СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

20.10.2020 Справа № 922/467/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Шевель О.В.,

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх.№2241Х/2) та Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради (вх.№2242Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 04.08.2020 у справі №922/467/20, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Ємельяновою О.О., повний текст складено 10.08.2020,

за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області, м.Харків,

до 1. Харківської міської ради, м. Харків,

2.Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, м. Харків,

3. Фізичної особипідприємця Нагорної Світлани Михайлівни, м. Харків,

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу, зобов`язання повернути майно

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 04.08.2020 у справі №922/467/20 задоволено позов. Визнано незаконним та скасовано пункт 21 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова від 21.02.2018 № 1008/18. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 22.08.2018 №5627-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою-підприємцем Нагорною Світланою Михайлівною, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за № 1287 та скасовано запис про проведену державну реєстрацію права власності від 01.11.2018 № 28748602. Зобов`язано фізичну особу-підприємця Нагорну Світлану Михайлівну повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення підвалу № І, ІІ загальною площею 70, 7 кв.м в житловому будинку літ. А-14, розташованого за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 165, корпус 1, а Харківську міську раду Харківської області прийняти вказані приміщення. Стягнуто з Харківської міської ради на користь прокуратури Харківської області 2300,67 грн судового збору. Стягнуто з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на користь прокуратури Харківської області 2300,67 грн судового збору. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Нагорної Світлани Михайлівни на користь прокуратури Харківської області 2300,67 грн судового збору.

Вказане рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що рішення Харківської міської ради від 21.02.2018 №1008/18 прийнято з порушенням вимог спеціального законодавства щодо приватизації нежитлових приміщень, зокрема, статей 1, 29, Закону України "Про приватизацію державного майна", статей 1, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)". При цьому, суд першої інстанції з посиланням на практику Верховного Суду зазначив про те, що Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки Харківської міської ради, має укласти відповідний договір купівлі-продажу, як правило, за результатами проведення аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме у випадку продажу шляхом викупу орендарем об`єктів, які вже перебувають у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна. Водночас, місцевим господарським судом встановлено, що у звіті про оцінку майна, договорі оренди, договорі купівлі-продажу, заявці орендаря з проханням надати дозвіл на приватизацію будь-які відомості про такі поліпшення відсутні, а отже, орендарем до органу приватизації не подавались документи, що містять невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації. За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідне рішення Харківської міської ради є незаконним та підлягає скасуванню.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 22.08.2018 №5627-В-С, укладений на підставі вказаного рішення Харківської міської ради, підлягає визнанню недійсним, оскільки укладений з порушенням вимог статей 203, 215-216 Цивільного кодексу України. Окрім цього, місцевий господарський суд зазначив про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності від 01.11.2018 № 28748602 за Нагорною С.М. на спірні нежитлові приміщення, оскільки така позовна вимога є похідною від позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Окрім того, суд першої інстанції з посиланням на приписи статті 216 Цивільного кодексу України зазначив, що спірне нежитлове приміщення, що перебуває у власності ФОП Нагорної С.М., підлягає поверненню територіальній громаді.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, 28.08.2020 Харківська міська рада звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 04.08.2020 у справі №922/467/20 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову керівника Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ФОП Нагорної С.В. про визнання незаконним та скасування пункту 21 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.02.2018 № 1008/18 Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова; визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 22.08.2018 №5627-В-С; повернення нежитлових приміщень; скасування державної реєстрації.

Також, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради не погодилось з вказаним рішенням місцевого господарського суду та 28.08.2020 звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 04.08.2020 у справі №922/467/20 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову керівника Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ФОП Нагорної С.В. про визнання незаконним та скасування пункту 21 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.02.2018 № 1008/18 Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова; визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 22.08.2018 №5627-В-С; повернення нежитлових приміщень; скасування державної реєстрації.

Вказані апеляційні скарги містять аналогічні доводи, в обґрунтування яких скаржники посилаються на те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам статей 236, 237 ГПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовані норми матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що в силу п.2 ч.1 ст. 275, ч. 1 ст. 277 ГПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Харківської міської ради (вх.№2241Х/2) та Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 04.08.2020 у справі №922/467/20; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційних скарг відбудеться 20.10.2020 о 14:00 годині.

Враховуючи, що апеляційні скарги Харківської міської ради та Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради подані на один процесуальний документ (рішення Господарського суду Харківської області від 04.08.2020 у справі №922/467/20), колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про доцільність їх сумісного розгляду в одному апеляційному провадженні.

05.10.2020 до апеляційного господарського суду від представника ФОП Нагорної С.М. надійшов відзив на апеляційні скарги Харківської міської ради та Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради (вх. № 9422), в якому третій відповідач з посиланням на приписи статті 263 ГПК України зазначив, що підтримує вимоги апеляційних скарг, проте частково заперечує щодо їх змісту. Зокрема, в обґрунтування своєї правової позиції вказує на те, що відсутні визначені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини підстави для втручання у право третього відповідача на мирне володіння майном, а відтак просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області Господарського суду Харківської області від 04.08.2020 у справі №922/467/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову керівника Харківської місцевої прокуратури №5. Водночас, надає попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат та просить дозволити подати докази щодо розміру судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення та зазначає.

13.10.2020 до апеляційного господарського суду від керівника Харківської місцевої прокуратури №5 надійшов відзив на апеляційні скарги Харківської міської ради та Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради (вх. № 9798), в якому прокурор заперечує проти доводів апелянтів та вважає їх безпідставними, а тому просить рішення Господарського суду Харківської області Господарського суду Харківської області від 04.08.2020 у справі №922/467/20 залишити без змін.

16.10.2020 до суду апеляційної інстанції від представника третього відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 7 частини 1 статті 228 (вх. №9892). В обґрунтування заявленого клопотання заявник вказує на те, що на розгляді Верховного Суду перебуває справа № 922/3814/19 за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №3 до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, Фізичної особипідприємця Кононенко Наталі Валеріївни про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу, повернення майна; розгляд справи призначено на 03.11.2020. На думку представника 3-го відповідача, необхідність зупинення провадження у цій справі зумовлена тим, що за результатами розгляду справи №922/3814/19 буде надано висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: застосування норм Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Також, 16.10.2020 представник третього відповідача звернувся до Східного апеляційного господарського суду з клопотанням про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України (вх. № 9893). Вказане клопотання обґрунтовано тим, що предметом заявленого позову у даній справі є вимога щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, а підставою цього позову незаконність реалізації органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень його компетенції у сфері управління, а саме прийняття оскаржуваного рішення поза межами повноважень, що визначені Законом України "Про приватизацію державного майна", Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", інші заявлені позовні вимоги є похідними. А тому, посилаючись на приписи статей 2, 4, 19, 21 КАС України, вважає, що заявлений прокурором позов не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

19.10.2020 до апеляційного господарського суду від 2-го відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 9980), яке обґрунтоване необхідністю дотримання карантинних заходів з метою недопущення розповсюдження респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом, для убезпечення від ризику учасників справи та працівників суду.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2020 у зв`язку із перебуванням на лікарняному судді Білоусової Я.О. здійснено повторний розподіл судової справи № 922/467/20 та визначено наступний склад колегії суддів для її розгляду: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Шевель О.В.

Присутній в судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 20.10.2020 представник 3-го відповідача підтримав заявлені клопотання про закриття провадження з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, адже у ній оскаржується рішення відповідача, прийняте на виконання його владних управлінських функцій; клопотання про зупинення провадження. Прокурор заперечував проти вказаних клопотань, зазначивши про те, що вказаний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства з урахуванням вимог статті 20 ГПК України; відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі, оскільки перегляд судового рішення у подібних правовідносинах здійснюється Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду.

Щодо клопотання 2-го відповідача про відкладення розгляду справи прокурор заперечував проти його задоволення. Представник 3-го відповідача підтримав заявлене клопотання та зазначив про його обґрунтованість.

Представники інших учасників справи у судове засідання Східного апеляційного господарського суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання ФОП Нагорної С.М. про закриття провадження у справі №922/467/20, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (п.24). У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті першому статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України, на яку послався заявник, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Отже, для вирішення даного клопотання має значення встановлення питання щодо юрисдикції даного спору. При цьому, на думку третього відповідача, вказаний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Судова колегія зазначає, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №287/167/18-ц (провадження № 14-536 цс 19), від 08.04.2020 у справі №522/19395/16-а, від 15.04.2020 у справі №727/8819/16-а, від 05.05.2020 у справі №462/1055/19, зазначено про необхідність дослідження не лише правової природи спірного рішення суб`єкта владних повноважень (а саме, чи спрямоване воно на реалізацію відповідних владних повноважень у сфері публічно-правових відносин), але і наслідків таких управлінських дій в аспекті їх можливого впливу на цивільні права позивача.

Великою Палатою Верховного Суду у вищенаведених постановах вказано на те, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Окрім того, при визначенні характеру, та, відповідно, юрисдикції спору має значення встановлення обставин, у яких саме правовідносинах перебувають між собою сторони спору.

А саме, до адміністративної юрисдикції належить справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників, суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. Тобто до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (відповідних висновків, із посиланням на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №287/167/18-ц дійшов Верховний Суд у постанові від 14.05.2020 у справі №910/15230/19).

Колегія суддів додатково враховує, що такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд на час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали (відповідне вбачається, зокрема, із постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №280/1861/19, яку оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 11.09.2020).

Відтак помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Водночас, частинами другою, третьою статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Також господарські суди розглядають справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду (пункт 2 частини 1 статті 20 ГПК України).

Статтею 30 Закону України «Про приватизацію державного майна» (далі Закон № 2163-ХІІ) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було встановлено, що спори щодо приватизації державного майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів, вирішуються господарським судом у порядку, встановленому ГПК України. Вказану вимогу вирішення спору судом господарської юрисдикції передбачено також чинною на момент звернення з позовом редакцією статті 30 Закону України від 18 січня 2018 року № 2269-VІІІ «Про приватизацію державного і комунального майна» (далі - Закон № 2269-VІІІ).

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону № 2269-VІІІ приватизацією є платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб. Вказана стаття містить і визначення припинення приватизації - рішення органу приватизації про припинення вчинення будь-яких дій, спрямованих на приватизацію (продаж) об`єкта приватизації (пункт 23 частини першої вказаної статті).

Згідно із частиною першою статті 3 Закону № 2163-XII законодавство України про приватизацію складається з цього Закону, інших законів України з питань приватизації. Частиною четвертою цієї ж статті закону також визначено, що відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

При цьому відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (далі - Закон № 2171-XII), на порушення вимог якого посилався у позові прокурор, покупцями об`єктів малої приватизації можуть бути фізичні та юридичні особи, які визнаються покупцями відповідно до Закону № 2163-XII.

Спори щодо приватизації державного (або комунального) майна виникають у зв`язку з його відчуженням, зміною чи припиненням правомочностей держави на таке майно та виникненням відповідного обсягу прав у суб`єктів права приватної власності. За загальним правилом спори щодо приватизації державного майна належать до господарської юрисдикції незалежно від суб`єктного складу сторін спору щодо відчуження майна - як юридичних так і фізичних осіб.

Отже, при визначенні юрисдикції цієї справи слід виходити з характеру та змісту спірних правовідносин, у межах яких і за захистом яких звернувся позивач.

Як убачається з позовної заяви, прокурор звернувся до суду в інтересах держави з позовом до відповідачів у межах правовідносин щодо відчуження комунального майна, стверджуючи про незаконність такого відчуження, як проведеного поза межами та всупереч нормативно передбаченої для відчуження такого майна процедури приватизації.

Спосіб, який обрав позивач для захисту порушених прав, не змінює правової природи спору, який виник щодо порушення умов та процедури приватизації спірного майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №903/456/18, від 12.05.2020 у справі №925/308/18.

Отже, з урахуванням характеру спірних правовідносин, а також наявності прямої вказівки закону на вид судочинства, у якому має розглядатись така категорія справ, спір у цій справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а вимога про скасування рішення органу місцевого самоврядування не змінює правової природи такого юридичного спору та не є підставою для вирішення його в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, фактичні та правові підстави для закриття провадження у справі в порядку п.1 ч.1 ст.231 ГПК України в даному випадку відсутні.

Щодо клопотання третього відповідача про зупинення провадження у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Так, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень справу №922/3814/19 за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №3 до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, Фізичної особипідприємця Кононенко Наталі Валеріївни про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу, повернення майна, було прийнято до розгляду саме Верховним Судом у складі колегії Касаційного господарського суду, а не палатою, об`єднаною палатою чи Великою Палатою Верховного Суду, а тому відсутні процесуальні підстави для зупинення провадження у справі №922/467/20.

Розглянувши клопотання другого відповідача про відкладення розгляду справи, апеляційний господарський суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Частинами 11, 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №910/6097/17 зазначив, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їх відсутності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що явка представників учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, усі доводи і вимоги учасники справи можуть викласти і подати суду письмово, тоді як у клопотанні про відкладення розгляду справи представник відповідача-2 не навів суду доводів, що унеможливлюють розглянути судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу за відсутності його представника.

Крім того, представник відповідача-2 добросовісно користуючись своїми правами, міг звернутись до суду з клопотанням про проведення судового засідання у режимі відеоконференції відповідно до положень статті 197 Господарського процесуального кодексу України, самостійно обравши зручне для себе територіальне розташування його проведення й поза межами суду. Однак, скаржник не реалізував своє право звернення до суду з таким клопотанням.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні вказаного клопотання через його необґрунтованість.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Відповідно до частини 2 статті 216 ГПК України, якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Відповідно до частини 14 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Судова колегія зазначає, що при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством, та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Враховуючи наведені приписи процесуального законодавства, у зв`язку зі зміною складу суду, зважаючи на те, що розгляд даної справи не було розпочато, та з метою забезпечення принципів рівності всіх учасників перед законом та судом, а також створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи та необхідності забезпечення всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх матеріалів справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів вирішила відкласти розгляд справи на іншій день.

Керуючись ст.ст. 202, 234, 235, 270 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

УХВАЛИЛА:

Відмовити у задоволенні клопотання ФОП Нагорної С.М. про закриття провадження у справі (вх. № 9893).

Відмовити у задоволенні клопотання ФОП Нагорної С.М. про зупинення провадження у справі (вх. № 9892).

Відмовити у задоволенні клопотання Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради про відкладення розгляду справи (вх. №9980).

Відкласти розгляд даної справи на 19 листопада 2020 року о 15:00 годині.

Повідомити учасників справи, що судове засідання відбудеться у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал №104.

Інформацію по справі що розглядається можна отримати за веб-адресою https://eag.court.gov.ua/sud4875/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Шевель