопад 2016 - квітень 2017 теплову енергію, у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача 3051,95 грн. - інфляційних втрат та 1827,21 грн. - 3% річних, нарахованих за період листопад 2018 - березень 2020.

Статтею 266 Цивільного кодексу України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Враховуючи пропуск строку позовної давності за основою вимогою, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3051,95 грн. - інфляційних втрат та 1827,21 грн. - 3% річних, нарахованих за період листопад 2018 - березень 2020 року, так само задоволенню не підлягають, оскільки є похідними в розумінні ст. 173 ГПК України та додатковими у розумінні ст. 266 ЦК України.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 19.10.2020.

Суддя І.В. Приходько