УХВАЛА

20 жовтня 2020 року

м. Київ

Справа № 904/4137/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Студенця В.І., Малашенкової Т.М.

за участю секретаря судового засідання - Черненка О. В.,

за участю представників:

Позивача: Міненко В.М.

Відповідача: Дороніна О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.08.2020 (головуючий - Верхогляд Т.А. судді Вечірко І.О., Парусніков Ю.Б.)

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2019 року (суддя Ліпинський О.В.)

у справі № 904/4137/19

за позовом Дочірньої компанії "ГАЗ УКРАЇНИ" Національної акціонерної компанії "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ"

про стягнення заборгованості у розмірі 3 097 118,37грн,-

1. У зв`язку з перебуванням судді Берднік І.С. на лікарняному склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 19.10.2020, який наявний в матеріалах справи.

ВСТАНОВИВ:

2. Дочірня компанія "ГАЗ УКРАЇНИ" Національної акціонерної компанії "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - ДК "ГАЗ УКРАЇНИ" НАК"НАФТОГАЗ УКРАЇНИ") звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" (далі - АТ ?ОГС"ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ") про стягнення 3 097 118,37грн, з яких: 571 984,42 грн - 3 % річних, інфляційні втрат - 2 525 133,95 грн.

3. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки природного газу №06/09-21 від 30.01.2009, щодо своєчасної оплати за поставлений природний газ. Також, позивач зазначає, що судовим рішенням у іншій справі з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по оплаті отриманого природного газу. В наступному судом прийнято рішення про розстрочку виконання судового рішення. Разом з цим, позивач вважає, що розстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного грошового зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

4. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2019, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 12.08.2020, позов задоволено частково. Стягнуто з АТ "ОГС "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" на користь ДК "ГАЗ УКРАЇНИ" НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" 570 393,35 грн 3% річних, 2 525 133,95 грн інфляційних втрат, 46 432,91 грн витрат зі сплати судового з бору. В решті позову відмовлено.

5. Судові рішення мотивовано тим, що:

- відповідачем допущено порушення строків оплати отриманого за договором природного газу, а тому наявні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

- судами зазначено, що розстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного грошового зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

- разом з цим, позивачем неправильно розраховано розмір 3 % річних, оскільки не враховано частину оплати виконаної відповідачем саме 30.07.2019, 28.08.2019 та 25.09.2019 року, внаслідок чого невірно визначено суму основного боргу з якої здійснено розрахунок, а тому, суд виконавши вірний розрахунок 3 % річних, позов задовольнив частково та стягнув з відповідача на користь позивача " 570 393,35 грн 3% річних, 2 525 133,95 грн інфляційних втрат.

6. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, АТ "ОГС "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняті у справі судові рішення та прийняти нове рішення про відмову у позові

7. Скаржник, посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, зазначає про те, що судами попередніх інстанцій невірно застосовано положення ст. 625 Цивільного кодексу України та Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію?, оскільки вказані норми застосовано без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 25.10.2019 у справі № 920/115/18.

8. Від відповідача до суду касаційної інстанції надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач, посилаючись на безпідставність доводів та вимог викладених у касаційній скарзі, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

9. Розглянувши доводи та аргументи касаційної скарги разом з матеріалами справи, заслухавши пояснення представників сторін, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою з таких підстав.

10. Відповідно до ст. 287 ГПК України (тут і далі - в редакції від 08.02.2020, чинній на дату подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

11. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

12. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

13. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

14. Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Подібні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 904/1145/19, від 04.06.2020 у справі № 904/1923/19.

15. Як вказувалось предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача 571 984,42 грн - 3 % річних, інфляційних втрат - 2 525 133,95 грн, зважаючи на несвоєчасну оплату за отриманий природний газ за договором поставки №06/09-21 від 30.01.2009.

16. Як встановлено судами, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки природного газу №06/09-21 від 30.01.2009, за яким позивач зобов`язався поставити природний газ, а відповідач прийняти його та оплатити.

17. Згідно пункту 3.5 договору кількість газу, поставленого покупцю, закріплюється щомісячними актами приймання-передачі газу, які підписуються постачальником і покупцем. Не пізніше 5 числа місяця наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов`язується надати постачальнику два примірники акту приймання-передачі газу, підписаних та скріплених печаткою покупця, в яких зазначаються фактичні обсяги переданого газу, його фактична ціна та вартість. Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків.

18. Відповідно до вимог п. 6.1. Договору оплата за газ проводиться Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% попередньої оплати вартості обсягів газу, запланованих для поставки, за 5 банківських днів до початку місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу.

19. Протягом січня, вересня-грудня 2009 року та січня 2010 року відповідачу було поставлено природний газ на загальну суму 124 439 422, 45 грн.

20. Відповідач зобов`язання з оплати поставленого газу виконав частково, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

21. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2011у справі № 29/5005/16170/2011 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 28 379 669,39 грн основної заборгованості, 8 152 511,43 грн інфляційних втрат, 1 872 680,19 грн 3% річних, 8 101,35 грн державного мита, 89,14 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині стягнення 30 384 490, 67 грн провадження у справі припинено. В решті позовних вимог відмовлено.

22. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.03.2012 рішення Господарського суду Дніпропетровської області змінено, стягнуто з відповідача на користь позивача 28 379 669, 39 грн основної заборгованості, 8 152 511, 43 грн інфляційних втрат, 1 872 680, 19 грн 3% річних, 8 101, 35 грн державного мита, 89, 14 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині стягнення 74 033 823, 38 грн боргу провадження у справі припинено. В решті позовних вимог відмовлено.

23. Постановою Вищого господарського суду України від 06.06.2012 року постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.03.2012 року у справі №29/5005/16170/2011 в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені скасовано. В цій частині прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 2 340 419,75 грн пені. В іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду залишено без змін.

24. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2012 відстрочено виконання рішення суду від 27.12.2011 та постанови Вищого господарського суду України від 06.06.2012 терміном до 06.08.2013.

25. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.10.2012, з урахуванням внесених виправлень (ухвала від 08.11.2012), надано розстрочку виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2011 та постанови Вищого господарського суду України від 06.06.2012 про стягнення з відповідача на користь позивача 40 753 471,25 грн протягом 10 років шляхом сплати щомісячних платежів рівними частками у сумі 339 612,25 грн починаючи з 10 жовтня 2012 року по 10 жовтня 2022 року.

26. Постановою суду касаційної інстанції від 29.01.2013 року, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.10.2012 року у справі №29/5005/16170/2011 - залишено без змін.

27. Постановою Верховного Суду України від 12.03.2013 скасовано постанову Вищого господарського суду України від 06.06.2012 у справі № 29/5005/16170/2011, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

28. Постановою Вищого господарського суду України від 17.04.2013 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.03.2012 у справі №29/5005/16170/2011 залишено без змін.

29. Звертаючись з позовом позивач зазначає, що судове рішення у справі № 29/5005/16170/2011 фактично не виконано, при цьому, розстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного грошового зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. Зважаючи на зазначене позивачем нараховано відповідачу 3 % річних у розмірі 571 984,42 грн за період з 11.09.2016 по 10.09.2019 та інфляційних втрат - 2 525 133,95 грн за період з вересня 2016 по травень 2019.

30. Згідно із статтями 173, 175 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

31. Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

32. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

33. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини першої статті 193 Господарського кодексу України.

34. Згідно із частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

35. Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

36. Приписами статті 604 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

37. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

38. Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

39. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

40. При цьому згідно з частиною 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

41. Звертаючись з касаційною скаргою та обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень у справі, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник посилався на те, що судами в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норми права, ст. 625 Цивільного кодексу України та Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію? без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у від 25.10.2019 у справі № 920/115/18.

42. Водночас у постанові Верховного Суду від 25.10.2019 у справі № 920/115/18 суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду про відсутність підстав для застосування до відповідача відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання та нарахування відповідачу в період з лютого 2015 року по січень 2018 року інфляційних втрат та 3% річних на суму основного боргу з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини виконання відповідачем договірних зобов`язань з розрахунку за поставлений природний газ на змінених умовах щодо строку виконання грошового зобов`язання, які сторонами спору погоджено шляхом укладення мирової угоди на стадії виконання рішення суду про стягнення заборгованості за поставлений позивачем природний газ.

43. Отже, колегія суддів відхиляє помилкові доводи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій застосували ст. 625 Цивільного кодексу України та Закон України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію? без урахування висновку щодо застосування вказаних норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.10.2019 у справі № 920/115/18, оскільки у даній справі та у справі, на яку посилається скаржник, суди дійшли відповідних висновків не у зв`язку з неоднаковим застосування ст. 625 Цивільного кодексу України та Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію?, а у зв`язку з наявністю різних обставин у вказаних справах, що формують зміст правовідносин, та їх різної оцінки судами у кожному конкретному випадку в межах своїх дискреційних повноважень.

44. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена п. 1 ч. 2 статті 287 ГПК України, не отримала свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-яких інших підстав касаційного оскарження позивачем не зазначено у поданій касаційній скарзі, колегія суддів на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "ОГС "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.08.2020 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2019 у справі № 904/4137/19.

45. У касаційній скарзі скаржник зазначає про порушення апеляційним судом норм процесуального права, а саме зазначає про неналежний аналіз доказів у справі, що призвело до неправильного застосування норм права.

46. Водночас, пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

47. Таким чином, недослідження судом зібраних у справі доказів саме по собі не може бути підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд, а лише у сукупності з висновком про обґрунтованість підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

48. При цьому, з огляду на відсутність висновку про обґрунтованість підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, на яку послався скаржник в касаційній скарзі, доводи щодо недослідження зібраних у справі доказів не можуть бути підставою для зміни чи скасування прийнятого у справі судового рішення.

49. У зв`язку з тим, що касаційне провадження у справі закривається, судові витрати в даній справі з урахуванням вимог статей 129, 130 Господарського процесуального кодексу України розподілу не підлягають. Адже за змістом зазначених норм покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (причому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження).

Керуючись ст.ст. 129, 233, 296, 300, 301, 308, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.08.2020 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2019 року у справі № 904/4137/19 відкрите на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. А. Кролевець

Судді В.І. Студенець

Т.М. Малашенкова