СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2020 р. Справа № 922/3303/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М. , суддя Терещенко О.І.

за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.

за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: Лелюк В.В., довіреність;

третя особа: Артюх А.Л., довіреність;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1999Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 18.05.2020 ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Смірновою О.В., повний текст якого складено 26.05.2020 року, у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спас 2018", м. Харків

до Комунального некомерційного підприємства "Обласний центр онкології", м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Харківська обласна рада, м. Харків

про визнання договорів укладеними,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спас 2018" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Обласний центр онкології" (з урахуванням заяви позивача від 12.01.2019 року, прийнятої до розгляду судом 14.01.2019 року) про:

- визнання укладеним з моменту набрання рішенням законної сили договору оренди на нежитлові приміщення №№12, 20 1-го поверху загальною площею 27,8 кв.м., у тому числі місця спільного користування 10,4кв.м., будівлі, літ. "Б-2", що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Лісопарківська, 4, між Комунальним некомерційним підприємством "Обласний центр онкології" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СПАС 2018" на умовах, викладених у позовній заяві (з урахуванням заяви про усунення недоліків);

- визнання укладеним з моменту набрання рішенням законної сили договору оренди на частину нежитлового приміщення 1-го поверху (приміщення №33-Б), загальною площею 30,2 кв.м., у тому числі місця спільного користування 23,2кв.м. нежитлової будівлі, літ."Р-1", що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Лісопарківська, 4, між Комунальним некомерційним підприємством "Обласний центр онкології" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СПАС 2018" на умовах, викладених у заяві позивача від 12.01.2019 року, прийнятої до розгляду судом 14.01.2019 року;

- визнання укладеним з моменту набрання рішенням законної сили договору оренди на частину нежитлового приміщення 1-го поверху (приміщення №6, 7, 8, 9, 10, 11) загальною площею 99,9кв.м., у тому числі місця спільного користування площею 6кв.м., нежитлової будівлі, літ."М-5", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Лісопарківська, 4, між Комунальним некомерційним підприємством "Обласний центр онкології" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СПАС 2018" на умовах, викладених у заяві позивача від 12.01.2019 року, прийнятої до розгляду судом 14.01.2019 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Харківської обласної ради від 30.08.2018 № 808-VІI відповідачу надано право у 2018 - 2020 роках передавати в оренду вільні нежитлові приміщення, що обліковуються на балансі та розташовані за адресою м. Харків, вул. Лісопарківська, 4, а також надано право на проведення конкурсів щодо передачі вказаного майна в оренду. З огляду на те, що за результатами опублікованого оголошення в газеті про оренду майна, що знаходиться на балансі відповідача, подано лише одну заяву - позивача і прийнято рішення про укладення вказаних договорів на зазначені об`єкти, а відповідні договори станом на час звернення до суду не укладено, позивач просив визнати укладеними з моменту набрання рішенням законної сили вищевказані договори оренди на нежитлові приміщення.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.02.2019 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Рішення мотивоване тим, що відповідач, на підставі рішення Харківської обласної ради від 30.08.2018 року № 808-VІI отримав повноваження на самостійне, без відповідного погодження, передання нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Лісопарківська 4 в оренду, а позивач отримав право на укладення договору оренди відповідного майна, однак відповідач неправомірно ухиляється від оформлення орендних відносин.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.05.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, на стороні відповідача - Харківську обласну раду.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 апеляційну скаргу Ради задоволено частково; рішення господарського суду Харківської області від 05.02.2019 у справі № 922/3303/18 - скасовано; прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Товариства задоволено у повному обсязі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вказав на те, що місцевим господарським судом розглянуто та вирішено спір стосовно інтересів не залученої до участі у справі особи - Ради, що відповідно до пункту 4 частини третьої статті 277 Господарського процесуального кодексу України є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Приймаючи постанову суд апеляційної інстанції виходив з того, що: приймаючи рішення про передачу майна в оренду, відповідач діяв у межах наданих йому повноважень, оскільки рішенням Ради від 30.08.2018 №808-VІI відповідачу надано повноваження на самостійне без відповідного погодження передання в оренду нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Лісопарківська, 4; із заявами про намір отримати зазначене майно в оренду звернувся виключно позивач і вказані заяви були прийняті відповідачем, таким чином Товариство отримало право на укладення договорів оренди відповідного майна.

Постановою Верховного Суду від 05.12.2019 року касаційну скаргу Харківської обласної ради задоволено. Рішення господарського суду Харківської області від 05.02.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 у справі №922/3303/18 скасовано. Справу № 922/3303/18 передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Скасовуючи судові рішення попередніх інстанції із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд виходив з того, що при ухваленні рішення суду про визнання укладеними договорів оренди на нежитлові приміщення, суди попередніх інстанцій не дослідили та не надали жодної оцінки порядку укладення договору, умовам та змісту цих договорів, обмежившись лише встановленням права відповідача на самостійне укладення цих договорів без погодження з Радою.

Також суд касаційної інстанції зазначив, що судами попередніх інстанцій, під час розгляду справи, не досліджено та не надано оцінки такій істотній умові договору оренди як ціна, не перевірено чи відповідає встановлена у договорах орендна плата законодавству України.

Крім того, за висновком Верховного Суду, судами попередніх інстанцій не досліджено та не надано оцінки доказам, наявним в матеріалах справи щодо причин незатвердження звітів про незалежну оцінку майна поданих до Ради Підприємством, а саме листу від 30.11.2018 №01-37/3055, відповідно до якого, Радою зазначено про факт того, що зазначені нежитлові приміщення також є предметом договору між Підприємством та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аптека 288», щодо якого тривають судові процеси. Таким чином, судами не досліджено чи використовувались ці приміщення іншими особами, а у разі використання цих приміщень, чи не буде порушенням прав цих осіб ухвалення рішення про визнання укладеними договорів оренди цих нежитлових приміщень між Підприємством з Товариством.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.05.2020 у справі № 922/3303/18 в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спір в межах адміністративної справи щодо законності передачі відповідачу повноважень на укладення договорів оренди не вирішено до цього часу.

Крім того, місцевий господарський суд зауважив, що, керуючись частиною 1 статті 144 Конституції України, частиною 1 статті 59, пунктом 19 частини1 статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішенням Харківської обласної ради (XX сесія VII скликання) від 30.05.2019 року №1037-VII "Про визнання деяких рішень обласної ради такими, що втратили чинність" визнано таким, що втратило чинність рішення обласної ради від 30.08.2018 року № 808-VII.

Також місцевий господарський суд зазначив, що відповідач оголосив конкурс на оренду вказаного майна 11.10.2018 передчасно з огляду на те, що відносини з оренди вказаного майна з попереднім орендарем - ТОВ "Аптека №288" не були урегульовані.

Окрім цього, господарський суд першої інстанції вказував на те, що договори оренди не відповідають вимогам ч.2 ст.10 Закону України (в редакції, що діяла до 01.02.2020 року) та рішенням Харківської обласної ради, в т.ч. вимогам Положення № 188- VI.

Крім того, за твердженням місцевого господарського суду, згідно з додатком 12 Типового договору передбачено наявність додатків до договорів оренди, які є його невід`ємною і складовою частиною, зокрема: розрахунку орендної плати; звіту про незалежну оцінку/акт оцінки Майна, що передається в оренду; акту приймання-передачі орендованого Майна. Проте, до договорів оренди про визнання укладеними яких звернувся позивач, такі додатки суду не надавались.

Господарський суд першої інстанції зазначив, що позивач як орендар не відповідає вимогам статті 15 нового Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який набув чинності 27.12.2019 та основні положення якого введені в дію з 01.02.2020 року, а отже позивач не може орендувати нежитлові приміщення КНП "Обласний центр онкології", щодо яких звернувся до суду, без проведення аукціону в порядку встановленому чинним законодавством України.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2019 року у справі № 2040/7528/18, якою відмовлено у позові про визнання незаконним та скасування рішення Харківської обласної ради від 30.08.2018 року №808-VII набрала законної сили, тоді як відкриття касаційного провадження у справі № 2040/7528/18 жодним чином не відміняє та не послаблює постанову суду апеляційної інстанції.

Зазначає, що рішення Харківської обласної ради (XX сесія VII скликання) від 30.05.2019 року №1037-VII, яким визнано таким, що втратило чинність рішення Харківської обласної ради від 30.08.2018 року №808-VII (на підставі якого відповідач отримав право самостійно, без відповідного погодження, укладати договори оренди щодо нежитлових приміщень за адресою: м. Харків, вул. Лісопарківська, 4 не має зворотної дії в часі, тобто змінене ним правове регулювання застосовується до відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто після 30.05.2019. А тому на час прийняття відповідачем рішення щодо укладення із позивачем договорів оренди відповідач мав відповідні повноваження на їх укладення.

Окрім цього, стверджує, що саме станом на момент прийняття постанови Верховного Суду у справі № 922/2312/17 від 13.06.2018 остаточно встановлено та констатовано факт безпідставного та свавільного зайняття ТОВ «Аптека № 288» зайнятих нею приміщень. Провадження у справі № 922/1914/17 стосувалось лише юрисдикційного шляху захисту прав відповідача від ТОВ «Аптека № 288», яка свавільно зайняла належні йому на праві оперативного управління приміщення.

Також звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодного доказу того, що при проведенні конкурсу орендний платіж становив би 150-200% вартості приміщень, тим більше і доказів того, що оренда приміщень під аптеки у медичних НП у м. Харкові є дуже прибутковим бізнесом. Вказані міркування є виключно безпідставними доводами третьої особи, з якими без перевірки погодився суд першої інстанції.

Крім того, вказує, що зміст договорів повністю відповідав положенню законодавства чинного на момент звернення до суду із відповідними вимогами.

На переконання апелянта, рішення про укладення договорів оренди із позивачем прийнято відповідачем, а тому до відносин між позивачем та відповідачем не розповсюджуються положення пункту З частини 2 Прикінцевих і перехідних положень нового Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 щодо необхідності повторного звернення заявника до балансоутримувача із заявою про включення майна до Переліку відповідного типу.

Від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Харківська обласна рада проти доводів і вимог скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що спір в межах адміністративної справи щодо законності передачі відповідачу повноважень на укладення договорів оренди не вирішено по суті до цього часу. Поряд з цим, керуючись частиною 1 статті 144 Конституції України, частиною 1 статті 59, п.19 ч.1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням Харківської обласної ради (XX сесія VII скликання) від 30.05.2019 року №1037- VII «Про визнання деяких рішень обласної ради такими, що втратили чинність» визнано таким, що втратило чинність рішення обласної ради від З0.08.2018 року № 808-VII.

Також зазначає, що договори оренди не відповідають вимогам ч.2 ст.10 Закону України (в редакції, що діяла до 01.02.2020 року) та рішенням Харківської обласної ради, в т.ч. вимогам Положення № 188-VI.

Стверджує, що згідно з додатком 12 типового договору передбачено наявність додатків до Договорів оренди, які є його невід`ємною і складовою частиною, зокрема: розрахунку орендної плати; звіту про незалежну оцінку/акт оцінки Майна, що передається в оренду; акту приймання-передачі орендованого Майна. Проте, до договорів оренди про визнання укладеними яких звернувся позивач, такі додатки суду не надавались.

Також звертає увагу на те, що порушення питання щодо передачі зазначених приміщень в оренду, у т.ч. розміщення оголошення про конкурс щодо оренди приміщень та укладення за його результатами договорів мало здійснюватися тільки після 05.12.2018 року, коли в судовому порядку було остаточно врегульовано спір з попереднім орендарем вказаних приміщень, та тільки після фактичної передачі попереднім орендарем відповідачу даних приміщень з метою запобігання порушення прав третіх осіб на зазначене майно.

Окрім цього, зазначає, що позивач як орендар не відповідає вимогам статті 15 нового Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який набув чинності 27.12.2019 та основні положення якого введені в дію з 01.02.2020 року, а отже позивач не може орендувати нежитлові приміщення КНП "Обласний центр онкології", щодо яких звернувся до суду без проведення аукціону в порядку встановленому чинним законодавством України.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому КНП «Обласний центр онкології» проти доводів і вимог скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Доводи відзиву відповідача є аналогічними з доводами відзиву третьої особи.

У судовому засіданні 12.10.2020 представники відповідача і третьої особи заперечували щодо доводів і вимог апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (т.5 а.с.63-64).

12.10.2020 від представника позивача на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Спас 2018", адвоката Баранова Тараса Олеговича, який отримав позитивний результат тесту на коронавірусну хворобу. До клопотання позивачем додано відповідний медичний документ щодо результатів медичного дослідження.

Колегія суддів, розглянувши зазначене клопотання, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, виходячи з того, що відповідно до вимог пункту 11 статті 270 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, коли спір не може бути вирішено в даному засіданні, зокрема, через нез`явлення в засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з вимогами статті 56 ГПК України. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах, беручи до уваги, що відповідно до вимог статті 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторони.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

"Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що, на думку суду, обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), позиція позивача стосовно оскаржуваного рішення достатньо повно викладена в апеляційній скарзі, подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі і відзивах доводи, заслухавши представників відповідача і третьої особи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу у межах доводів та вимог апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, 20.12.2016 року між Харківською обласною радою (третя особа) та Комунальним некомерційним підприємством "Обласний центр онкології" (КНП "ОЦО", відповідач) укладено договір про закріплення майна на праві оперативного управління, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, області, за КНП "ОЦО" № 198 (надалі - Договір № 198).

Предметом Договору № 198 є закріплення за відповідачем на праві оперативного управління майна згідно з додатком до Договору № 198 від 20.12.2016 року.

Так, умовами Договору № 198 встановлено: порядок використання переданого майна; порядок звітування; обов`язок про інформування Харківської обласної ради про участь КНП "ОЦО" у судових процесах тощо.

У зазначеному договорі чітко окреслено для КНП "ОЦО" перелік прав та обов`язків, серед яких відсутнє право укладати договори від свого імені без визначеної чинним законодавством процедури узгодження з Харківською обласною радою.

Передане майно є спільною комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області, що знаходиться в управлінні Харківської обласної ради.

23.02.2017 року Харківська обласна рада прийняла рішення № 406-VII "Про надання пільг по сплаті орендної плати, отриманої за оренду нерухомого майна, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області та обліковується на балансі КНП "ОЦО".

У подальшому рішенням Харківської обласної ради від 30.08.2018 року №808-VII внесені зміни до рішення Харківської обласної ради від 23.02.2017 року № 406-VII. Даним рішенням, серед іншого, КНП "ОЦО" надано право передавати в оренду у 2018-2020 роках вільні нежитлові приміщення, що обліковуються на його балансі та розташовані за адресою: м. Харків, вул. Лісопарківська, 4, - а також виступати орендодавцем таких приміщень за договорами оренди у 2018-2019 роках.

На виконання рішення Харківської обласної ради від 30.08.2018 року №808-VІI Комунальним некомерційним підприємством "Обласний центр онкології" в газеті "Слобідський край" від 11.10.2018 року №82 опубліковано оголошення про намір передати в оренду нерухоме майно спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст області, що обліковується на балансі відповідача, а саме:

- частини нежитлового приміщення 1-го поверху (приміщення №№6, 7, 8, 9, 10, 11) загальною площею 99,9 кв.м., у тому числі місця спільного користування площею 6,0кв.м., нежитлової будівлі, літ. "А-5" з метою розміщення аптечного пункту;

- нежитлові приміщення 1-го поверху (приміщення №№12, 20) загальною площею 27,8 кв.м., у тому числі місця спільного користування 10,4кв.м., будівлі, літ."Б-2", з метою розміщення аптечного пункту;

- частини нежитлового приміщення 1-го поверху (приміщення №33-Б), загальною площею 30,2 кв.м., у тому числі місця спільного користування площею 23,2кв.м. будівлі, літ. "Р-1", з-метою розміщення аптечного пункту.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спас 2018" звернулося до КНП "ОЦО" із заявами від 25.10.2018 року №1, 2, 3, у яких викладені пропозиції передати в оренду визначені в оголошенні нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Лісопарківська, 4, з метою розміщення аптечного пункту.

У свою чергу, листами від 06.11.2018 року №01-20/2556, №01-20/2557, №01-20/2558 відповідач повідомив позивача, що за результатами опублікування оголошення в газеті " Слобідський край" від 11.10.2018 року №82 про наміри передати в оренду вищезазначене нерухоме майно, було подано заяву лише позивачем, у зв`язку з чим прийнято рішення про укладання договорів оренди за вищезазначеними об`єктами з Товариством з обмеженою відповідальністю "Спас 2018".

22.11.2018 року листом вих.№22/11/18-1 позивач звернувся до відповідача з проханням укласти договори оренди на нерухоме майно.

КНП "ОЦО" листом вих.№01-20/2632 від 23.11.2018 року повідомило, що Харківської обласною радою звіти про незалежну оцінку майна, які були направлені на розгляд та затвердження голови обласної ради 09.11.2018 року, на адресу відповідача повернуто не було, офіційна інформація щодо їх погодження або повернення на доопрацювання у закладі відсутня.

Позивач, посилаючись на дані обставини та на те, що станом на дату звернення з позовною заявою (30.11.2018), договори оренди нерухомого майна укладені не були, звернувся із позовом у даній справі.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, порядок укладення договорів оренди комунального майна визначений Законом України "Про оренду державного та комунального майна, а також нормативно-правовими актами, прийнятими органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень, з урахуванням загальних засад укладення договорів, закріплених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

Відповідно до положень ст.4 Закону орендодавцями є, зокрема: органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Згідно з п.1.1 Положення про порядок передачі в оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженого рішенням Харківської обласної ради від 16.06.2011 року №188-VІ (VI сесія VІ скликання) (далі - Положення №188-VІ) останнє розроблено відповідно до ЦК України, ГК України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", інших законодавчих актів України та рішень обласної ради.

За змістом п.1.4 Положення №188-VІ, суб`єктами орендних відносин, відповідно до цього Положення, є, зокрема, комунальні підприємства (установи, організації) - щодо іншого окремого індивідуально визначеного майна, а згідно з відповідним рішенням обласної ради - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 кв.м на одне комунальне підприємство (організацію, установу), орендодавця.

Як зазначалося вище, згідно з рішенням Харківської обласної ради від 30.08.2018 року №808-VІI внесенні зміни до рішення Харківської обласної ради від 23.02.2017 року №406-VII "Про надання пільг по сплаті орендної плати, отриманої за оренду нерухомого майна, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області та обліковується на балансі КНП "ОЦО".

На підставі рішення Харківської обласної ради від 30.08.2018 року №808-VІI відповідач отримав повноваження на самостійне, без відповідного погодження, передання в оренду нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Лісопарківська, 4.

Поряд з цим, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року у справі № 2040/7528/18 визнано незаконним та скасовано рішення Харківської обласної ради від 30.08.2018 року №808-VII.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2019 року по справі № 2040/7528/18 апеляційну скаргу КНП "ОЦО" задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 по справі № 2040/7528/18 скасовано; провадження у справі № 2040/7528/18 закрито.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.07.2019 року у справі №2040/7528/18 відкрито провадження за касаційною скаргою Харківської обласної ради.

Враховуючи зазначені обставини, питання щодо законності передачі відповідачу повноважень на укладення договорів оренди є спірним та перебуває в межах адміністративної справи, спір по якій не вирішено.

До того ж, слід зазначити, що, керуючись положеннями ч.1 статті 144 Конституції України, ч.1 статті 59, п.19 ч.1 статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рішенням Харківської обласної ради (XX сесія VII скликання) від 30.05.2019 року №1037-VII "Про визнання деяких рішень обласної ради такими, що втратили чинність" визнано таким, що втратило чинність, рішення Харківської обласної ради від 30.08.2018 року № 808-VII.

Статтею 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у редакції, що діяла до 01.02.2020 року) передбачено надання органом, який управляє відповідним комунальним майном, надання орендодавцю дозволу на укладення договору оренди.

Отже, на даний час відсутнє чинне рішення Харківської обласної ради, яке б надавало дозвіл на укладення спірних договорів.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що рішення Харківської обласної ради (XX сесія VII скликання) від 30.05.2019 року №1037- VII, яким визнано таким, що втратило чинність рішення Харківської обласної ради від 30.08.2018 року №808-VII (на підставі якого відповідач отримав право самостійно, без відповідного погодження, укладати договори оренди щодо нежитлових приміщень за адресою: м. Харків, вул. Лісопарківська, 4 не має зворотної дії в часі, тобто змінене ним правове регулювання застосовується до відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто після 30.05.2019. А тому на час прийняття відповідачем рішення щодо укладення із позивачем договорів оренди відповідач мав відповідні повноваження на їх укладення.

Проте, таке твердження колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд визнати укладеними договори оренди не з моменту прийняття відповідачем рішення про їх укладення, а з моменту набрання законної сили рішенням суду, тобто на момент, коли рішення Харківської обласної №808-VII втратило чинність.

Верховний Суд у постанові по даній справі від 15.12.2019 року, скасовуючи судові рішення зазначив, що судами попередніх інстанцій не досліджено використання приміщень, розташованих за адресою: вул. Лісопарківська, 4, м. Харків, - іншими особами під час здійснення відповідачем передачі приміщень в оренду.

Дослідивши на виконання вказівок суду касаційної інстанції дану обставину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач оголосив конкурс на оренду вказаного майна 11.10.2018 року передчасно з огляду на те, що відносини з оренди вказаного майна з попереднім орендарем не були урегульовані.

Так, у справі № 922/1914/17 за позовом КНП "ОЦО" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека №288", третя особа на стороні позивача - Харківська обласна рада, про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека №288" із займаних ним приміщень, а саме: №№12,20 у громадському будинку "Хірургічний корпус" по вул. Лісопарківській в м. Харків літ. "Б-2", частину приміщення №33 у громадському будинку "Радіологічний корпус" по вул. Лісопарківській, літ. "Б-1", №№6, 7, 8, 9, 10, 11 у громадському будинку "нежитлова будівля" по вул. Лісопарківській літ. "М-5", приміщення №№4, 5, 6 підвалу та №№1-28 першого поверху громадського будинку "Господарсько-адміністративний корпус" по вул. Лісопарківській літ. "П-2",- Господарським судом Харківської області 04.10.2017 року винесено рішення, яким задоволено позов, проте вказане рішення на момент розміщення КНП "ОЦО" оголошення про проведення конкурсу не набуло законної сили, з огляду на його скасування постановою Харківського апеляційного господарського суду 13.12.2017 року.

При цьому, лише 05.12.2018 року Верховним Судом винесено постанову, якою скасовано рішення суду апеляційної інстанції та залишено в силі рішення господарського суду Харківської області від 04.10.2017 року по справі №922/1914/17.

Отже, як правильно зауважив суд першої інстанції, вирішувати питання щодо передачі спірних приміщень в оренду, зокрема, розміщувати оголошення про конкурс щодо оренди приміщень та укладати за його результатами договори, відповідач мав лише після 05.12.2018 року, коли в судовому порядку було остаточно вирішено спір з попереднім орендарем вказаних приміщень та після їх фактичної передачі попереднім орендарем відповідачу з метою запобігання порушення прав третіх осіб на вказане майно. До 05.12.2018 спірні приміщення не мали остаточно визначеного кола титульних володільців, а тому не могли бути передані в оренду.

Місцевим господарським судом на виконання вказівок Верховного Суду, які містяться у постанові від 15.12.2019 року у даній справі досліджено питання причин незатвердження звітів про незалежну оцінку майна, поданих до обласної ради відповідачем, а саме: лист від 30.11.2018 року №01-37/3055

Як правильно встановив місцевий господарський суд, листом від 30.11.2018 року № 01-37/3055 Харківська обласна рада інформувала КНП "ОЦО" про зупинку у затвердженні вищевказаних звітів до завершення судових справ і повернення спірних приміщень КНП "ОЦО" у фактичне користування та розпорядження. Як вже зазначалося, лише 05.12.2018 в судовому порядку остаточно вирішено питання щодо прав третіх осіб на зазначені приміщення, а тому до цієї дати звіти затверджені не могли бути.

Крім того, господарським судом першої інстанції, на виконання вказівок Верховного Суду, було досліджено обставину дотримання сторонами порядку укладення договорів оренди на нежитлові приміщення, а також умови та зміст цих договорів.

Так, пунктом 3.3. договорів оренди визначено такий порядок розподілу орендної плати: "на підставі рішення Харківської обласної ради від 23.02.2017 року № 405 VII "Про надання пільг по сплаті орендної плати, отриманої за оренду нерухомого майна, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області та обліковується на балансі, КНП "ОЦО" зі змінами внесеними рішенням від 30.08.2018 року № 808-VII спрямовувати орендну плату в 100% розмірі на рахунок Балансоутримувача по 31.12.2020 року, щомісяця не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним."

Однак, дане положення договорів оренди суперечить рішенням Харківської обласної ради, чинним на даний час.

Так, рішення Харківської обласної ради від 23.02.2017 року №405 VII "Про передачу в оренду об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області та про внесення змін до додатків до деяких рішень обласної ради щодо передачі в оренду об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області" не стосується надання пільг по сплаті орендної плати КНП "ОЦО".

Такі пільги надавались рішенням Харківської обласної ради № 406-VII від 23.02.2017 року "Про надання пільг по сплаті орендної плати, отриманої за оренду нерухомого майна, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області та обліковується на балансі КНП "ОЦО" та надавали можливість спрямовувати у 2017-2019 роках 100% плати, отриманої за оренду нерухомого майна, на розрахунковий рахунок КНП "ОЦО", за умови використання її на утримання цього майна.

Рішенням Харківської обласної ради від 30.08.2018 року №808-VII "Про внесення змін до рішення Харківської обласної ради від 23.02.2017 року № 406-VII "Про надання пільг по сплаті орендної плати, отриманої за оренду нерухомого майна, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області та обліковується на балансі КНП "ОЦО" (далі - рішення №808-VII) внесені зміни до рішення № 406-VII. Даним рішенням, серед іншого, КНП "ОЦО" було надано право спрямувати у 2018-2020 роках 100 % плати, отриманої за оренду зазначеного у п. 1 цього рішення нерухомого майна, на розрахунковий рахунок КНП "ОЦО", за умови використання її на утримання цього майна.

Проте, як вже зазначалося, рішенням Харківської обласної ради (XX сесія VII скликання) від 30.05.2019 року №1037-VII "Про визнання деяких рішень обласної ради такими, що втратили чинність" визнано таким, що втратило чинність рішення №808-VII.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що на даний час відсутнє рішення Харківської обласної ради, яке б надавало пільги КНП "ОЦО" щодо сплати орендної плати та спрямування 100 % плати, отриманої у 2020 році, на розрахунковий рахунок КНП "ОЦО".

Згідно із частиною 2 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у редакції, що діяла до 01.02.2020 року) Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

Відповідно до п. 15 Методики розрахунку орендної плати за майно, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, та пропорції її розподілу, затвердженої рішенням Харківської обласної ради (XI сесія VI скликання) № 368-VI від 01.03.2012 (далі - Методика), визначено наступний розподіл орендної плати:

а) за майно, орендодавцем якого виступає обласна рада, а саме: за нерухоме майно комунальних підприємств - 70 відсотків орендної плати - до обласного бюджету, 30 відсотків орендної плати - комунальним підприємствам, на балансі яких перебуває це майно;

б) за майно, орендодавцем якого є комунальне підприємство:

- за окреме індивідуально визначене майно підприємства (крім нерухомого) - комунальному підприємству;

- за структурний підрозділ комунального підприємства та нерухоме майно - 50 відсотків орендної плати - комунальному підприємству, 50 відсотків - до обласного бюджету.

Отже, умови пункту 3.3. спірних договорів оренди не відповідають вимогам Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у редакції, що діяла до 01.02.2020 року) та вимогам Методики.

Згідно з п.1 ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата з урахуванням її індексації є істотною умовою договору оренди.

Відповідно до п. 17 додатку 2 до Методики № 368- VI, встановлено розмір орендної ставки, яка застосовується для визначення розміру орендної плати для розміщення аптек, що реалізують готові ліки на рівні 8 % від оціночної вартості.

Вартість орендної плати, яка була запропонована позивачем і погоджена відповідачем згідно з умовами договорів оренди приміщень, становила 1300-5000 грн. на місяць, ставка орендної плати становила 8 % за рік. Дана ставка визначена у відповідності до Методики.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» оцінка об`єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Оцінка об`єкта оренди передує укладенню договору оренди. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об`єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об`єкта оренди.

Проте, як вже зазначалось, звіти про незалежну оцінку майна не погоджені з третьою особою з об`єктивних причин, про, що було повідомлено відповідача листом від 30.11.2018 №01-37/3055.

Крім цього, відповідно до п. 3.5 договорів оренди орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.3. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати".

Проте, у даному пункті всупереч положенням Типового договору не визначено черговість виконання зобов`язань зі сплати коштів за цим договором.

У цьому пункті відсутні положення про те, що у разі недостатності суми перерахованої орендної плати для виконання зобов`язань за договором в повному обсязі, у першу чергу зараховується сума пені, а у другу чергу сплачується основна сума боргу, відповідно до порядку, встановленого статтею 534 Цивільного кодексу України".

Також, згідно з п. 10.7 договорів оренди зазначено вартість невід`ємних поліпшень орендованого майна, здійснених орендарем за згодою орендодавця, компенсується орендодавцем після припинення (розірвання) договору або не підлягає компенсації. Здійснення невідокремлюваних поліпшень дає першочергове право на здійснення приватизації шляхом викупу. Питання компенсації невідокремлюваних поліпшень орендованого майна, що були здійснені за рахунок власних коштів Орендаря, регулюються даним Договором та чинним законодавством України".

Проте, як правильно встановив суд першої інстанції, дане положення договору не відповідає п.10.7 Типового договору, якими передбачено, що вартість невід`ємних поліпшень орендованого майна, здійснених орендарем за згодою орендодавця, компенсується орендодавцем після припинення (розірвання) договору або не підлягає компенсації. Здійснення невідокремлюваних поліпшень не дає першочергового права на здійснення приватизації шляхом викупу".

Крім того, згідно додатку 12 Типового договору передбачено наявність додатків до договорів оренди, які є його невід`ємною і складовою частиною, зокрема:

- розрахунку орендної плати;

- звіту про незалежну оцінку/акт оцінки майна, що передається в оренду;

- акту приймання-передачі орендованого майна.

Проте, до договорів оренди, які просить визнати укладеними позивач, такі додатки суду не надано.

Отже місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що договори, які позивач просить суд визнати укладеними, суперечать вимогам Типового договору, Методики, Цивільного кодексу України та рішенням Харківської обласної ради.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на зміни, що відбулись у законодавстві в сфері оренди державного та комунального майна у зв`язку з прийняттям Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 року № 157-ІХ , який набув чинності 27.12.2019 року та основні положення якого введені в дію з 01.02.2020 року.

Пунктом 3 частини 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 року № 157-ІХ передбачено наступне: "Якщо заява про надання майна державної або комунальної власності в оренду без проведення конкурсу була подана до дати введення в дію цього Закону і станом на дату введення в дію цього Закону орендодавець, представницький орган місцевого самоврядування (або визначені ним органи) не прийняв рішення про надання відповідного майна в оренду без конкурсу, то протягом 20 робочих днів з моменту введення в дію цього Закону орендодавець повідомляє заявника про його право повторно звернутися до балансоутримувача відповідного майна з однією з таких заяв:

- про включення майна до Переліку другого типу згідно з частиною другою статті 6 цього Закону, якщо заявник відповідає вимогам, передбаченим частинами першою або другою статті 15 цього Закону;

- про включення майна до Переліку першого типу згідно з частиною другою статті 6 цього Закону, якщо заявник не відповідає вимогам, передбаченим частинами першою або другою статті 15 цього Закону, або бажає отримати майно в оренду на загальних підставах".

Враховуючи зазначені вимоги й те, що позивач не відповідає вимогам статті 15 нового закону, він не може орендувати нежитлові приміщення Комунального некомерційного підприємства "Обласний центр онкології", щодо яких звернувся до суду, без проведення аукціону в порядку встановленому чинним законодавством України.

Позивачем в апеляційній скарзі не спростовано висновків суду першої інстанції, а лише зазначено без належного нормативного обґрунтування про те, що спірні договори на момент прийняття відповідачем рішення про їх укладення відповідали чинному на той час законодавству.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, визнання укладеним договорів, які не відповідають вимогам чинного законодавства, суперечитиме частині 1 статті 203 Цивільного кодексу України.

Поряд з цим, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Однак, визнання укладеними з моменту набрання судовим рішенням законної сили спірних договорів оренди, положення яких суперечать чинному на даний час законодавству, не свідчитиме про ефективний судовий захист.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовної заяви обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам та матеріалам справи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.05.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.10.2020 року.

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя М.М. Слободін

Суддя О.І. Терещенко