ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року Справа № 915/1068/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОС 2011" (57546, Миколаївська область, Очаківський район, с. Матросівка, вул. Миколаївська, 1, ідентифікаційний код 03763980) адреса для листування: 54038, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1В/3, оф. 208

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Веселинівський завод сухого знежиреного молока" (57001, Миколаївська область, Веселинівський район, смт.Веселинове, вул. Будівельників, 30, ідентифікаційний код 00446546)

про: стягнення 18429,14 грн.

В С Т А Н О В И В:

10.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "КОЛОС 2011" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою від 06.08.2020 (вх. № 9768/20) до Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) "Веселинівський завод сухого знежиреного молока", в якій просить стягнути з ПрАТ "Веселинівський завод сухого знежиреного молока" грошові кошти в загальній сумі 18429,14 грн., із яких: 5938,75 грн. - 3 % річних; 12490,39 грн. - інфляційні втрати, з посиланням на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за укладеним з позивачем договором від 01.01.2013 № 1 на поставку молока, а саме, зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати наданих позивачем послуг, внаслідок чого на суму прострочень позивачем здійснені нарахування в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

ТОВ "КОЛОС 2011" також просить суд про стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування судових витрат, а саме: 2102,00 грн. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

Ухвалою суду від 14.08.2020 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено для учасників справи процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

22.09.2020 від позивача до суду надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу б/н від 21.09.2020 (вх. № 11845/20), в якому ТОВ "КОЛОС 2011" просить приєднати до матеріалів справи копії договору про надання правової допомоги № 56 від 16.07.2020, додатку № 1 від 06.08.2020 до договору про надання правової допомоги № 56 від 16.07.2020, акту здачі-прийняття наданих послуг № 1 від 06.08.2020, копію банківської виписки від 17.07.2020 та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався.

Так, ухвалою суду від 14.08.2020 відповідачу було встановлено строк у 15 днів від дня отримання даної ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву, оформлений у відповідності до вимог ст. 165 ГПК України, з доданням до нього: доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Копію вказаної ухвали, яку направлено на адресу місцезнаходження відповідача, останній отримав 20.08.2020, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 136). Таким чином, встановлений судом строк на подання відзиву, з урахуванням вихідних днів, мав тривати до 04.09.2020 включно.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.04.2019 у справі №915/277/19 позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ "Веселинівський завод сухого знежиреного молока" на користь ТОВ "КОЛОС 2011" заборгованість у розмірі 101972,52 грн.; судовий збір у розмірі 1605,96 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4180,00 грн. В решті позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 20000,00 грн. відмовлено.

На підставі зазначеного рішення Господарським судом Миколаївської області 20.05.2019 видано наказ, який стягувачем було пред`явлено до приватного виконавця Баришнікова А.Д. для примусового виконання.

16.07.2019 приватним виконавцем Баришніковим Артемом Дмитровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59564545 щодо виконання наказу Господарського суду Миколаївської області від 20.05.2019 у справі № 915/277/19 про стягнення заборгованості у сумі 101972,52 грн., судового збору у сумі 1605,96 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4180,00 грн. (а.с. 44).

ПрАТ "Веселинівський завод сухого знежиреного молока" оплатив у повному обсязі заборгованість за вказаним наказом суду в сумі 118603,33 грн., що підтверджується доданою до позовної заяви копією платіжного доручення № 59564545 від 13.08.2019.

Вищевказаним судовим рішенням встановлено факт поставки відповідачу молока на суму 2002838,12 грн. за договором № 1 на поставку молока від 01.01.2013. Відповідач зобов`язання з оплати поставленого молока виконав частково в сумі 1860000,00 грн., решту боргу не сплатив. Залишилась несплаченою заборгованість за поставлене молоко, яка складає 101972,52 грн.

Згідно ч. 4 ст.74 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи зазначене, встановлені рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.04.2019 у справі № 915/277/19 обставини мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, в якому беруть участь ті ж самі сторони.

Таким чином, факт постачання ТОВ "КОЛОС 2011" відповідачу молока за вказаним договором не потребує повторного доведення, зокрема, і не потребує повторного доведення факт допущення відповідачем прострочення виконання грошового зобов`язання за даним договором.

Отже, під час розгляду спору у справі № 915/277/19 господарським судом встановлено, що 01.01.2013 між ТОВ "КОЛОС 2011" та ПрАТ "Веселинівський завод сухого знежиреного молока" був укладений договір № 1 на поставку молока (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач, як товаровиробник, зобов`язався виготовити та передати у власність відповідача, як заготівельника, а останній зобов`язався прийняти і оплачувати цільне молоко, що відповідає встановленим даним договором вимогам та показникам, у обсягах та на умовах, вказаних у даному договорі.

За умовами наведеного договору:

- товаровиробник зобов`язується поставити заготівельнику молоко відповідно до графіка поставки на умовах з адресою: 57546, с. Острівка, Очаківського району, Миколаївської області (п. 2.1 Договору);

- заготівельник зобов`язується прийняти молоко за кількістю та якістю у товаровиробника, відповідно до даного Договору та погодженого графіку, безпосередньо в пункті відвантаження молока товаровиробника за адресою: (с. Острівка, Очаківського району, Миколаївської області) (п. 4.1 Договору);

- заготівельник зобов`язується оплату за поставлені товаровиробником партії молока проводити щотижня за кожний тиждень, що минув в строк 3-х банківських днів після закінчення кожного календарного тижня на підставі наданих товарно-транспортних накладних. Остаточний взаємний розрахунок за поставлене молоко здійснюється на підставі наданого заготівельнику рахунку, акта приймання-передачі молока та податкової накладної за календарний місяць, що минув (п. 4.1 Договору);

- договір набирає чинності після його підписання сторонами з 01 січня 2013 року і діє протягом 1 року до 31 грудня 2013 року включно (п. 8.1 Договору);

- у випадку якщо жодна зі сторін не заявить про свій намір розірвати договір за 10 (десять) днів до закінчення строку його дії, даний договір вважається пролонгованим на наступний рік на тих же умовах. Кількість пролонгацій не обмежується (п. 8.2 Договору).

Станом на 30.10.2017 за Договором мала місце кредиторська заборгованість на користь ПрАТ "Веселинівський завод сухого знежиреного молока" в сумі 40865,60 грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою ТОВ "КОЛОС 2011" № 40 від 18.02.2018.

В подальшому, на виконання умов вищенаведеного Договору позивач поставив (передав) відповідачу, а останній прийняв у власність товар на загальну суму 2002838,12 грн., що підтверджується:

1. Оригіналами видаткових накладних, зокрема: № РНМ-000044 від 31.10.2017 на суму 1436762,24 грн.; № РНМ-000049 від 30.11.2017 на суму 332758,94 грн.; № РНМ-000055 від 31.12.2017 на суму 161629,98 грн.; № РНМ-000006 від 31.01.2018 на суму 71686,96 грн.

2. Оригіналами спеціалізованих товарних накладних на перевезення молочної сировини Форми № 1-ТН (МС), зокрема: б/н від 01.10.2017; б/н від 03.10.2017; б/н від 05.10.2017; б/н від 07.10.2017; б/н від 09.10.2017; б/н від 11.10.2017; б/н від 13.10.2017; б/н від 15.10.2017; б/н від 17.10.2017; б/н від 19.10.2017; б/н від 21.10.2017; б/н від 23.10.2017; б/н від 25.10.2017; б/н від 27.10.2017; б/н від 29.10.2017; б/н від 30.10.2017; б/н від 31.10.2017; б/н від 02.11.2017; б/н від 02.11.2017; б/н від 04.11.2017; б/н від 04.11.2017; б/н від 06.11.2017; б/н від 06.11.2017; б/н від 08.11.2017; б/н від 08.11.2017; б/н від 16.11.2017; б/н від 20.11.2017; б/н від 20.11.2017; б/н від 22.11.2017; б/н від 22.11.2017; б/н від 26.11.2017; б/н від 26.11.2017; б/н від 02.12.2017; б/н від 02.12.2017; б/н від 06.12.2017; б/н від 06.12.2017; б/н від 10.12.2017; б/н від 10.12.2017; б/н від 14.12.2017; б/н від 14.12.2017; б/н від 17.12.2017; б/н від 17.12.2017; б/н від 20.12.2017; б/н від 20.12.2017; б/н від 23.12.2017; б/н від 23.12.2017; б/н від 26.12.2017; б/н від 26.12.2017; б/н від 29.12.2017; б/н від 29.12.2017; б/н від 01.01.2018; б/н від 01.01.2018; б/н від 04.01.2018; б/н від 04.01.2018; б/н від 07.01.2018.

3. Оригіналами приймальних квитанцій на закупівлю молочної сировини, зокрема: б/н від 31.10.2017 на суму 1436762,24 грн.; б/н від 30.11.2017 на суму 332758,94 грн.; б/н від 31.12.2017 на суму 161629,98 грн.; б/н від 31.01.2018 на суму 71686,96 грн.

4. Податковими накладними, зокрема: № 17/2 від 31.10.2017 на суму 1436762,24 грн. (зареєстрована в ЄРПН за № ); № 16/2 від 30.11.2017 на суму 332758,94 грн. (зареєстрована в ЄРПН за № ); № 25/2 від 31.12.2017 на суму 161629,98 грн. (зареєстрована в ЄРПН за № ); № 17/2 від 31.01.18 на суму 71686,96 грн. (зареєстрована в ЄРПН за № ).

Відповідач, у свою чергу, провів оплату за вищенаведеними накладними на загальну суму 1860000,00 грн., що вбачається з:

1. Банківської виписки за період з 30.10.2017 по 17.05.2018, яка містить відомості про здійснення таких платежів за договором № 1 від 01.01.2013: 31.10.2017 - платіж на суму 100000,00 грн.; 09.11.2017 - платіж на суму 150000,00 грн.; 13.11.2017 - платіж на суму 50000,00 грн.; 16.11.2017 - платіж на суму 100000,00 грн.; 21.11.2017 - платіж на суму 100000,00 грн.; 15.12.2017 - платіж на суму 100000,00 грн.; 21.12.2017 - платіж на суму 100000,00 грн.; 28.12.2017 - платіж на суму 100000,00 грн.; 09.01.2018 - платіж на суму 100000,00 грн.; 11.01.2018 - платіж на суму 60000,00 грн.; 09.02.2018 - платіж на суму 70000,00 грн.; 14.02.2018 - платіж на суму 50000,00 грн.; 16.02.2018 - платіж на суму 50000,00 грн.; 21.02.2018 - платіж на суму 50000,00 грн.; 27.02.2018 - платіж на суму 50000,00 грн.; 21.03.2018 - платіж на суму 60000,00 грн.; 23.03.2018 - платіж на суму 50000,00 грн.; 30.03.2018 - платіж на суму 50000,00 грн.; 13.04.2018 - платіж на суму 50000,00 грн.; 16.05.2018 - платіж на суму 70000,00 грн.

2. Платіжних доручень: № 1219 від 04.06.2018 на суму 70000,00 грн.; № 1343 від 14.06.2018 на суму 80000,00 грн.; № 1459 від 25.06.2018 на суму 50000,00 грн.; № 2891 від 26.12.2018 на суму 50000,00 грн.; № 56 від 11.01.2019 на суму 30000,00 грн.; № 110 від 17.01.2019 на суму 20000,00 грн.; № 276 від 12.02.2019 на суму 30000,00 грн.; № 331 від 18.02.2019 на суму 20000,00 грн.

Отже, відповідно до наданих суду позивачем доказів та вищезазначених обставин, що не спростовані відповідачем, відповідач свого обов`язку по оплаті товару в сумі 101972,52 грн., поставленого за Договором № 1 на поставку молока від 01.01.2013, не виконав, що і спонукало позивача звернутися до господарського суду з відповідним позовом.

Зазначене вбачається зі змісту рішення суду, а також з наданих позивачем оригіналів договору № 1 на поставку молока від 01.01.2013, бухгалтерської довідки № 40 від 18.02.2019 платіжних доручень (а.с. 9-43), що були предметом розгляду у справі № 915/277/19.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані позивачем докази, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності без надання жодному доказу пріоритету або вищої сили, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов`язання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі встановлені статтею 625 ЦК України.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.п.7.1 п.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Як вже було встановлено судом, після відкриття виконавчого провадження ВП 59564545 приватним виконавцем Баришніковим А.Д., відповідачем здійснено оплату за рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.04.2019 у справі № 915/277/19 в сумі 118603,33 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 59564545 від 13.08.2019.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі.

Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 910/8318/16 та Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 913/70/18). Інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Так, позивачем нараховано відповідачу 5938,75 грн. - 3 % річних від суми заборгованості за сукупний період з 26.06.2018 року по 12.08.2019 року (включно), а саме: нараховано на суму боргу 251972,52 грн. за період з 26.06.2018 до 25.12.2018 (включно) (183 дні) в розмірі 3789,94 грн., нараховано на суму боргу 201972,52 грн. за період з 27.12.2018 до 10.01.2019 (включно) (15 днів) в розмірі 249,01 грн., нараховано на суму боргу 171972,52 грн. за період з 12.01.2019 до 16.01.2019 (включно) (5 днів) в розмірі 70,67 грн., нараховано на суму боргу 151972,52 грн. за період з 18.01.2019 до 11.02.2019 (включно) (25 днів) в розмірі 312,27 грн., нараховано на суму боргу 121972,52 грн. за період з 13.02.2019 до 17.02.2019 (включно) (5 днів) в розмірі 50,13 грн., нараховано на суму боргу 101972,52 грн. за період з 19.02.2019 до 12.08.2019 (включно) (175 днів) в розмірі 1466,73 грн. Детальний розрахунок 3% річних наявний у матеріалах справи (а.с. 3).

Розрахунок суми 3 % річних є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Позивачем також нараховано відповідачу 12490,39 грн. - індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання. Нарахування здійснено на суму боргу 251972,52 грн. за період з липня 2018 року по листопад 2018 року та на суму боргу 101972,52 грн. за період з березня 2019 року по липень 2019 року. Судом встановлено, що позивачем правильно застосовано індекси інфляції, враховано дефляцію, період визначено правильно, нарахування здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, детальний розрахунок наявний в матеріалах справи (а.с. 3).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення 3 % річних в розмірі 5938,75 грн. та інфляційних втрат в розмірі 12490,39 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судовий збір за подання позову слід покласти на відповідача.

Щодо заявлених до стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., господарський суд зазначає таке.

Згідно ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як встановлено судом за матеріалами господарської справи № 915/1068/20, позивачем подано до суду докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, а саме:

- до позовної заяви б/н від 06.08.2020 (вх. № 9768/20) додано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Глушаницею Андрієм Леонідовичем серія МК №001334 від 30.03.2018; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи б/н від 06.08.2020;

- до клопотання б/н від 21.09.2020 (вх. № 11845/20) додано: копію договору про надання правової допомоги № 56 від 16.07.2020, укладеного між ТОВ "КОЛОС 2011" та адвокатом Глушаницею Андрієм Леонідовичем, який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія МК № 001334 від 30.03.2018; копію Додатку № 1 від 06.08.2020 до договору про надання правової допомоги № 56 від 16.07.2020 "Детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) наданих адвокатом та які будуть надані (їх вартість)"; акт здачі-прийняття наданих послуг № 1 від 06.08.2020; копію виписки з рахунку № НОМЕР_1 АТ "ПУМБ".

Суд зазначає, що згідно ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст.126 ГПК України).

Таким чином, зважаючи на відсутність відповідного клопотання та заперечень відповідача стосовно розміру заявленої до стягнення суми грошових коштів, з огляду на предмет позову та розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, враховуючи ступінь складності справи та обсяг наданих послуг, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн документально доведені, є співмірними з предметом позову, змістом та обсягом наданих послуг.

За такого, у відповідності до положень п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. у справі № 915/1068/20 також покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Веселинівський завод сухого знежиреного молока" (57001, Миколаївська область, Веселинівський район, смт.Веселинове, вул. Будівельників, 30, ідентифікаційний код 00446546) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОС 2011" (57546, Миколаївська область, Очаківський район, с.Матросівка, вул. Миколаївська, 1, ідентифікаційний код 03763980) інфляційні втрати в сумі 12490,39 грн., 3 % річних у сумі 5938,75 грн., а також 2102,00 грн. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтями 253, 254, 256-259 з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 16.10.2020 року.

Суддя В.С. Адаховська