ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2020 року м.Дніпро Справа № 904/633/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Антоніка С.Г., Чус О.В.

при секретарі судового засідання Ковзикові В.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Авілова К.Є., ордер серії ВІ №1020578 від 21.09.2020 р., адвокат;

представник відповідача двічі не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений судом належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропромліт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2020 (повний текст складено та підписано 16.07.2020 суддя Мельниченко І.Ф.) у справі №904/633/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничої фірми "Ротормаш", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропромліт", смт. Слобожанське Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за договором підготовки виробництва в сумі 271 517,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Ротормаш» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення 80 000,00 грн., що складають суму неповернутої попередньої оплати за договором підготовки виробництва № 19/11 від 19.11.2018; 144 000,00 грн. - пені; 32 000,00 грн. - штрафу; 10 849,32 грн. - річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору підготовки виробництва № 19/11 від 19.11.2018.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2020 у справі №904/633/20 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропромліт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Ротормаш" 80 000,00 грн. попередньої оплати, 15 517,81 грн. 30% річних, 142 400,00 грн. пені, 32 000,00 грн. штрафу, 4 049,04 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що у відповідності до вимог пункту 3.1 Договору, позивач 28.12.2018 платіжним дорученням № 3451 здійснив попередню оплату в розмірі 80 000,00 грн - 50% від суми виставленого відповідачем рахунку-фактури № ДП-0000769 від 20.12.2018.

З урахуванням дати попередньої оплата 28.12.2018, строк виконання відповідачем зобов`язання, на виготовлення модельної оснастки, закінчився - 28.01.2019.

Проте, Виконавець в порушення своїх зобов`язань передбачених Договором у визначені строки не виконав роботи визначені договором.

На листи вимоги про повернення грошових коштів вих. № 458/1 від 25.07.2019 та вих. № 16 від 21.01.2020р., які отримані адресатом, відповідно, 09.08.2019р. та 22.01.2020р. відповідач відповіді не надав.

Зі змісту повідомлення від 21.01.20 (вих. № 16) вбачається, що позивачем заявлено про відмову позивача від Договору, зумовлену порушенням відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань.

Враховуючи положення пунтку 3.3 Договору та дату отримання відповідачем вимоги від 21.01.20 (вих. № 16) 09.08.2019 о 15:05 год., попередня оплата повинна бути повернута відповідачем у строк до 16.08.2019.

На підставі пункту 10.3 Договору позивач нарахував відповідачу 30% річних за загальний період прострочення з 19.08.2019 по 19.04.2020 у сумі 15 517,81 грн. Відповідно до здійсненого господарським судом перерахунку, розмір 30% річних є більшим, ніж заявлено позивачем. Пред`явлення вимог в меншому розмірі є правом позивача, а отже, річні в сумі 15 517, 81 грн., підлягають до примусового стягнення. Враховуючи викладене, суд першої інстанції розглянув вимоги про стягнення 30% річних в заявленому позивачем розмірі.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 10.2 договору позивач нарахував відповідачу пеню за період прострочення з 29.01.2019 по 27.07.2019 в сумі 144 000,00 грн.

Місцевим Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем, та встановлено, що розрахунок пені позивачем здійснено відповідно до умов договору та діючого законодавства.

Водночас відповідачем заявлено про застосування позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені.

Позивач звернувся з даним позовом до суду першої інстанції 31.01.2020, отже, позовні вимоги про стягнення пені у сумі 1 600,00 грн., що нарахована за прострочення яке мало місце 29.01.2019 заявлено із пропуском позовної давності, у зв`язку із чим вимога щодо її стягнення задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені визналися місцевим судом обґрунтованими в сумі 142 400,00 грн.

Господарським судом перевірено розрахунок штрафу та визнано вимоги позивача в частині стягнення штрафу визнаються судом обґрунтованими та підлягають до стягнення в сумі 32 000,00 грн.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропромліт" подало апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач посилається на те, що зазначене судове рішення є незаконним і необгрунтованим, судом першої інстанції неповно встановлені обставини, які мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права.

За доводами скарженика, рахунок-фактура не має жодного зв`язку із Договором та Специфікацією, його було виставлено на оплату оснастки іншої, ніж передбачено Договором та Специфікацією, а Позивач, відповідно, здійснив передплату за оснастку, яка була визначена не Договором чи Специфікацією, а Рахунком-фактурою. Отже, Позивач та Відповідач попри укладений Договір додатково шляхом виставлення Відповідачем Рахунку-фактури та здійснення Позивачем відповідної оплати уклали іншій договір на поставку іншої модельної оснастки, що наведена в Рахунку-фактурі.

Апелянт стверджує, що з боку Позивача жодних вимог щодо поставки модельних оснасток саме за Рахунком-фактурою не надходило, то будь-які порушення цих строків з боку Відповідача відсутні. Відповідно і обов`язок повернути отримані кошти у Відповідача також відсутній, тим більше що і вимог про повернення цих коштів саме за оплаченим Рахунком-фактурою від Позивача також не надходило. Слід також зауважити, що Рахунок-фактура було виставлено Позивачу на суму 160000 грн. 00 коп., а оплачено його Позивачем було лише частково на 80000 грн. 00 коп. Оплата залишку боргу не здійснена. Всі вказані обставини судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги.

За доводами скаржника, судом першої інстанції не взято до уваги, що згідно п. 1.1 Договору до робіт з технологічної підготовки виробництва ЛГПП в термінах Договору) входять 3 частини робіт: 1) проектування і розробка креслень на модельну оснастку, 2) виготовлення модельної оснастки; 3) виготовлення дослідної партії відливок. При цьому кожен з видів ТПП згідно п. 2.2 Договору повинен мати свою вартість, яка має бути погоджена між Позивачем та Відповідачем в відповідній специфікації (специфікація на модельну оснастку, із ціною, яка включає в себе вартість розробки конструкторської документації, та специфікація із вартістю дослідної партії відливок). Згідно п. 3.1 Договору Позивач повинен був оплатити 50% за всі ТПП, тобто не тільки 50% від вартості погодженої сторонами Договору в Специфікації модельної оснастки, але і від вартості дослідної партії відливок, і від вартості розробки конструкторської документації. Однак такі істотні умови Договору як вартість дослідної партії відливок і вартість розробки конструкторської документації сторонами до цього часу не погоджені. За таких умов визначений п. 4.1 Договора строк ТПП почнеться не раніше здійснення Позивачем передоплати за всі ТПП (як це прямо передбачено в п.п. 3.1 і 3.1.1 Договора), а не тільки за ту частину ТПП, яка становить виготовлення модельної оснастки. Про це свідчить і п. 4.2 Договору, який строк виходу партії відливок пов`язує із моментом отримання передплати за тим самим п.п. 3.1.1 Договору (тобто передплати за всі ТПП). Вказані обставини не були правильно встановлені судом першої інстанції. Отже, фактично Позивач недоплатив Відповідачу передплату в розмірі 50% за частину ТПП (ціна виготовлення партії відливок за п. 2.2 Договору та ціна конструкторської документації за п.п. 1.2 та 2.2 Договору).

Згідно п. 1.2 Договору найменування, ціна та кількість конструкторської документації повинні були погоджені Сторонами в специфікації.

Також, відповідач стверджужє, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що право на розірвання Договору (п. 12.2 Договору) та право вимагати повернення передплати (п. 3.3 та п. 12.2 Договору) виникає у Позивача виключно в разі порушення Відповідачем строків ТПП. Оскільки Позивач недоплатив Відповідачу передоплату та не погодив із Відповідачем креслення, то порушення строків ТПП з боку Відповідача відсутнє.

За доводами апелянта викладеними у поясненнях до відзиву на апеляційну скаргу, ніякої помилки в Рахунку не було. Позивачем та Відповідачем в період укладення Договору та виставлення Рахунку велися різноманітні переговори на різних рівнях (директорський, рівень власників бізнесу тощо). І саме наслідком цього було виникнення двох самостійних договірних відносин між Позивачем та Відповідачем: самостійні договірні відносини за Договором та самостійні договірні відносини, які випливають з Рахунку га його оплати Позивачем. Доказом одних договірних відносин є підписаний сторонами Договір (за яким сторони не погодили всі цінові характеристики і який в силу цього не призвів до жодних наслідків у вигляді оплат, виконання робіт тощо). Доказом інших договірних відносин с Рахунок та його часткова оплата Позивачем платіжним дорученням №3451 від 28.12.2018 року, в якому Позивач посилається саме на Рахунок, а не на Договір, і про яке Позивач в своєму відзиві чомусь не говорить жодного слова. Як і мовчить Позивач про те, що сам Рахунок жодним чином не посилається на Договір.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

У відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що:

- у Позивача було зобов`язання перерахувати Апелянту попередню оплату у розмірі 50 % на підставі рахунку Апелянта; тобто 50 % від суми. зазначеної у рахунку. Інших умов здійснення попередньої оплати Договором не передбачено;

- договором не передбачено, що Позивач повинен зробити 50% передплату від загальної вартості ТПП, яка відповідно до п. 2.2 Договору включає не лише вартість модельної оснастки, а й вартість дослідної партії відливок;

- умовами Договору передбачено, що дослідна партія відливок виготовляється та постачається Апелянтом за окремою Специфікацією. Специфікація на виготовлення дослідної партії Сторонами не укладалася, рахунок на її оплату Апелянт не направляв Позивачу, отже і зобов`язання з оплати в цій частині у Позивача не виникло;

- посилаючись п 4.1 Договору зазначає, що креслення були погоджені 04.12.2018р. та 11.12.2018р., а передплата здійснена 28.12.2018р. У зв`язку із цим перебіг строку ТПВ та виготовлення модельної оснастки починається з 29.12.2018р. та закінчується 28.01.2019.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2020 поновлено строк на апелянційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропромліт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2020 у справі №904/633/20. Зупинено дію оскаржуваного рішення. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 23.09.2020 на 12:20 год.

23.09.2020 розгляд апеляційної скарги відкладено на 12.10.2020 на 12:40 год.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про дату час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №580.

09.10.2020 представником відповідача надано клопотання про відкладення розгляду справи, у з`вязку з участю у іншо судовому засіданні.

Дослідивши вказане клопотання, колегія суддів вважає за необхідне ззалишити його без розгляду з огляду на наступне.

У судовому засіданні, за результатами розгляду клопотання представника відповідача щодо відкладення розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, враховуючи, що явка сторін ухвалою суду від 23.09.2020 обов`язковою не визнавалася; матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання; матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду справи, а участь учасника справи в іншому судовому виходячи зі змісту статей 202, 216 ГПК України не є підставою для відкладення розгляду справи.

Відповідного висновоку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16.09.2020 у справі №911/523/20

12.10.2020 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

19.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничої фірми "Ротормаш" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропромліт" (Виконавець) укладено договір підготовки виробництва № 19/11 (далі Договір).

19.11.2018 сторони погодили Специфікацію № 1 до договору, відповідно до якої, загальна сума даної Специфакації складає 160 000,00 грн.

На виконання умов договору позивачем 28.12.2018 було здійснено попередню оплату в розмірі 50% від суми виставленого відповідачем рахунку-фактури № ДП-0000769 від 20.12.2018, а саме на суму 80 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3451 від 28.12.2018, копія якого залучена до матеріалів справи (а.с. 16).

Сторонами було погоджено в електронному вигляді, згідно з пунктом 1.3 Договору, креслення відливки «Тяга РМ 139.00.008» - 04.12.2018 та креслення відливки «Шайба РМ 139.01.01.003» - 18.12.2018.

Враховуючи, що попередня оплата була перерахована позивачем 28.12.2018, строк виконання відповідачем зобов`язання, на виготовлення модельної оснастки, закінчився - 28.01.2019.

Проте, Виконавець в порушення своїх зобов`язань передбачених Договором у визначені строки не виконав роботи з виготовлення модельної оснастки.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Відповідно до абзацу 4 пункту 3.12. Постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму ВГСУ " Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача 80 000,00 грн. передплата , сплачена позивачем за умовами договору підготовки виробництва № 19/11 від 19.11.2018; 144 000,00 грн. - пені; 32 000,00 грн. - штрафу; 10 849,32 грн. - річних.

Правовідносини між сторонами виникли з укладеного між ними 19.11.2018 договоу підготовки виробництва № 19/11 (далі Договір).

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з пунктом 1.1 Договору Виконавець зобов`язується здійснити технологічну підготовку виробництва (ТПВ), яка включала в себе: проектування та розробку креслень на модельну оснастку, виготовлення модельної оснастки, виготовлення випробувальної партії відливок. Результатом робіт є розроблені креслення на модельну оснастку, модельна оснастка, випробування партії відливок.

Відповідно до пункту 1.2 Договору найменування, ціна та кількість конструкторської документації, модельної оснастки, випробувальної партії погоджується Сторонами в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору.

19.11.2018 сторони погодили Специфікацію № 1 до договору, відповідно до якої, загальна сума даної Специфакації складає 160 000,00грн з НДС.

В графі найменування викладена наступна інформація по позиціям (далі мовою оригіналу):

« 1. Модельная оснастка ВПФ «Тяга РМ 139.00.008» кількість 1 шт вартість 58 333,33 грн (без НДС

2. Модельная оснастка ФБО «Шайба РМ 139.01.01.003» кількісь 1 шт. вартість 75 000,00 грн (без НДС) (а.с. 14).

Відповідно до пункту 2.2 Договору вартість ТПВ складається із вартості модельної оснастки та вартості випробувальної партії відливок. Ціна модельної оснастки включає в себе вартість розробки конструкторської документації, виготовлення модельної оснастки та вказується у відповідній Специфікації до Договору. Вартість випробувальної партії відливок вказується у відповідній Специфікації до Договору.

Оплата здійснюється в розмірі: 50% - попередня оплата на підставі виставленого рахунку-фактури протягом 5 (п`яти) банківських днів; 50% - кінцевий розрахунок протягом 3х банківських днів після проведення Замовником перевірки якості випробувальної партії відливок та підписання Акту виконаних робіт, але не пізніше 30 робочих днів після передачі випробувальної партії відливок Замовнику (пункт 3.1 Договору).

20.12.2018р. позивачем виставлено рахунок № ДП-0000769 на загальну суму 160 000,00 грн з наступними найменуваннями товару (далі мовою оригіналу):

« 1. Модельная оснастка ВПФ «Тяга РМ 139.01.01.003» кількість 1 шт вартість 58 333,33 грн (без НДС)

2. Модельная оснастка ФБО «Шайба РМ 139.01.01.003» кількісь 1 шт. вартість 75 000,00 грн (без НДС) (а.с. 15).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів констатує, що в рахунку № ДП-0000769 позиція 1 « 1. Модельная оснастка ВПФ «Тяга РМ 139.01.01.003» відрізняється від аналогічної позиції 1 « 1. Модельная оснастка ВПФ «Тяга РМ 139.00.008» наведеній в специфікації цифровим кодом після опису « 1. Модельная оснастка ВПФ «Тяга РМ 139.».

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем не надано належних і допустимих в розумінні статті 76,77 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження його доводів, що виготовлення Модельная оснастка ВПФ «Тяга РМ 139.01.01.003» у кількості 1 шт вартісті 58 333,33 грн (без НДС) та Модельної оснастки ФБО «Шайба РМ 139.01.01.003» у кількості 1 шт. вартістю 75 000,00 грн мало відбуватися за іншими позадоговірними відносинами з позивачем.

З урахуванням того, що перша позиція - Модельная оснастка ВПФ «Тяга РМ 139.01.01.003», кількість позицій та загальна вартість наведена в рахунку № ДП-0000769 (а.с. 15) відповідає змісту специфікації Специфікацію № 1 (а.с. 14), колегія суддів приймає до уваги відповідні доводи позивача щодо технічної описки в назві Модельної оснастки ФБО «Шайба РМ 139, які викладено в специфікації № ДП-0000769.

Відповідні доводи апеляційної скарги, що рахунок фактура № ДП-0000769 не має жодного зв`язку із Договором та Специфікацією, його було виставлено на оплату оснастки іншої, ніж передбачено Договором та Специфікацією, а Позивач, відповідно здійснив передоплату за оснастку, яка взагалі не визначено не Договором чи Специфікацією, або Рахункомфактурою, Отже Позивач та Відповідач попри укладений Договір додатково, шлахом виставлення Відповідачем Рахунку-фактури та здійснення Позивачем відповідної оплати уклали інший договір на поставку іншої модельної оснастки, що наведена в Рахунку фактурі є надуманими і відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що оплата позивачем 80 000,00 грн. за платіжним дорученням № 3451 від 28.12.2018 (а.с. 16) відбулася саме на виконання умов пунтку 3.1 Договору в розмірі 50% від суми виставленого відповідачем рахунку-фактури № ДП-0000769 від 20.12.2018р. згідно специфікація № 1.

Відповідні твердження апелянта, що з боку Позивача жодних вимог щодо поставки модельних оснасток саме за Рахунком-фактурою не надходило, то будь-які порушення цих строків з боку Відповідача відсутні. Відповідно і обов`язок повернути отримані кошти у Відповідача також відсутній, тим більше що і вимог про повернення цих коштів саме за оплаченим Рахунком-фактурою від Позивача також не надходило., Рахунок-фактура було виставлено Позивачу на суму 160000 грн. 00 коп., а оплачено його Позивачем було лише частково на 80000 грн. 00 коп., оплата залишку боргу не здійснена, відхиляються, як необгрунтовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач мав оплати ще додатково 50 % від усіх ТПП (проектування і розробки креслень по модельному ряду, виготовлення модельної оснастки, виготовлення дослідних партій відливок, яка мали б окрему вартість, додатково погоджену сторонами не підтверджено належними і допустимими доказами, в зв`язку із чим відхиляються як необґрунтовані.

Вищевстановлені висновки спростовують твердження апелянта про те, що строк ТПП почнеться не раніше здійснення Позивачем передоплати за всі ТПП, а не тільки за ту частину ТПП, яка становить виготовлення модельної оснастки і Позивач недоплатив Відповідачу передоплату 50% за частину ТПП (ціна виготовлення партії відливок за п.2.2. Договору та ціна конструкторської документації за п.п.1.2 та 2.2. Договору, які відхиляються колегією судів як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги щодо непогодження Креслень спростовуються наявними в матеріалах справи Кресленнями (а.с. 20-21)з відповідними відмітками про погодження, в зв`язку із чим відхиляються як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Твердження апелянта про те, що найменування та кількість конструкторської документації не були погоджені сторонами відхиляються колегією суддів з огляду на наявність погодження креслень і відсутності будь-яких інших зауважень з боку відповідача щодо необхідності розробки додаткової технічної документації.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У зв`язку з тим, що відповідач не приступив до виконання підрядних робіт у строки обумовлені Договором, позивач надіслав на адресу відповідача 31.07.2019 лист-вимогу про повернення грошових коштів вих. № 458/1 від 25.07.2019, рекомендованою кореспонденцією № 832, що підтверджується квитанцією АТ "Укрпошта" та описом вкладення у цінний лист від 31.07.2019.

Вказаний лист-вимога була отримана відповідачем 09.08.2019, що підтверджується відомостями з сайту АТ «Укрпошта».

22.01.2020 позивачем повторно було направлено на адресу відповідача лист-вимогу вих. № 16 від 21.01.2020, яким останній, посилаючись на пункт 12.2 Договору, повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропромліт" про розірвання Договору в односторонньому порядку та просив повернути передоплату в розмірі 80 000,00 грн., а також сплатити штрафні санкції за порушення умов договору.

Це повідомлення надіслано відповідачу 22.01.2020 рекомендованою кореспонденцією №275, що підтверджується квитанцією АТ "Укрпошта" та описом вкладення у цінний лист від 22.01.2020.

Відповідач відповіді на листи-вимоги не надав.

Сторонами підписаний Акт звірки взаємних розрахунків станом на грудень 2019 на суму 80 000,00 грн.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно з пунктом 4.1 Договору строк ТПВ (проектування та розробка креслень на модельну оснастку), виготовлення модельної оснастки 30 (тридцять) календарних днів з моменту отримання попередньої оплати відповідно до п. 3.1 Договору та узгодження креслень, якщо Сторони не домовились про інше. Про закінчення проведення ТПВ, Виконавець направляє Замовнику письмове повідомлення.

Матеріали справи не містять жодних доказів виконання відповідачем робіт за Договором.

Пунктом 12.2 Договору передбачено, що у разі не виконання робіт в строк, вказаний в п.п. 4.1, 4.2 Договору, Замовник має право в односторонньому порядку відмовитися від виконання зобов`язань та розірвати договір шляхом направлення письмового повідомлення Виконавцю, а Виконавець зобов`язується повернути передоплату отриману за непоставлену продукцію протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання письмової вимоги Замовника. В даному випадку Договір вважається розірваним з моменту направлення письмової вимоги Замовника.

Частина 4 статті 849 Цивільного кодексу України містить аналогічну правову норму, згідно якої, замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Крім того, згідно частини 3 статті 612 Цивільного кодексу України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Таким чином, замовнику законом надано право відмовитись в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і визначене цією нормою право не може бути обмежене. Одностороння відмова від договору тягне за собою припинення зобов`язань його сторін.

В матеріалах справи наявне повідомлення від 21.01.20 (вих. № 16) адресоване відповідачу, про відмову позивача від Договору, зумовлену порушенням відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань.

У відповідності до пункту 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Пунктом 3.3 Договору сторони погодили, що попередня оплата, за якою протягом визначеного терміном цим договором не виконані роботи, підлягає поверненню Замовнику протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання письмової вимоги Замовника.

Дану вимогу надіслано відповідачу 31.07.2019 рекомендованою кореспонденцією №832, що підтверджується квитанцією АТ "Укрпошта" та описом вкладення у цінний лист від 31.07.2019.

Інформація з офіційного сайту АТ "Укрпошта" в мережі Інтернет свідчить про те, що поштове відправлення № 832 вручено відповідачу 09.08.2019 о 15:05 год.

З урахуванням вищевикладеного, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що попередня оплата повинна бути повернута відповідачем у строк до 16.08.2019.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказів повернення попередньої оплати в строки визначені в договорі відповідач не надав.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, в межах доводів апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги позивача щодо примусового стягнення попередньої оплати в сумі 80 000,00 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 4 статті 269 Господарського процесуального права, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом апеляційної інстанції при перегляді рішення суду першої інстанції не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, неправильного тлумачення закону, застосування закону, який не підлягав би застосуванню або незастосування закону, який підлягав би застосуванню, в зв`язку із чим, висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог по стягенню 15 517,81 грн. 30% річних, 142 400,00 грн. пені та 32 000,00 грн. штрафу, визнаються колегією суддів обґрунтованими і законними.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування, а апеляційну скаргу залишає без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 6 109,15 грн. (а.с.184) покладаються особу, що подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропромліт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2020 у справі №904/633/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2020 у справі №904/633/20 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 6 109,15 грн. покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропромліт" (52002, Дніпропетровська оласть, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Виробнича,13, ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному в порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.10.2020

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Чус