ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" жовтня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1319/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловська Ю.М.

при секретарі судового засідання: Пелехатій А.О.

за участю представників:

від позивача: Стапінський В.О. (самопредставництво);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Дорінвест (68244, Одеська обл., Саратський р-н, с. Миколаївка-Новоросійська, вул. Молодіжна, 45);

про внесення змін у договір

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 13.05.2020 року позивач Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Дорінвест вх. ГСОО №1361/20, в якій просить суд викласти договір про внесення змін до договору оренди структурного підрозділу цілісного майнового комплексу державного підприємства „Саратський виноробний завод, розташованого за адресою: Одеська область, Саратський район, с. Миколаївка-Новоросійська укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (правонаступником якого є РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях), та Товариством з обмеженою відповідальністю „Дорінвест в редакції позивача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що шляхом укладення 16.07.2018 року договору про внесення змін до договору оренди підрозділу цілісного майнового комплексу Державного підприємства „Саратський виноробний завод від 18.06.2002 р. було встановлено обов`язковість перегляду орендної плати як виключну умову для його подовження на новий термін, однак, за твердженням позивача, відповідач до теперішнього часу не уклав договір про внесення змін, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Розглянувши матеріали вказаної позовної заяви, судом було встановлено, що вказана заява подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, в зв`язку з чим, ухвалою суду від 18.05.2020 року, за результатами розгляду матеріалів даної позовної заяви, в порядку ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення відповідних недоліків.

Так, на виконання вимог ухвали суду від 18.05.2020 року позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків та надано відповідні документи.

Ухвалою суду від 10.06.2020 року за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/1319/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 08.07.2020 року о 10:30 год.

08.07.2020 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю „Дорінвест надійшло клопотання (вх.ГСОО 17774/20) про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 08.07.2020 року клопотання відповідача вх. ГСОО№ 17774/20 від 08.07.2020р в частині відкладення підготовчого засідання задоволено та відкладено підготовче засідання по справі №916/1319/20 на "24" липня 2020 р. о 15:00.

20.07.2020 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю „Дорінвест надійшов відзив на позовну заяву (вх.№19081/20), відповідно до якого відповідач просив відмовити Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що п. 5.9 Договору (доповнений відповідно до Договору про внесення змін від 16.07.2018 року), відповідно до положень якого на ТОВ «Дорінвест» покладається обов`язок визначити вартість цілісного майнового комплексу за даними інвентаризації майна станом на 31.05.2018 року, при цьому вартість, яка буде визначена за результатами незалежної оцінки, є підставою для перерахунку орендної плати за Договором з 19.06.2018 року, суттєво погіршує та змінює істотні умови Договору.

При цьому, як зазначає відповідач, на момент підписання даних змін згода сторін на зміну істотних умов Договору не могла бути досягнута, оскільки вартість цілісного майнового комплексу за даними інвентаризації майна станом на 31.05.2018 року не була відома сторонам Договору.

Як зазначає відповідач, ТОВ «Дорінвест» здійснило незалежну оцінку ЦМК станом на 30.11.2018 року, але не погодилось на підписання змін до Договору, так як ці зміни суттєво погіршують становище його як орендаря.

При цьомуу відзиві на позовну заяву, відповідач просив суд розглянути справу без його присутності.

Ухвалою суду від 24.07.2020 року судом було відкладено підготовче засідання на 12.08.2020 року о 16:30 год; встановлені строки для подання до суду заяв по суті, а саме: для подання до суду відповіді на відзив до 31.07.2020 року, для подання до суду заперечень до 10.08.2020 року.

У судовому засіданні від 12.08.2020 року представник позивача зазначив, що ним надано усі докази, повідомлено про всі відомі обставини щодо справи та не має намір подавати відповідь на відзив, з огляду на що просив суд закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 12.08.2020 року підготовче провадження у даній справі, в порядку ст.185 Господарського процесуального кодексу України, було закрито та призначено розгляд справи по суті на 08.09.2020 року о 15:30 год.

У судовому засіданні від 08.09.2020 року, оскільки спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом було оголошено перерву до 07.10.2020 року о 14:30 год.

Відповідач про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду, які були отримані відповідачем про, що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про вручення судових відправлень. Враховуючи клопотання ТОВ „Дорінвест про розгляд справи без його участі, викладене у відзиві на позовну заяву (вх.№ГСОО 19081/20 від 20.07.2020 року) та приймаючи до уваги наявність позиції відповідача щодо суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача.

В судовому засіданні 07.10.2020 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 19.10.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши належність, допустимість доказів, суд встановив:

Як встановлено матеріалами справи, 18.06.2002 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (надалі - орендодавець) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорінвест» (надалі орендар) укладено договір оренди структурного підрозділу цілісного майнового комплексу державного підприємства «Саратський виноробний завод» (надалі Договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування структурний підрозділ цілісного майнового комплексу державного підприємства "Саратський виноробний завод", що знаходиться за адресою: Одеська область, Саратський район, с. Миколаївка-Новоросійська, вул.. Комсомольська, 45, склад і вартість якого визначено відповідно Доповнення від 28.02.2006 р. до акту оцінки від 29.03.2002 р., протоколу засідання комісії про результати інвентаризації, передавального балансу Підприємства, складеного станом на 31.01.2006 р., що затверджені наказом регіонального відділення ФДМУ по Одеській області від 28.02.2006 р. № 98/1, згідно аудиторського висновку від 02.02.2006 р., здійсненого аудиторською фірмою «Ідеал», та складає: первісна вартість основних засобів станом на 31.01.2006р.:758,6 тис.грн. балансова (залишкова) вартість основних засобів станом на 31.01.2006 р. 294, 4 тис. (в редакції Договору про внесення змін від 21.02.2013 року).

В наступному до Договору вносились зміни, зокрема Договором про внесення змін від 28.03.2006 року, сторонами було змінено п. 1.1, 3.1, 4.1, п.11.1, 14.1 та 14.3 Договору, доповнено п. 5.7, 5.8, додано розрахунок орендної плати за оренду структурного підрозділу цілісного майнового комплексу «Саратський виноробний завод» та акт прийому-передачі; Договором про внесення зміни від 29.12.2007 року внесено зміни у п.3.1, 5.8; додано розрахунок плати за оренду; Договором про внесення змін від 29.07.2008 року внесено зміни до п. 10.1 Договору; Договором про внесення змін від 21.02.2013 року внесено зміни до п.1.1 Договору; Договором про внесення змін від 12.12.2016 року внесено зміни до п.3.1 та додано розрахунок орендної плати та Договором про внесення змін від 16.07.2018 року доповнено п. 5.9 Договору та змінено п. 11.1 Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору, орендар вступає у строкове платне користування підприємством у термін, указаний в Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту приймання-передачі Підприємства.

Передача підприємства в оренду не тягне за собою виникнення у Орендаря права власності на це майно. Власником підприємства залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди. (п.2.1.-п. 2.2 Договору).

Згідно п.2.3 Договору, передача підприємства в оренду здійснюється за вартістю, визначеною в акті оцінки, складеного за Методикою, затвердженою Постановою КМУ.

За умовами п.3.1 Договору ( у редакції Договору про внесення змін від 12.12.2016 року), орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995р. №786 (зі змінами) із застосуванням ставки встановленої п.1 Постанови КМУ від 02.11.2016р, №783 і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку грудень 2015р. - 19 668,65 грн.

Відповідно до п. 3.2 Договору, орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом корегування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Положенням п. 3.4 Договору, визначено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї сторін в разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно п. 11.1 (в редакції Договору про внесення змін від 16.07.2018 року), термін дії Договору продовжено до 18.06.2028 року.

Умови Договору зберігають силу протягом всього терміну цього Договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище Орендаря, а в частиш зобов`язань Орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов`язань. Зміни і доповнення або розірвання цього Договору допускаються за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншій стороні. (п.11.2-11.3 Договору).

Відповідно до п. 11.6 Договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір підлягає продовженню на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього Договору.

До Договору додано розрахунок орендної плати структурного підрозділу цілісного майнового комплексу Державного підприємства «Саратський виноробний завод», за яким місячна орендна плата за базовий місяць оренди (травень 2002 року) становить 851, 40 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.06.2002р. був складений акт прийому-передачі в оренду майна структурного підрозділу цілісного майнового комплексу Державного підприємства «Саратський виноробний завод», розташованого за адресою: Одеська обл., Саратський район, с. Миколаївка-Новоросійська, у відповідності до якого, орендодавець передає, а Орендар приймає відповідно з умовами Договору оренди структурного підрозділу цілісного майнового комплексу державного підприємства Саратський виноробний завод від "18" червня 2002р., слідуюче майно: основні фонди по первісній балансовій вартості 468,9 тис. грн. та основні фонди по залишковій вартості 129,0 тис. грн

Як було зазначено вище, 16.07.2018 року між сторонами у справі було укладено Договір про внесення змін до Договору оренди від 18.06.2002 року, у відповідності до п.1 якого розділ 5 Договору оренди доповнено п. 5.9. наступного змісту: «З моменту підписання цих змін Орендар зобов`язується з урахуванням п.2.3 договору оренди від 18.06.2002р., визначити вартість ЦМК за даними інвентаризації майна станом на 31.05.2018р.. та на підставі балансу відобразити результати незалежної оцінки ЦМК згідно Методики оцінки об`єктів оренди, Порядку викупу орендарем оборотних матеріальних засобів та Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів, затвердженої Постановою КМУ від 10.08.1995р.№629 (із змінами та доповненнями). Вартість, яка буде визначена за результатами незалежної оцінки, є підставою для перерахунку орендної плати за договором від 12.09.2002р, з 19.06.2018року та обов`язкового внесення Сторонами відповідних змін до договору оренди від 18.06.2002р.»

У п.3 зазначеного Договору про внесення змін від 16.07.2018 року зазначено, що ці зміни діють з 19.06.2018 року та є невід`ємною та складовою частиною Договору оренди структурного підрозділу (філії) цілісного майнового комплексу державного підприємства «Саратський виноробний завод» від 18.06.2002 року, із змінами та доповненнями.

Як свідчать матеріали справи, згідно висновку про ринкову вартість об`єкту незалежної оцінки необоротних активів структурного підрозділу цілісного майнового комплексу ДП «Саратський виноробний завод», розташованого за адресою: Одеська обл., Саратський р-н, с. Миколаївка-Новоросійська, вул. Комсомольська, 45, здійсненого ТОВ «Оціночний стандарт», ринкова вартість об`єкта оцінки без урахування ПДВ становить 2 333 534 грн. (а.с.38-48).

Як зазначає позивач, у зв`язку із здійсненням орендарем нової оцінки станом на 30.11.2018 р, РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях було підготовлено новий розрахунок орендної плати (з урахуванням орендної ставки 17,5%) та відповідні зміни до договору оренди від 02.06.2002 року.

Відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995р. №786 (зі змінами та доповненнями), орендна ставка за використання цілісними майновими комплексами державних підприємств лікеро-горілчаної та виноробної промисловості становить 25% (додаток 1 до Методики).

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2016 №783 встановлено, що до 31 грудня 2019 орендні ставки визначені відповідно до додатка 1 до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції ії розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами та доповненнями), застосовуються у розмірі 70 відсотків встановленого обсягу до 31 грудня 2019 та відповідно з 01 січня 2020 року для розрахунку орендної плати за вищевказаним Договором необхідно застосовувати орендну ставку у розмірі 25%.

На підставі вищенаведеного, позивач підготовив та направив на підпис Орендарю договір про внесення змін до договору від 18.06.2002 р. та додатки до нього, а саме : Розрахунок плати за оренду майна , Акт прийому-передачі в оренду майна; Зміни до Акту оцінки вартості майна структурного підрозділу цілісного майнового комплексу державного підприємства „Саратський виноробний завод.

Однак, в порушення п. 5.9 Договору відповідач свої зобов`язання щодо здійснення орендної плати згідно нової незалежної оцінки та донарахування орендної плати з 19.06.2018 року не виконує та до цього часу не підписав примірники договору про внесення змін.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача 19.11.2019 року було направлено претензію за вх.№11-06-01657 (а.с. 37-38), однак останнім вона була залишена без виконання, що стало підставою звернення з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

В силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів кожного.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативними актами щодо окремих видів договорів. Згідно з частиною третьою статті 179 ГК України, укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. (частина перша статті 187 ГК України).

Отже, законодавцем регламентовано можливість застосування при укладенні господарських договорів як приписів, передбачених Господарським кодексом України, так особливостей укладення певних видів договорів, передбачених іншими нормативно-правовими актами.

Майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, зокрема, регулює Закон України «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно зі п.10 ч.1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Як встановлено судом, 18.06.2002 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (надалі - орендодавець) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорінвест» (надалі орендар) укладено договір оренди структурного підрозділу цілісного майнового комплексу державного підприємства «Саратський виноробний завод» (надалі Договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування структурний підрозділ цілісного майнового комплексу державного підприємства "Саратський виноробний завод", що знаходиться за адресою: Одеська область, Саратський район, с. Миколаївка-Новоросійська, вул.. Комсомольська, 45, склад і вартість якого визначено відповідно Доповнення від 28.02.2006 р. до акту оцінки від 29.03.2002 р., протоколу засідання комісії про результати інвентаризації, передавального балансу Підприємства, складеного станом на 31.01.2006 р., що затверджені наказом регіонального відділення ФДМУ по Одеській області від 28.02.2006 р. № 98/1, згідно аудиторського висновку від 02.02.2006 р., здійсненого аудиторською фірмою «Ідеал», та складає: первісна вартість основних засобів станом на 31.01.2006р.:758,6 тис.грн. балансова (залишкова) вартість основних засобів станом на 31.01.2006 р. 294, 4 тис. (в редакції Договору про внесення змін від 21.02.2013 року).

В подальшому, до вищезазначеного договору, сторонами неодноразово вносились зміни, зокрема Договором про внесення змін від 28.03.2006 року, сторони було змінено п. 1.1, 3.1, 4.1, п.11.1, 14.1 та 14.3 Договору, доповнено п. 5.7, 5.8, додано розрахунок орендної плати за оренду структурного підрозділу цілісного майнового комплексу «Саратський виноробний завод» та акт прийому-передачі; Договором про внесення зміни від 29.12.2007 року внесено зміни у п.3.1, 5.8; додано розрахунок плати за оренду; Договором про внесення змін від 29.07.2008 року внесено зміни до п. 10.1 Договору; Договором про внесення змін від 21.02.2013 року внесено зміни до п.1.1 Договору; Договором про внесення змін від 12.12.2016 року внесено зміни до п.3.1 та додано розрахунок орендної плати та Договором про внесення змін від 16.07.2018 року доповнено п. 5.9 Договору та змінено п. 11.1 Договору.

Як визначено у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», вартістю об`єкта оренди для цілей визначення стартової орендної плати є його балансова вартість станом на останнє число місяця, який передує даті визначення стартової орендної плати.

Відповідно ч.1 до ст. 284 Господарського кодексу України, істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відповідно до ч.7 ст. 8 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ринкова (оціночна) вартість об`єкта оренди визначається відповідно до Методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995р. №786 (зі змінами та доповненнями), орендна ставка за використання цілісними майновими комплексами державних підприємств лікеро-горілчаної та виноробної промисловості становить 25% (додаток 1 до Методики).

Як свідчать матеріали справи, згідно висновку від 11.02.2019 року про ринкову вартість об`єкту незалежної оцінки необоротних активів структурного підрозділу цілісного майнового комплексу ДП «Саратський виноробний завод», розташованого за адресою: Одеська обл., Саратський р-н, с. Миколаївка-Новоросійська, вул. Комсомольська, 45, здійсненого ТОВ «Оціночний стандарт», ринкова вартість об`єкта оцінки без урахування ПДВ становить 2 333 534 грн. (а.с.38-48).

Таким чином, враховуючи проведену оцінку станом на 30.11.2018 р, що є підставою для перерахування орендної плати за договором від 18.06.2002 року, РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях було підготовлено та направлено на підпис Орендарю договір про внесення змін до договору від 18.06.2002 р. та додатки до нього, а саме: розрахунок плати за оренду майна, акт прийому-передачі в оренду майна; зміни до Акту оцінки вартості майна структурного підрозділу цілісного майнового комплексу державного підприємства „Саратський виноробний завод, між тим зазначений примірник договору та додані до нього документи відповідач не підписав, відповідно не сплачує орендну плату згідно нової оцінки та не здійснив донарахування орендної лати з 19.06.2018 року.

За положеннями статті 654 ЦК України всі зміни та доповнення до договору вчиняються в такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені статтею 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним в частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку частини першої статті 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Так, за частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зміна умов договору (чи його розірвання) в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до пункту 2 частини першої статті 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.

Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до частини другої статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Натомість статтею 188 ГК України врегульовано порядок зміни розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини друга-четверта статті 188 ГК України).

Таким чином, підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом є обставини, наведені у частині другій статті 651 ЦК України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовною вимогою, якою просить суд викласти Договір про внесення змін до Договору оренди структурного підрозділу цілісного майнового комплексу державного підприємства «Саратський виноробний завод», розташованого за адресою: Одеська область, Саратський район, с. Миколаївка-Новоросійська в редакції позивача.

Водночас, ст. 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.

Зазначені приписи узгоджуються із процесуальними нормами статті 5 ГПК України за змістом якої здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Отже, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права.

Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до частини першої статті 162 Господарського процесуального кодексу України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками (подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Якщо предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, суд повинен відмовити у позові, незалежно від інших встановлених судом обставин. (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №922/1500/18).

Так, звертаючись до суду з відповідною позовною заявою, позивач обрав способом захисту своїх порушених прав шляхом викладення договору про внесення змін до Договору оренди структурного підрозділу цілісного майнового комплексу державного підприємства „Саратський виноробний завод, розташованого за адресою: Одеська область, Саратський район, с. Миколаївка-Новоросійська укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (правонаступником якого є РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях), та Товариством з обмеженою відповідальністю „Дорінвест в наведеній позивачем редакції.

Тоді як, виходячи із загальних засад господарського законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою прав і виконання обов`язків, в разі відмови відповідача від укладання Договору про внесення змін до Договору оренди структурного підрозділу цілісного майнового комплексу державного підприємства „Саратський виноробний завод, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання договору укладеним на умовах, визначених стороною.

При цьому суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає не тільки критерію неналежності, а і критерію ефективності, оскільки не містить вимоги, направленої на установлення або зміни господарських правовідносин.

Реалізуючи визначене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Однак, позивачем не доведено, яким чином у разі задоволення позовних вимог шляхом викладення в іншій редакції Договору про внесення змін буде відновлено його порушене право або охоронюваний законом інтерес, адже враховуючи певну встановлену законодавством процедуру проведення переговорної процедури, за відсутності згоди відповідача, використання такого способу захисту не призведе до зміни істотних умов договору оренди.

Оскільки обраний стороною предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19 жовтня 2020 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська