ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2020м. ДніпроСправа № 904/4215/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Кармазіної Л.П., розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту "ДНІПРОАГРОПРОЕКТ", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 134 457,28 грн. за договором про постачання теплової енергії № 040037 від 15.10.2006

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту "ДНІПРОАГРОПРОЕКТ" про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії № 040037 від 15.10.2006 у розмірі 134 457,28 грн., з яких: 133 782,61 грн. - основного боргу; 662,76 грн. - 3 % річних; 1,81 грн. - інфляційних втрат; 10,10 грн. - пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про постачання теплової енергії № 040037 від 15.10.2006, в частині повної та своєчасної оплати спожитої теплової енергії за період з грудня 2019 по квітень 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2020, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними у справі матеріалами.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням (а.с.111), правом на подання відзиву відзив на позов не скористався.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який вирішує спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У зв`язку із перебуванням судді Кармазіної Л.П. на лікарняному в період з 29.09.2020 по 23.10.2020, рішення у даній справі прийнято 26.10.2020, з урахуванням розумності строків розгляду справи.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з укладенням договору, умов, строку надання послуг та строків оплати за спожиту теплову енергію, встановлення факту невиконання відповідачем договору в частині повної та своєчасної оплати спожитої теплової енергії.

З матеріалів справи вбачається, що 15.10.2006 між Міським комунальним підприємством "Дніпровські міські теплові мережі" (енергопостачальна організація) та Державно-кооперативним проектно-вишукувальним інститутом "ДНІПРОАГРОПРОЕКТ" (споживач відповідач) укладено договір про постачання теплової енергії № 040037.

Відповідно до п. 1.1. договору, за цим договором енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону (175 діб);

- гаряче водопостачання - протягом 350 діб;

- технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою;

- кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчим органом відповідної місцевої ради, виходячи з кліматичних умов (п. 2.2 договору).

Пунктом 3.2.2 договору на споживача теплової енергії покладено наступні обов`язки: виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені цим договором; на кінець опалювального сезону проводити звіряння розрахунків з енергопостачальною організацією.

Згідно правил користування тепловою енергією споживач зобов`язаний встановити прилади обліку теплової енергії. Облік споживання теплової енергії здійснюється за показниками приладів обліку, встановлених на вводах на опалення і ГВП по пр. Кірова, 28-а (пункти 5.1, 5.2 договору).

Відповідно до пункту 5.5 договору споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає до енергопостачальної організації у письмовій формі звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни до 20 числа поточного місяця.

Тарифи на теплову енергію, що споживається згідно з цим договором, установлюються Дніпропетровською міською радою народних депутатів, і для розрахунків за цим договором складає: теплова енергія - 1 Гкал 85,00 грн. (пункти 6.1, 6.2 договору).

За умовами пункту 7.1 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів, або, за згодою сторін будь-яким іншим шляхом, не забороненим чинним законодавством України.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в 2-х примірниках) на відпуск-отримання теплової енергії по формі додатку 4.

У відповідності до умов пункту 7.3 договору споживач зобов`язаний не пізніше ніж за 5 днів до початку розрахункового періоду сплачувати енергопостачальній організації вартість теплової енергії згідно з її кількістю, передбаченою у додатку 1 до цього договору, по власним платіжним дорученням з указанням періоду, за який він сплачує.

Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію згідно з пунктом 7.4 договору проводиться споживачем в продовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов`язана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця слідую чого за розрахунковим. У випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15 жовтня 2009 року (пункт 11.1 договору).

Відповідно до пункту 11.4 договору даний договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Матеріали справи не містять доказів припинення договору або визнання його недійсним у встановленому законом порядку.

Отже, даний договір є дійсним та обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.07.2016р. №28/12 "Про надання дозволу на передачу з балансу КП "Дніпропетровські міські теплові мережі" на баланс КП "Теплоенерго" об`єктів і мереж теплопостачання" та акту приймання-передачі об`єктів і мереж теплопостачання, КП "Теплоенерго" отримало на свій баланс засоби теплопостачання.

У зв`язку з неможливістю подальшого виконання обов`язків з теплопостачання об`єктів за договором №040037 від 15.10.2006р. Комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" і фактичним переданням функцій з теплопостачання до Комунального підприємства "Теплоенерго" повідомленням №2555/783 від 05.10.2016р. позивач звернувся до відповідача із пропозицією щодо укладення додаткової угоди до договору. Разом з повідомленням на адресу відповідача направлено 3 примірники додаткової угоди. Повідомлення отримано відповідачем 06.10.2018р. за вх.№184/1/01-10. Однак на час звернення до суду тристороння додаткова угода до договору не підписана відповідачем і на адресу позивача не повернута.

Тож, враховуючи відсутність заперечень щодо змісту даної додаткової угоди з боку відповідача, Господарський суд Дніпропетровської області в рішенні від 30.10.2018р. у справі №904/2641/18 визнав дану додаткову угоду погодженою.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2018р. у справі №904/2641/18 набрало законної сили 22.11.2018р.

Згідно з приписом ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, під час розгляду даної справи не підлягають доказуванню обставини погодження відповідачем додаткової угоди до договору, підписаної Міським комунальним підприємством "Дніпровські міські теплові мережі", як енергопостачальною організацією, та позивачем, як новою енергопостачальною організацією, про передання енергопостачальною організацією новій енергопостачальній організації прав і обов`язків за основним договором (договір про постачання теплової енергії №040037 від 15.10.2016р.).

У матеріалах справи міститься примірник вказаної додаткової угоди до договору, підписаний Міським комунальним підприємством "Дніпровські міські теплові мережі" та Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпровської міської ради.

Умовами пунктів 1.1.4, 1.1.5 даної додаткової угоди передбачено перехід прав, зобов`язань та відповідальності за основним договором до нової енергопостачальної організації в тому обсязі, в якому вони належали енергопостачальній організації до набрання чинності цією угодою, та до споживача перед новою енергопостачальною організацією в тому обсязі, в якому вони належали споживачу до набрання чинності цією угодою.

Згідно із частиною першою статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Приписами ст. 513 цього Кодексу встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, виходячи зі змісту вищенаведених положень Цивільного кодексу України та умов додаткової угоди від 01.10.2016р. до договору, позивач набув прав, обов`язків та відповідальності енергопостачальної організації за договором про постачання теплової енергії №040037 від 15.10.2016р.

На виконання умов договору, позивач у період з грудня 2019 року по квітень 2020року поставив відповідачу теплову енергії на загальну суму 133 782,61 грн.

На підтвердження зазначеного факту позивачем суду надано наступні документи:

1) підписані сторонами акти прийому-передачі теплової енергії №040037:

- від 31.12.2019р. за грудень 2019р. на суму 46 255,29 грн.;

- від 31.01.2020р. за січень 2020р. на суму 44 154,96 грн.;

- від 29.02.2020р. за лютий 2020р. на суму 40 863,41грн.

2) підписаний позивачем в односторонньому порядку акт прийому-передачі теплової енергії №040037 від 30.04.2020р. за квітень 2020р. на суму 2508,95 грн.

На оплату поставленої теплової енергії в період з грудня 2019 року по квітень 2020року позивач виставив відповідачу рахунки, копії яких наявні в матеріалах справи.

Матеріали справи не містять доказів незгоди відповідача із обсягами поставленої йому теплової енергії у квітні 2020 року, вартість яких включена до акту прийому-передачі теплової енергії і рахунку за відповідний місяць.

Отримання відповідачем вказаних вище актів із рахунками на оплату підтверджується наявними у матеріалах справи реєстрами отримання рахунків нарахувань та актів виконаних робіт споживачами теплової енергії.

При цьому, у відповідності до умов договору підставою для здійснення оплати за відпущену теплову енергію є саме рахунок енергопостачальної організації.

З огляду на положення спірного договору та з урахуванням дат отримання рахунків відповідач повинен був оплатити вартість теплової енергії, отриманої у грудні 2019р. - до 20.01.2020р., у січні 2020р. - до 12.02.2020р., у лютому 2020р. - до 10.03.2020р., у квітні 2020р. - до 15.05.2020р.

Відповідач своїх зобов`язань з повної та своєчасної оплати теплової енергії, отриманої у період з грудня 2019 року по квітень 2020року, не виконав.

Внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за отриману ним теплову енергію в розмірі 133 782,61 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу 09.06.2020 року позивачем було направлено досудову вимогу про погашення наявної суми боргу за теплову енергію разом із актом звіряння станом на 09.06.2020р.

Відповідач умов досудової вимоги не виконав, заборгованість у розмірі 133 782,61 грн. позивачу не сплатив.

Звертаючись до господарського суду із цим позовом позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про постачання теплової енергії № 040037 від 15.10.2006, в частині повної та своєчасної оплати спожитої теплової енергії за період з грудня 2019 по квітень 2020 року та просить суд стягнути з відповідача 133 782,61 грн. - основного боргу; 662,76 грн. - 3 % річних; 1,81 грн. - інфляційних втрат та 10,10 грн. пені, що і є причиною виникнення цього спору.

Дослідивши обставини справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором енергопостачання, який підпадає під правове регулювання норм § 5 "Постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу" глави 54 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, норм § 3 "Енергопостачання" глави 30 розділу VІ Господарського кодексу України та спеціального законодавчого акту - Закону України "Про теплопостачання".

Відповідно до частин 1, 2 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

За змістом статті 1 Закону України "Про теплопостачання" споживачем теплової енергії визнається особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Зазначене кореспондує з положеннями Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, за змістом яких споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єкт підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Згідно з нормами статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У частині 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з нормами статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що в разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Позивач належним чином виконав своє зобов`язання за договором із поставки відповідачу теплової енергії у період з грудня 2019 по квітень 2020, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем. Отже, у відповідача виникло зустрічне зобов`язання по оплаті вартості отриманої ним теплової енергії.

Відповідно до умов договору, строк оплати теплової енергії є таким, що настав.

Доказів оплати теплової енергії в сумі 133 782,61 грн. відповідач не надав.

Враховуючи, що наявність заборгованості у розмірі 133 782,61 грн. підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 133 782,61 грн. підлягають задоволенню.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 10,10 грн. пені, 3 % річних у розмірі 662,76 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1,81 грн.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Підпунктом 8.2.3 пункту 8.2 договору передбачено відповідальність споживача за порушення умов договору, а саме: в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Позивач за порушення відповідачем узгоджених у договорі строків оплати поставленої теплової енергії заявив до стягнення з нього пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 10,10 грн. за загальний період прострочення з 21.01.2020 по 30.07.2020, нарахувавши її окремо по кожному акту прийому-передачі теплової енергії.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, судом встановлено, що сума пені за заявлений період становить 10 164,10 грн., проте відповідно до ст. 237 ГПК України, суд не наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача суми пені, яка заявлена позивачем у позові 10,10 грн.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням інфляційних втрат та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тому підставою відповідальності за грошовим зобов`язанням є сам факт порушення зобов`язання, який полягає в неповерненні відповідних грошових коштів у строк, і цей факт є вирішальним для застосування такої відповідальності.

За розрахунком позивача 3% річних за період з 21.01.2020 по 30.07.2020 складають 662,76 грн.

Перевіривши розрахунки позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних на суму 662,76 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період з лютого 2020 по квітень 2020 складають 1,81 грн.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради до Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту "ДНІПРОАГРОПРОЕКТ" про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії № 040037 від 15.10.2006 у розмірі 134 457,28 грн. задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту "ДНІПРОАГРОПРОЕКТ" (49000, м. Дніпро, вул. Олександра Поля, 28-А, ) на користь Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради (49081, м. Дніпро, просп.. Слобожанський, 29, оф.504, ) 133 782,61 грн. - основного боргу; 662,76 грн. - 3 % річних; 1,81 грн. - інфляційних втрат, 10,10 грн. пені та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст.241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.10.2020

Суддя Л.П. Кармазіна