ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. ОдесаСправа № 915/1737/19
м. Одеса, проспект Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Головея В.М.,

Разюк Г.П.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву Фізичної особи-підприємця Федченка Ігора Юрійовича про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Довганя Олександра Володимировича

на рішення Господарського суду Миколаївської області

від 26 лютого 2020 року (повний текст складено 12.03.2020р.)

по справі № 915/1737/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Довганя Олександра Володимировича

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Федченка Ігора Юрійовича

про: стягнення збитків в сумі 72 788,16 грн.,-

суддя суду першої інстанції: Ткаченко О.В.,

дата і місце прийняття рішення: 26.02.2020р., м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року Фізична особа-підприємець Довгань О.В. (позивач, ФОП Довгань О.В.) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до гр. ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення за договором оплатного надання послуг від 08.06.2018р. №08/06 72 788,16 грн., з яких: основна заборгованість 27 788,16 грн., збитки внаслідок порушення зобов`язання 25 000,00 грн., упущена вигода 20 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.02.2020р. по справі №915/1737/19 (суддя Ткаченко О.В.) у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Довганя Олександра Володимировича відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Довгань Олександр Володимирович звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій позивач просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.02.2020р. у справі №915/1737/19 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

10.06.2020р. від представника Федченка І.Ю. (відповідача) до суду надійшов розрахунок орієнтованого розміру витрат на правничу допомогу.

11.06.2020р. аналогічні документи надійшли до суду від позивача.

03.07.2020р. та 03.08.2020р. від ОСОБА_2 (позивача) до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача, в яких апелянт просив залишити заяву Федченка І.Ю. про відшкодування судових витрат на правничу допомогу без розгляду.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.07.2020р. рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.02.2020р. у справі №915/1737/19 залишено без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Довганя Олександра Володимировича без задоволення.

Водночас, при прийнятті постанови не було вирішено питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

04.08.2020р. від представника Федченко І.Ю. надійшла заява із визначенням суми понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з апеляційним розглядом справи №915/1737/19.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу, що з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2", постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 "Про запобігання поширенню на території України короновірусу "COVID-19", на всій території України з 12.03.2020р. було встановлено карантин, який в подальшому неодноразово продовжувався.

При цьому, умовами пункту 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 30.03.2020р. №540-ІХ) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки були продовжені на строк дії карантину.

17.07.2020 року набрав чинності Закон України від 18.06.2020 року №731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)", за умовами п. 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" якого процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п. 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року №540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

05.10.2020р. до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшла заява про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі

Розглянувши вищевказані заяви Фізичної особи-підприємця Довганя Олександра Володимировича та Фізичної особи-підприємця Федченка Ігора Юрійовича про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено ст. 16 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Приймаючи до уваги те, що заяви про розподіл судових витрат були надані сторонами до винесення постанови, колегія суддів зазначає про дотримання строків подання вказаних заяв, встановлених ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

За ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як вказує Фізична особа-підприємець Довгань О.В., у зв`язку із переглядом судом апеляційної інстанції рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.02.2020р. у справі №915/1737/19, апелянтом були понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 700,00 грн.

За твердженням Фізичної особи-підприємця Федченка І.Ю., його витрати на відшкодування професійної правничої допомоги дорівнюють17 001,00 грн.

Порядок розподілу судових витрат визначено ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що місцевим господарським судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Довганя О.В., а постановою Південно-західного апеляційного господарського суду рішення суду першої інстанції було залишено без змін, з огляду на зміст вищенаведеної норми процесуального права, апеляційна колегія зазначає, що Фізичній особі-підприємцю Довганю Олександру Володимировичу відповідні витрати у розмірі 12 700,00 грн. не відшкодовуються.

Щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу Фізичної особи-підприємця Федченка Ігора Юрійовича.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15ц).

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також, вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

За змістом наведених законодавчих приписів склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Положеннями ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2020р. між адвокатом Татаріновим В.П. (Адвокат) та Федченко І.Ю. (Клієнт) укладено договір №17/20 про надання правової допомоги.

Відповідно умов Договору, зокрема, Клієнт в порядку та на умовах, визначених цим Договором, доручає Адвокату здійснення представництва (правової допомоги) з питання захисту інтересів Клієнта у спорах з ФОП Довганем О.В. у судах усіх інстанцій, виконавчих органах, органах прокуратури, органах нотаріату та ін. В свою чергу, Адвокат зобов`язується за плату надавати Клієнту відповідні юридичні послуги (п.1.1., 2.1. Договору).

Положеннями п. 1.2 Договору визначено у тому числі, що Адвокат приймає на себе зобов`язання приймати участь у судових засіданнях, складати позовні заяви, скарги, інші процесуальні документи, знайомитись з матеріалами справи тощо

Пунктом 3.1. Договору сторони погодили, що Клієнт сплачує Адвокату вартість юридичних послуг (гонорар) протягом 2 днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг. При цьому, розмір витрат на правову допомогу обчислюється, за умовами Договору, наступним чином: витрачений час (кількість годин) помножують на визначену Договором компенсацію за одну годину, яка становить: 4 723,00 грн.*40% = 1 889,00 грн.

Крім того, у п.3.1. Договору також наведено орієнтовний зміст витраченого часу, який повністю продубльований в заяві відповідача від 11.06.2020р. про розрахунок орієнтованого розміру витрат на правничу допомогу, а саме:

1. Попереднє опрацювання матеріалів 1 год.,

2. Ознайомлення з матеріалами судової справи №915/1737/19, викопіювання власними засобами. Опрацювання законодавчої бази. Опрацювання практики верховного суду. Формування правової позиції в суді апеляційної інстанції 4 год.

3. Підготовка відзиву на апеляційну скаргу у справі №915/1737/19, подання відзиву на апеляційну скаргу до Південно-західного апеляційного господарського суду 4 год.

Разом 9 годин * 1 889,00 грн. = 17 001,00 грн.

На виконання Договору про надання правової допомоги від 21.05.2020р. №17/20, адвокатом Татаріновим В.П. видано ордер серія ВЕ №1014448 від 21.05.2020р. для здійснення представництва відповідача у справі 915/1737/19 в суді апеляційної інстанції.

Адвокатом Татаріновим В.П. надано свідоцтво від 01.03.2019р. №МК001557 про право на зайняття адвокатською діяльністю.

У матеріалах справи наявний Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 10.06.2020р. за Договором №17/20, відповідно до якого гонорар адвоката складає 17 001,00 грн.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №5 від 10.06.2020р. адвокатом Татаріновим В.П. прийнято від Клієнта Федченко І.Ю. 17 001,00 грн. на підставі Договору про надання правової допомоги від 21.05.2020р. №17/20 та акту приймання-передачі фактично наданих послуг від 10.06.2020р.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019р. у справі №903/390/18, від 21.01.2020р. у справі №916/2982/16, від 07.07.2020р. у справі №914/1002/19, від 13.10.2020р. у справі №911/688/19).

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Згідно з практикою ЄСПЛ, відображеною в пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34- 36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вже зазначалось вище, 03.07.2020р. та 03.08.2020р. від ОСОБА_2 (позивача) до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача, в яких апелянт просив залишити заяву ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат на правничу допомогу без розгляду.

Отже, підлягає вирішенню питання щодо наявності або відсутності підстав для зменшення зазначеної відповідачем суми витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, яку він просить стягнути з позивача.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, позивач зазначає, що заявлені адвокатом до відшкодування витрати є не співмірними із обсягом послуг і реальним (дійсним) часом, затраченим на надання відповідних послуг адвокатом; такі витрати не відповідають критерію їх реальності (дійсності) та розумності їх розміру.

Так, ФОП Довгань О.В. зазначає, що Акт приймання передачі відповідних послуг, Договір про надання правової допомоги та попередній розрахунок не містять опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, незрозуміло яка саме послуга, у відповідності до укладеного Договору про надання послуг, була надана, що в свою чергу суперечить вимогам ч.ч. 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України. Заявник вважає незрозумілим таке поняття як «попереднє опрацювання матеріалів».

Крім того, позивач не згоден з твердженням адвоката Татарінова В.П. про ознайомлення останнього з матеріалами справи №915/1737/19 з огляду на те, що такого ознайомлення у суді апеляційної інстанції не відбувалось, що підтверджується відсутністю у матеріалах справи клопотання адвоката В.П. Татарінова про ознайомлення з матеріалами справи та будь-які докази на підтвердження проведення ним такого ознайомлення.

Також заявник звертає увагу на те, що якщо адвокатом проводилось ознайомлення з копіями матеріалів судової справи № 915/1737/19, які йому були надані Клієнтом (а відповідач мав надати адвокатові лише копії матеріалів, у зв`язку з тим, що оригінали документів знаходяться в матеріалах судової справи), то незрозумілими становляться дії останнього щодо «викопіювання власними засобами». Крім того, позивач зауважує, що таке викопіювання немає ніякого відношення до надання правової допомоги відповідачу, яку Адвокат має здійснювати за укладеним Договором.

За твердженням заявника, доводи і позиція відповідача протягом усього часу розгляду справи не змінювалися і доводи відзиву на апеляційну скаргу не відрізнялися від доводів відзиву на позовну заяву та інших поданих відповідачем документів, у зв`язку з чим, ФОП Довгань О.В. критично оцінює час, витрачений адвокатом на опрацювання законодавчої бази, опрацювання практики Верховного Суду, та формування правової позиції в суді апеляційної інстанції.

Водночас, позивач не згоден із зазначенням адвокатом Татаріновим В.П. про підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу №915/1737/19 протягом 4-х годин у сумі 7556,00 грн.

ФОП Довгань О.В. наполягає на тому, що в матеріалах справи є в наявності тільки один відзив на апеляційну скаргу від 07.06.2020р. за особистим підписом Федченка І.Ю., у якому відсутні будь-які відомості про адвоката Татарінова В.П. Крім того, до вказаного відзиву долучено опис вкладень до цінного листа Укрпошти про відправку (подання) відзиву, у якому відправником зазначено Федченко І.Ю. та міститься його особистий підпис про відправку, як і на поштовому конверті, у якому було надіслано відзив на апеляційну скаргу.

Таким чином, у матеріалах справи відсутній відзив на апеляційну скаргу адвоката Татарінова В.П., а також останнім не надано доказів надання послуги подання відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного господарського суду.

Отже, зазначаючи, що розрахунок витрат на правову допомогу представника відповідача є необґрунтованим, безпідставним та завищеним, ФОП Довгань О.В. просить суд апеляційної інстанції залишити заяву адвоката Татарінова В.П. без розгляду.

Апеляційний суд, розглянувши вказану заяву, погоджується з твердженням заявника про відсутність у матеріалах справи доказів фактичного виконання з боку адвоката окремих послуг, зокрема, ознайомлення з матеріалами справи №915/1737/19, що в свою чергу унеможливлює і таки дії як «викопіювання власними засобами», які зазначені адвокатом в акті приймання-передачі відповідних послуг.

Щодо надання послуги надсилання відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного господарського суду, то судова колегія також погоджується з ФОП Довгань О.В., який вказує, що відповідно до наявних у матеріалах справи документів, відзив надсилався до суду особисто відповідачем.

При цьому, судова колегія окремо звертає увагу, що профільний Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» хоча і не застосовує термін «професійна правнича допомога», натомість визначає адвокатську діяльність через здійснення правової допомоги, а також визначає її види, серед яких ключове місце посідає представництво інтересів клієнта в судах. Комплексне тлумачення ст. 42 та 126 Господарського процесуального кодексу України дають підстави для висновку, що таке представництво не обмежується участю в судовому засіданні та включає роботу адвоката поза його межами, в тому числі ознайомлення з матеріалами справи, збір та подання доказів і процесуальних документів, консультації клієнта.

В цій площині підлягає вирішенню питання, чи включається до складу витрат на надання правової допомоги час, витрачений адвокатом на виконання технічних завдань в інтересах клієнта.

Апеляційна судова колегія погоджується з показовим з цього питання підходом суду, що викладений у справі №910/18954/17. Київській апеляційній господарський суд, розподіляючи судові витрати у постанові від 22.08.2018р., зазначив, що оскільки адвокату доручається представництво інтересів позивача в суді, надання професійної правничої допомоги та підготовка процесуальних документів, такі витрати як надсилання засобами поштового зв`язку документів не є правничою допомогою адвоката, а отже, не підлягають компенсації.

Щодо підготовки саме відзиву на апеляційну скаргу, суд звертає увагу на те, що останній також підписаний особисто ФОП Федченко І.Ю., а відтак, у матеріалах справи не міститься відзиву на апеляційну скаргу, який був складений адвокатом Татаріновим В.П.

Щодо формування правової позиції в суді апеляційної інстанції, опрацювання законодавчої бази та опрацювання практики Верховного Суду, колегія судів зазначає, що враховуючи, що позиція відповідача не змінювалась при розгляді справи, а адвокати, що представляли інтереси ФОП Федченка І.Ю., вносили один після одного певні корективи, тобто фактично виконували одну і ту ж саму роботу, - заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвокатів не є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатами роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатами послуг та виконаними роботами із предметом позову, а тому розмір витрат на професійну правничу допомогу адвокатів у цій справі не відповідає критеріям розумності, співрозмірності, справедливості та становить надмірний тягар для позивача.

При цьому, апеляційна колегія враховує, що у матеріалах справи наявні докази надсилання позивачем на адресу відповідача заяви про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що може свідчити про обізнаність відповідача із фактом подання такої заяви та її змістом. Однак, жодного заперечення проти наведених позивачем доводів у відповідній заяві, відповідач до суду апеляційної інстанції не надав.

Згідно із ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заява представника відповідача адвоката Татарінова В.П. про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти додаткову постанову про відмову у стягненні судових витрат позивача та відповідача на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 169, 244, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Федченка Ігора Юрійовича про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №915/1737/19 відмовити.

Додаткова постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Головей В.М.

Суддя Разюк Г.П.