номер провадження справи 9/99/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2020 Справа № 908/2052/20

м.Запоріжжя

За позовом: Концерну "Міські теплові мережі", (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 17, фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АПЕЛЬМОН", (69071, м. Запоріжжя, вул. Кутузова, буд. 2, кв. 55),

про стягнення суми 68896,57 грн.

Суддя Боєва О.С.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну "Міські теплові мережі" про стягнення з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АПЕЛЬМОН" суми 68896,57 грн., що складається з суми 47657,84 грн. заборгованості за відпущену теплову енергію, суми 608,29 грн. - 3% річних та суми 20630,24 грн. пені.

Ухвалою суду від 13.08.2020 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2052/20 (номер провадження 9/99/20), вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

12.10.2020 за наслідками розгляду справи судом прийнято рішення.

Позовні вимоги мотивовано наступним. Концерн «МТМ» в період з листопада 2019 по квітень 2020 здійснював постачання теплової енергії в нежитлове приміщення 18 (літ.А-5), загальною площею 460,3 кв.м. по вул. С.Синенка, буд.53 в м.Запоріжжя та нежитлове приміщення V, першого поверху (літ. А-5), загальною площею 223,8 кв.м по вул.Дніпровське шосе, буд. 48 в м.Запоріжжя, які належать на праві власності ТОВ «Апельмон». Вказані приміщення знаходяться у житлових будинках та мають єдину систему централізованого опалення. Договори сторонами не укладено, розрахунки за теплову енергію здійснювались на підставі особових рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2. Відпуск теплової енергії за вказаний період підтверджується рахунками та актами приймання-передачі, які оплачено відповідачем частково, згідно з реєстрами надходжень коштів із зазначенням платежів. Заборгованість за теплову енергію по особовому рахунку № НОМЕР_1 за листопад, грудень 2019, січень, квітень 2020 складає 23169,45 грн.; по особовому рахунку № НОМЕР_3 за листопад, грудень 2019, січень, лютий, квітень 2020 - 24488,39 грн. Відсутність укладеного між сторонами договору не виключає можливості стягнення з відповідача вартості послуг з теплопостачання, оскільки між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, відповідач самостійно отримував рахунки та акти та до листопада 2019 сплачував за отриману теплову енергію в повному обсязі. Крім суми основного боргу позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та суму пені, нарахованої у розмірі, передбаченому Законом України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". Позовні вимоги обґрунтовано ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 625, 629 ЦК України, Законами України "Про теплопостачання", "Про житлово-комунальні послуги", "Правилами користування тепловою енергією", "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзив до суду не подав. Ухвала суду про відкриття провадження згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення вручена відповідачу 25.08.2020.

Станом на 12.10.2020 будь-яких заяв (клопотань) щодо продовження або поновлення процесуальних строків до суду від сторін не надходило.

Із змісту ч. 9 ст. 165 ГПК України слідує, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом діяльності Концерну "Міські теплові мережі" (позивач у справі) є, зокрема, виробництво та постачання теплової енергії.

Взаємовідносини, які виникають в процесі споживання теплової енергії регулюються Цивільним Кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання»,Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, які визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії.

Статтею ст.1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання;

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про теплопостачання» відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У статті ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017, який набрав законної сили 10.12.2017, визначено:

житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;

споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач;

індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення.

Порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг визначено у статті 13 «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3, 6 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Згідно з ч.2 ст.275 Господарського кодексу України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно зі ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язковим для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованих 02.06.2020 та 06.08.2020, за ТОВ «АПЕЛЬМОН» зареєстровано право приватної власності на: нежитлове приміщення, V першого поверху літ. А-5, загальною площею 237,5 кв.м., за адресою: м.Запоріжжя, Дніпровське шосе, буд. 48 (дата реєстрації 11.12.2017) та нежитлове приміщення, літ. А-5,загальною площею 465,2 кв.м, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Синенка Сергія, буд. 53, приміщення 18 ( дата реєстрації 25.05.2018).

Як зазначив позивач у позовній заяві договори на постачання теплової енергії у вказані приміщення між позивачем та відповідачем не укладалися, розрахунки за теплову енергію здійснювались на підставі особових рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2. Відповідач самостійно отримував рахунки та акти та до листопада 2019 сплачував за отриману теплову енергію в повному обсязі. Також в позовній заяві вказано, що вищевказані нежитлові приміщення, які належать відповідачу, знаходяться у житлових будинках та мають єдину систему централізованого опалення.

На підтвердження здійснення ТОВ «АПЕЛЬМОН» часткової оплати теплової енергії за спірний період, а саме: оплати за лютий та березень 2020 по особовому рахунку № НОМЕР_1 та оплати за березень 2020 по особовому рахунку № НОМЕР_2 , позивач надав реєстри надходження грошових коштів за теплову енергію на р/р Концерну «МТМ» по філії Дніпровського району за квітень та травень 2020, які підписані начальником відділу нарахувань та білінгу позивача.

Позивачем додано до позову також копію досудової вимоги № 5/6/2020 від 05.06.2020, адресованої ТОВ «АПЕЛЬМОН», про сплату заборгованості за теплову енергію по особовим рахункам № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 в загальному розмірі 47657,84 грн., та копію фіскального чеку від 05.06.2020 на підтвердження направлення цієї вимоги відповідачу.

Згідно з наданими позивачем розрахунками основного боргу заборгованість ТОВ «АПЕЛЬМОН» за теплову енергію складає:

- по особовому рахунку НОМЕР_1 за листопад, грудень 2019; січень, квітень 2020 - 23169,45 грн.;

- по особовому рахунку № НОМЕР_3 за листопад, грудень 2019; січень, лютий, квітень 2020 - 24488,39 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми 608,29 грн. - 3% річних, нарахованих згідно з наданими розрахунками за загальний період з 01.01.2020 по 05.08.2020, та суми 20630,24 грн. пені за загальний період з 21.12.2019 по 10.03.2020.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про теплопостачання" споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з частиною 5 ст. 25 цього Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Згідно з ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з договору або інших підстав, зокрема, юридичного факту, внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 с. 73, ч.ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.ч. 1, 2 ст. 80 ГПК України).

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, суд враховує, що теплопостачання це особливий вид комунальної послуги. Теплова енергія є специфічною товарною продукцією, яку неможливо повернути в натурі, бездоговірне споживання теплової енергії за рахунок централізованого опалення не звільняє від обов`язку її оплати.

Разом із тим, враховуючи відсутність укладеного сторонами договору, в даному випадку позивач має довести наявність обставин, якими останній обґрунтовує факт отримання відповідачем теплової енергії у спірний період, виникнення обов`язку відповідача щодо виконання грошового зобов`язання з оплати заявленої до стягнення заборгованості, строк виконання такого зобов`язання та, відповідно, термін, з якого виникло прострочення оплати та нараховані три відсотки річних і пеня.

На підтвердження відпуску на вищевказані об`єкти ТОВ «АПЕЛЬМОН» теплової енергії в період з листопада 2019 по квітень 2020 включно позивачем надано в матеріали справи акти приймання-передачі теплової енергії надання послуг з централізованого постачання гарячої води по особовим рахункам № НОМЕР_2 від 11.12.2017 та № НОМЕР_1 від 01.11.2018, які підписані та скріплені печаткою з боку Концерну «МТМ», та рахунки по вказаними особовим рахункам за зазначений період.

У примітках актів приймання-передачі міститься вказівка про обов`язкове зазначення у призначенні платежу номерів особових рахунків № НОМЕР_2 від 11.12.2017 та НОМЕР_1 від 01.11.2018. Також в актах повідомлялося про необхідність повернення оформленого належним чином одного примірника акту теплопостачальній організації, а в разі неповернення або ненадання письмових заперечень про підписання акту, він вважається погодженим.

Однак позивачем не надано суду доказів направлення або вручення відповідачу зазначених рахунків та актів. До досудової вимоги від 05.06.2020 на адресу ТОВ «АПЕЛЬМОН» щодо погашення заборгованості за теплову енергію зазначені документи також не були додані. За таких обставин у позивача відсутні достатні правові підстави стверджувати про виникнення у відповідача зобов`язання з оплати суми боргу.

Крім того, позивачем не надано в матеріали справи жодного доказу на підтвердження того, що належні ТОВ «АПЕЛЬМОН» нежитлові приміщення дійсно мають єдину систему централізованого опалення із житловими будинками, в яких вони знаходяться, як то вказано у позовній заяві.

Враховуючи викладене, суд проаналізувавши норми чинного законодавства та дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що на час розгляду справи заявлені позовні вимоги про стягнення з ТОВ «АПЕЛЬМОН» суми 47657,84 грн. заборгованості за відпущену теплову енергію є недоведеними, тому не підлягають задоволенню на підставах наведених вище. За відсутності належних доказів направлення (вручення) відповідачу рахунків та актів, звернення з даним позовом є передчасним.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та пені, які є похідними від основної вимоги, судом також відмовляється.

Таким чином у задоволенні позовних вимог відмовляється повністю.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано 22.10.2020.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва