Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/302/20

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Юзьвак М.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

взяв участь прокурор Шпірук М.В., службове посвідчення №056909 , діє до 25.08.25р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Керівника Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Любарської селищної ради ( смт Любар, Житомирської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.В.К.Сервіс" (м.Житомир)

про визнання недійсним договору купівлі-продажу №10

Процесуальні дії по справі.

Відповідно до ухвали суду від 24.03.2020 року справа за позовом Керівника Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Любарської селищної до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.В.К.Сервіс" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №10 від 20.01.2020 та припинення зобов`язання за договором на майбутнє розглядалася за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ухвали суду від 07.07.20р. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті відповідно до п.3 ч.2 ст.185 ГПК України на 14.09.20р., про що учасники спору повідомлені належним чином.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Машевської О.П. в період з 14.09.2020 по 28.09.2020 розгляд справи 14.09.2020 року не відбувся.

Відповідно до ухвали суду від 02.10.20р. судове засідання призначено на 19.10.20р.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 19.10.20р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення про часткове задоволення позову.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Згідно з доводами позову Керівника Бердичівської місцевої прокуратури укладений між Відділом освіти, молоді та спорту Любарської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.В.К.Сервіс" договір купівлі-продажу №10 від 29.01.2020р. укладено з порушенням норм чинного законодавства, оскільки не дотримано вимог статей 669 ЦК України, статей 179, 180 ГК України, так як при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк її договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги щодо їх якості. Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається , встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Однак у п.2.2, п.3.1 оспорюваного договору, кількість та ціну товару, що є предметом договору, сторони спору погодили визначати у накладних. Загальна сума оспорюваного договору, як передбачено у п. 3.3, складає 72000,00грн , зазначених в накладних , якими оформляється прийом-передача товару, поставленого на його підставі. В порушення вищевикладених вимог Цивільного та Господарського кодексів, в тому числі, ч.3 ст. 180 щодо обов`язку сторін господарського суду погодити предмет, ціну та строк дії договору, в оспорюваному договорі купівлі-продажу №10 від 29.01.2020р. не визначено конкретне найменування та кількість продукції, що свідчить про те, що сторони не домовились у повному обсязі щодо такої істотної умови, як предмет договору. Оскільки згідно з ч.1 ст. 189 ГК України ціна у господарському договорі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, тощо) , сторони оспорюваного договору також не домовились щодо ще однієї істотної умови договору , а саме ціни за одиницю товару, а лише домовились про загальну суму товару. Відсутність домовленості щодо ціни за одиницю товару, доводить у позові прокурор, порушує принцип прозорості використання Відділом освіти, молоді та спорту Любарської селищної ради бюджетних коштів призначених для забезпечення харчування дітей в навчальних закладах, розташованих на території селищної ради, що може призвести до зловживань щодо їх економії та ефективності.

Окрім того, оспорюваний договір купівлі-продажу №10 від 29.01.2020р. укладено з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" , оскільки предмет закупівлі не визначено у відповідності до п. 1 розділу ІІ Порядку визначення предмету закупівлі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17.03.2016року № 454, предмет закупівлі товарів і послуг визначається замовником згідно з п.17 і 32 ч.1 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" та на основі національного класифікатора України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник", затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України" від 23.12.2015 № 1749. за показником четвертої цифри основного словника із зазначенням у дужках конкретної назви товару чи послуги.

Все вищевикладене дає підстави вважати оспорюваний договір купівлі-продажу №10 від 29.01.2020р. недійсним за правилом ч.1 ст. 203 та ст. 215 ЦК України.

Оскільки Відділом освіти, молоді та спорту Любарської селищної ради оспорюваний договір купівлі-продажу №10 від 29.01.2020р. укладено з порушенням вимог чинного законодавства, однак заходів щодо усунення цих порушень органом місцевого самоврядування не вжито , тому позов подано прокуратурою на підставі ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та в порядку, передбаченому ст. 53 ГПК України.

Відповідно до правової позиції Відділу освіти, молоді та спорту Любарської селищної ради по суті позову прокурора, останній позов не визнає, просить припинити провадження у справі в зв`язку з розірванням оспорюваного договору в добровільному порядку ( а.с. 51).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як встановлено судом, 29.01.2020 між Відділом освіти, молоді та спорту Любарської селищної ради (надалі - Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.В.К.Сервіс" (надалі - Продавець) укладено договір №10.

Згідно п. 1.1 договору продавець зобов`язується доставити та передати у власність товар у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість згідно умов даного договору.

Відповідно до п. 1.2 договору найменування товару, що є предметом договору, визначено, як - сир.

Загальна сума договору складає 72000,00 грн. (п. 3.3. договору).

Згідно розділу 4 договору покупець проводить оплату за товар після отримання товару у безготівковій формі.

Договір набуває чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2020 (п. 9.1. договору).

На підтвердження виконання договірних зобов`язань позивачем перераховано відповідачу грошові кошти в загальній сумі 9169,35 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с. 28).

Листом від 26.02.2020р. за вих. № 31-94-1229вих.20 Бердичівська місцева прокуратура повідомила Відділ освіти, молоді та спорту Любарської селищної ради про звернення з цим позовом до суду, оскільки вивченням питання стану додержання вимог законодавства при використанні бюджетних коштів встановлено, що при укладенні Договору купівлі-продажу №10 від 29.01.2020р. допущені порушення вимог законодавства , а тому договір підлягає визнанню недійсним ( а.с. 32-33).

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ст. 656 ЦК України).

Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Згідно з ст.ст. 179, 180 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Так, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у ст. 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому

цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Так, відповідно до п.п. 9, 18 та 32 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" замовниками є органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів.

Предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі).

Товари - продукція, об`єкти будь-якого виду та призначення, у тому числі сировина, вироби, устаткування, технології, предмети у твердому, рідкому і газоподібному стані, а також послуги, пов`язані з постачанням таких товарів, якщо вартість таких послуг не перевищує вартості самих товарів;

Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом.

Відповідно до абзацу 7 п. 1, п. 3 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (далі - Мінекономрозвитку), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №459, до одного із основних завдань Мінекономрозвитку віднесено забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері державних та публічних закупівель.

Згідно з п. 4 Положення Мінекономрозвитку України відповідно до покладених на нього завдань останнє формує та реалізовує державну політику у сфері державних закупівель, зокрема, розробляє та затверджує відповідні нормативно-правові акти та інше.

Отже, органом, уповноваженим державою розробляти та затверджувати відповідні нормативно-правові акти у сфері державних закупівель, є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

Саме цим уповноваженим органом розроблений "Єдиний закупівельний словник" ДК 021:2015 (надалі у тексті - Закупівельний словник ), затверджений наказом № 1749 від 23.12.2015, як національний класифікатор, призначений для стандартизації опису в договорах (контрактах) предмета державних закупівель, забезпечування більшої прозорості процедур закупівель товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, створювання ефективного конкурентного середовища у сфері державних закупівель, а також підтримування участі вітчизняних суб`єктів господарювання у торгах за межами України.

Саме Закупівельний словник установлює коди та назви продукції та послуг, що можуть бути предметом закупівель.

Як передбачено ч. 5 ст. 259 ГК України складовою частиною національної системи класифікації є національні класифікатори. Національні класифікатори та процедури їх розроблення затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку.

Відповідно п. 1 розділу II Порядку визначення предмету закупівлі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17.03.2016 № 454, предмет закупівлі товарів і послуг визначається замовником згідно з п. 17 і 32 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" та на основі національного класифікатора України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник", за показником четвертої цифри основного словника із зазначенням у дужках конкретної назви товару чи послуги.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України Про публічні закупівлі під час здійснення закупівлі товарів, вартість яких є меншою за 200 тисяч гривень, а робіт - менше ніж 1,5 мільйона гривень, замовники все одно повинні дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель, установлених цим Законом.

Під час здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, вартість яких є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники повинні дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель, установлених цим Законом, та можуть використовувати електронну систему закупівель з метою відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт для укладення договору.

У разі здійснення закупівель товарів, робіт і послуг без використання електронної системи закупівель, за умови, що вартість предмета закупівлі дорівнює або перевищує 50 тисяч гривень та є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому частини першої ст. 2 Закону, замовники обов`язково оприлюднюють звіт про укладені договори в системі електронних закупівель відповідно до статті 10 цього Закону.

Статтею 4 Закону передбачено обов`язок здійснення закупівель відповідно до річного плану. Річний план, додаток до річного плану та зміни до них безоплатно оприлюднюються на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель протягом п`яти днів з дня їх затвердження.

При цьому, указана норма не встановлює обмежень щодо закупівель до 200 тисяч грн. або вище, а тому поширюється на всі закупівлі, які планується вчинити у поточному році замовником.

У пунктах 3,4,6,7 форми річного плану закупівель, затвердженої наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22.03.2016 № 490 "Про затвердження форм документів у сфері публічних закупівель" зазначається: конкретна назва предмета закупівлі; коди та назви відповідних класифікаторів предмета закупівлі (за наявності); розмір бюджетного призначення за кошторисом або очікувана вартість предмета закупівлі; процедура закупівлі.

До прикладу предметом закупівлі може бути сир кисломолочний (творог) 9% . Код предмета закупівлі за класифікатором: ДК 021:20-5 Сирні продукти.

Або столовий сир ( код 15541000-2), свіжий сир (код 15542000-9), зернистий сир (код 15542100-0), м`який сир ( код 15542200-1), сир чеддер (15543200-8), тертий сир (15543300-9)

Однак Відділом освіти, молоді та спорту Любарської селищної ради при здійсненні закупівлі не визначено конкретний предмет закупівлі на підставі Національного класифікатора України "Єдиний закупівельний словник" ДК 021:2015.

Предмет закупівлі у договорі поставки №10 від 29.01.2020 визначено терміном "сир" .

Таким чином, укладення позивачем спірного договору на поставку продукції за відсутності визначеного конкретного предмета закупівлі є порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" , що не відповідає ч.1 ст. 203 ЦК України та має правовим наслідком застосування ч.1 ст. 215 ЦК України щодо підстав недійсності правочину.

В ході судового вирішення спору, Відділ освіти, молоді та спорту Любарської селищної ради та ТОВ "Т.В.К.СЕРВІС" розірвали оспорюваний договір поставки №10 від 29.01.2020 шляхом укладення угоди від 25.03.20р.

Оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору та повернення майна не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору ( п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України). Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 20.03.2019 у справі № 587/2110/16-ц).

Враховуючи вищенаведені норми законодавства та зважаючи на те, що прокурор підтримав позовні вимоги та наполягав на подальшому розгляді справи, судом розглянуто позов по суті.

Господарський суд вважає позов Виконувача обов`язків керівника Бердичівської місцевої прокуратури обґрунтованим та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про недійсність договору поставки №10 від 29.01.2020.

Однак за позовною вимогою "припинити зобов`язання за договором на майбутнє" суд закриває провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Кодексу.

Так, статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І відповідно до статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення ( аналогічна правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 20 .03.19 року у справі № 587/2110/16-ц).

Частина 2 статті 236 ЦК України є нормою матеріального права, яка врегульовує правові наслідки для сторін недійсного договору у майбутньому, тому їх встановлення додатково судовим рішенням не вимагається.

При цьому слід враховувати, що зобов`язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов`язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним.

Якщо господарське зобов`язання припиняється лише на майбутнє, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках і неможливості повернення одержаного за зобов`язанням у натурі правові наслідки такої недійсності визначаються відповідно до статті 216 ЦК України та частини другої статті 208 ГК України.

Згідно з частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За змістом частини 2 статті 208 Господарського кодексу України також передбачено, що у разі визнання недійсним зобов`язання кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

У ч. 2 статті 653 ЦК України також передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Згідно з ч. 4 цієї статті Кодексу сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

З врахуванням викладеного, провадження у справі в частині вимоги щодо припинення зобов`язання за договором №10 від 29.01.2020 на майбутнє підлягає закриттю.

Оцінивши за приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України наявні у справі докази у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вирішив позов задовольнити частково.

Щодо розподілу судового збору

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 231, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу №10 від 29.01.2019, укладений між Відділом освіти, молоді, та спорту Любарської селищної ради (ід. код 41865996) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.В.К.Сервіс" (ід. код 34586472) про закупівлю продуктів харчування "Сир" на суму 72000,00 грн.

3. Закрити провадження у справі в частині розгляду вимоги щодо припинення зобов`язання за договором купівлі-продажу №10 від 29.01.2019 на майбутнє.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.В.К.Сервіс" (13304, м. Житомир, проспект Незалежності, 91/1, ід. код 34586472) на користь Житомирської обласної прокуратури (10002, м. Житомир, вулиця Святослава Ріхтера, 11,ід. код 02909950, МОФ 820172, ДКСУ м. Київ, р/рахунок UA0011049) 2102,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 22.10.20

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам (рек.)

4 - Житомирська обласна прокуратура (у книзі нарочним)

5 - Бердичівська місцева прокуратура (простою)