ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2462/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

секретар судового засідання Казмерчук М.Т.

за участю представників учасників справи:

позивача - Шафоростова О.М., самопредставництво,

3-ї особи - Єловець Г.Ю., самопредставництво,

відповідача - Лучка Д.В., адвокат, ордер серія АХ 992000012 від 29.09.20 року.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна по Харківській, Донецькій та Луганській областях, місто Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - НТУ «Харківській політехнічний інститут», місто Харків,

до Фізичної особи підприємця Пільгуй Романа Станіславовича, місто Харків,

про розірвання договору оренди та зобов`язання вчинити певні дії,-

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/2462/20.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Регіональне відділення Фонду державного майна по Харківській, Донецькій та Луганській областях, звернувся із позовом до відповідача, фізичної особи підприємця Пільгуй Романа Станіславовича про розірвання договору оренди № 6601-Н від 20 вересня 2018 року та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме: звільнити державне окреме індивідуально визначене майно нежитлові приміщення кім. № № 1-82, 1-82а, 1-83, 1-84, 1-84а, 1-85, 1-86, 1-87, 1-87а, 1-88, 1-88а, 1-89, 1-90, 1-91, 1-92, 1-93, розміщені на 1-му поверсі 5-поверхової будівлі гуртожитку № 1, інв. № 1, літ. Б-5, пам`ятка архітектури, охоронний № 14, загальною площею 307,10 кв. м., за адресою: місто Харків, вулиця Пушкінська, 79, шляхом підписання акту приймання-передачі з блансоутримувачем НТУ Харківській політехнічний інститут. Крім того, позивач просить залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - НТУ Харківській політехнічний інститут.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10 серпня 2020 року про відкриття провадження у справі № 922/2462/20 прийнято позовну заяву Регіонального відділення Фонду державного майна по Харківській, Донецькій та Луганській областях до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато у справі № 922/2462/20 підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 07 вересня 2020 р. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - НТУ Харківській політехнічний інститут.

Під час підготовчого провадження, через реалізацію прав за статтями 42, 119, 161, 165, 166, 168, 178 Господарського процесуального кодексу України сторонами сформовано та представлено суду заяви по суті справи: відповідачем - відзив, який прийнято до розгляду із долученням до матеріалів справи ухвалою суду від 17 серпня 2020 року; позивачем - відповідь на відзив, третьою особою - пояснення, які прийняті до розгляду з залученням до матеріалів справи шляхом постановлення протокольної ухвали від 21 вересня 2020 року.

Протокольною ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження, справу для розгляду по суті призначено на 12 жовтня 2020 року. 12 жовтня 2020 року суд розпочав судовий розгляд справи по суті. В засіданні суду 12 жовтня 2020 року позивач повністю підтримав позовні вимоги з посиланням на обставини, викладені у заявах по суті справи. Третя особо проти задоволення позову заперечила повністю посилаючись на відсутність правових підстав для розірвання договору оренди та звільнення приміщень. Відповідач позовні вимоги не визнає, повністю підтримуючи позицію, викладену у відзиві на позов та яка по суті збігається з позицією третьої особи.

В засіданні суду 12 жовтня 2020 року оголошувалась перерва до 19 жовтня 2020 року протокольною ухвалою на підставі частини 2 статті 216, статті 232 Господарського процесуального кодексу України. 19 жовтня засідання суду після перерви було продовжено. Позивач позовні вимоги підтримав повністю; третя особа на стороні позивача та відповідач вважають позов безпідставним та в задоволенні якого просять суд відмовити.

19 жовтня 2020 року, у відповідності до норми статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово позивача, третьої особи на стороні позивача та відповідача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів учасників справи фактичним обставинам справи, судом встановлено такі обставини.

20 вересня 2018 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна по Харківській, Донецькій та Луганській областях (орендодавець, позивач у справі) та Фізичною особою - підприємцем Пільгуй Романом Станіславовичем (орендар, відповідач у справі) укладено договір оренди № 6601-Н (далі за текстом - Договір), у відповідності до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме визначене майно: нежитлові приміщення кім. № № 1-82, 1 -82а. 1-83, 1-84, 1 -84а, 1-85, 1-86, 1-87, 1-87а, 1-88, 1-88а, 1-89, 1-90, 1-91, 1-92, 1-93 розміщені на 1- му поверсі 5-поверхової будівлі гуртожитку № 1, інвент. № 1, літ. «Б-5», пам`ятка архітектури, охоронний № 14 (далі Майно), загальною площею 307,10 кв. м., за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 79, що перебуває па балансі Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору встановлено, що майно передається в оренду з метою: розміщення суб`єктом господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення. Стан майна на момент укладення договору визначається в акті приймання-передачі згідно довідки Балансоутримувача.

За пунктом 5.1. договору орендар зобов`язується використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору та забезпечувати орендодавцю і балансоутримувачу доступ на об`єкт оренди з метою контролю за його використанням та виконанням умов Договору.

Згідно пункту 5.8 договору протягом місяця після укладання цього договору орендар зобов`язується застрахувати орендоване майно /.../ і надавши орендодавцю копії страхового полісу і платіжного доручення.

Пункти 8.1., 8.3. договору визначають, що орендодавець має право контролювати з можливим залученням Балансоутримувача виконання умов договору та використання Майна, переданого в оренду за Договором, і у разі необхідності спільно з Балансоутримувачем вживати відповідних заходів реагування, шляхом візуального обстеження зі складанням акту обстеження.

Пункт 10.3. договору передбачає, що зміни до умов договору або його розірвання допускаються за взаємною згодою Сторін. Зміни, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою Стороною. Чинність цього договору припиняється достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду (пункт 10.6 договору).

Цей договір укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, що діє з 20 вересня 2018 року до 20 серпня 2021 року.

За актом приймання-передачі від 20 вересня 2018 року, позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування індивідуальне визначене майно: нежитлові приміщення кім. № № 1-82, 1 -82а. 1-83, 1-84, 1 -84а, 1-85, 1-86, 1-87, 1-87а, 1-88, 1-88а, 1-89, 1-90, 1-91, 1-92, 1-93 розміщені на 1- му поверсі 5-поверхової будівлі гуртожитку № 1, інвент. № 1, літ. «Б-5», пам`ятка архітектури, охоронний № 14 (далі Майно), загальною площею 307,10 кв. м., за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 79. Майно знаходиться на балансі Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут".

Додатковою угодою від 17 січня 2019 року сторонами погоджено викласти пункт 10.1 договору в новій редакції, а саме цей договір укладено строком на 10 (десять) років, що діє з 20 вересня 2018 року до 20 вересня 2028 року.

Обґрунтовуючи підставу позову, Фонд державного майна по Харківській, Донецькій та Луганській областях вказує, що 11 грудня 2019 року було здійснено контрольний огляд нерухомого майна, що перебуває в оренді у фізичної особи - підприємця Пільгуя Р. С. за договором оренди № 6601-Н від 20 вересня 2018 року та складено відповідний звіт із зазначенням виявлених порушень. Зокрема, вказує, що в ході періодичного комплексного контролю з огляду державного майна робочою групою було встановлено, що орендар (відповідач) використовує державне орендоване майно не за цільовим призначенням та встановлено, що останній порушив пункт 5.8 договору не надавши позивачу платіжне доручення на підтвердження сплати страхового внеску.

У своїй позовній заяві позивач просить розірвати договір з посиланням на статтю 651 Цивільного кодексу України, а також зобов`язати відповідача звільнити майно, посилаючись на порушення останнім істотних умов договору щодо використання державного майна.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Згідно з частино 1 та 2 статті 11, статті 202 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди державного майна, який підпадає під правове регулювання статей 759-786 Цивільного кодексу України, статей 283-287 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

З огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір як належну підставу, у розумінні норм статті 11 названого Кодексу України, для виникнення у орендодавця, орендаря та підприємства-балансоутримувача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Матеріалами справи, а саме актом приймання-передачі нерухомого майна від 20 вересня 2018 року, підтверджується факт прийняття відповідачем в користування об`єкта оренди за договором.

Обґрунтовуючи підстави для розірвання договору оренди позивач вказує на істотність порушення відповідачем спірного договору, а саме на те, що орендар не використовує орендоване державне майно за цільовим призначенням, оскільки у орендованому приміщенні розташовано стелаж із професійною косметикою, також містилось посилання на інтернет сайт, що підпадає під орендну ставку 18 % відповідно до пункту 9 додатку 2 Постанови Кабінету Міністрів № 786 від 04 жовтня 1995 року "Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу".

У даному випадку господарський суд звертає увагу учасників справи, що порядок дострокового розірвання договору (у тому числі згідно з пунктом 10.6 договору) визначається положеннями Цивільного кодексу України в сукупності зі спеціальними нормами Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та умовами договору.

Так, статтею 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно визначається, що договір, у разі істотності його порушення, може бути розірвано лише за рішенням суду. Визначення "істотності порушення договору" у частині 2 вказаної статті залежить від оцінки міри позбавлення можливості отримання очікуваних результатів виконання договору, тобто позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору. Значна міра позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору має визначатися посилаючись на об`єктивні обставини. Так зміст договору визначає очікування сторони, на які вона розраховувала при укладенні договору і які вона визначила, об`єктивно погоджуючи його умови.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі 2 другої статті 651 Цивільного кодексу України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-75цс13, а також підтримується у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року № 910/21862/17, від 16 жовтня 2018 року № 91/23976/16, від 29 січня 2019 року у справі № 926/708/18, від 26 лютого 2019 року № 926/709/19 та ін.

Відтак, у спірних правовідносинах господарському суду належить дослідити обставини належного чи неналежного виконання умов спірного договору його сторонами та вирішити спір із застосуванням наведених вище положень законодавства щодо критерію істотності порушень умов договору, що зумовлює для позивача необхідність довести, чого саме його було значною мірою позбавлено через порушення відповідного зобов`язання.

Враховуючи, що підставою розірвання договору визначено нецільове використання об`єкта оренди, позивачу необхідно довести, у чому полягає шкода, завдана територіальній громаді, та чим саме така обставина порушує чи обмежує права орендодавця, а відтак, чи буде це істотним порушенням умов договору оренди, що може потягнути його розірвання.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній, як на дату укладення Договору та передання в оренду майна за цим договором) передбачено, що однією із істотних умов договору оренди є орендна плата з урахуванням її індексації.

Як свідчать матеріали справи та не заперечено позивачем, а ні у позовній заяві, а ні у судових засіданнях, орендну плату за оренду державного майна орендодавець отримав і продовжує отримувати по сьогоднішній день.

Законом України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній, як на дату укладення Договору та передання в оренду майна за цим договором), встановлено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України (частина 3 статті 26 Закону).

За змістом частин 1, 2 статті 18 Законом України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній, як на дату укладення Договору та передання в оренду майна за цим договором) орендар зобов`язаний використовувати об`єкт оренди за цільовим призначенням відповідно до умов договору оренди.

Так, відповідно пункту 1.2 Договору майно передається в оренду з метою: розміщення суб`єктом господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначені види діяльності Фізичної особи - підприємця Пільгуй Романа Станіславовича, а саме код КВЕД 96.02. (надання послуг перукарнями та салонами краси).

Пунктом 291.7 статті 291 Податкового кодексу України визначений перелік побутових послуг населенню, які надаються першою та другою групами платників єдиного податку. Зокрема в підпункті 36 цього пункту зазначені "послуги перукарень".

Перукарня це підприємництво, що займається наданням послуг для населення з догляду за волоссям (стрижка, завивка, створення зачіски, забарвлення, мелірування й інші види робіт з барвниками, гоління і стрижка борід, і вусів та інше) в обладнаному спеціально для цього приміщенні.

Відповідно до Державного класифікатора видів економічної діяльності - ДК 009:2010 код 96.02 "надання послуг перукарнями та салонами краси" включає в себе миття волосся, підрівнювання та підстригання, укладання, фарбування, тонування, завивання, розпрямлення волосся та подібні види послуг, що їх надають для чоловіків та жінок, гоління та підрівнювання бороди, масаж обличчя, манікюр і педикюр, макіяж тощо.

Відповідно до Наказу Українського союзу об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення № 20 від 27 серпня 2000 року "Про затвердження інструкцій щодо надання окремих видів побутових послуг" затверджено Інструкція щодо надання перукарських, манікюрних та педикюрних послуг. Відповідно до пункту 3.3. вказаної Інструкції: Послуги надаються, як правило, з використанням матеріалів підприємства; допускається надання послуги з використанням матеріалів, наданих замовником.

Отже, враховуючи, що під час надання послуг в перукарні допускається використанням матеріалів як власних, так і залучених замовником, є цілком логічним розміщення стелажу із професійною косметикою, яку потрібно використовувати в процесі роботи в орендованому приміщенні.

Тобто, факт розташування шафи з матеріалами не є підтвердженням нецільового використання орендованих приміщень або іншої діяльності відповідача.

Позивачем також не вказано, що на матеріалах були цінники чи будь який прейскурант. Крім того, позивачем не встановлений факт продажу розміщеної на стелажі професійної косметики споживачам.

З обставин, викладених в позовній заяві, не зрозуміло, чим підтверджено нецільове використання приміщення відповідачем.

При цьому у пункті 9. додатку 2 Методики, на які посилається Позивач, зазначено використання орендарем нерухомого майна за цільовим призначенням розміщення: крамниць-складів, магазинів-складів турбаз, мотелів, кемпінгів, літніх будиночків торговельних об`єктів з продажу: непродовольчих товарів, алкогольних та тютюнових виробів промислових товарів, що були у використанні автотоварів відео- та аудіопродукції; офісних приміщень, крім офісних приміщень операторів телекомунікацііі, які надають послуги рухомого (мобільного) зв`язку, операторів та провайдерів телекомунікацііі, які надають послуги доступу до Інтернету антен; технічних засобів і антен операторів телекомунікацііі, які надають послуги рухомого (мобільного) зв`язку, операторів та провайдерів телекомунікацііі, які надають послуги доступу до Інтернету

Між тим, з фотокарток, які є додатками до звіту перевірки позивача, чітко просліджується, що орендовані приміщення обладнано і використовується саме як перукарня: обладнано меблями з дзеркалами, стільцями, кріслами, стоїть раковина для миття голови, шафи для зберігання інструментарію, стелажі із косметикою, фени та інше.

Отже, дослідивши зміст наданого акту обстеження, суд встановив, що останне не містить жодної інформації, яка б свідчила про використання орендарем майна не за цільовим призначенням, передбаченим за умовами договору.

Суд з огляду на визначене вище, зазначає, що позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, істотність порушення відповідачем у даній справі укладеного між сторонами договору оренди державного майна.

Стосовно того, що орендар має випадки несвоєчасного страхування державного майна, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 10.1 Договору узгоджено, що Договір діє з 20 вересня 2018 року до 20 серпня 2021 року.

Додатковою угодою № 1 пункт 10.1 викладено в такій редакції: "Цей договір укладено строком на 10 років, що діє з 10 вересня 2018 року до 20 вересня 2018 року".

Відповідно до п. 5.8 договору орендар зобов`язується протягом місяця після укладання цього договору застрахувати майно не менше ніж на його вартість за висновком про вартість оцінки на користь Балансоутримувача, який несе ризик випадкової загибелі чи пошкодження об`єкта оренди, у порядку, визначеному законодавством, і надати Орендарю копії страхового полісу і платіжного доручення. Постійно поновлювати договір страхування таким чином, щоб увесь строк оренди Майно було застрахованим.

Як-то визначено у позовній заяві, орендоване майно було застраховане орендарем протягом місяця відповідно до договору добровільного страхування майна від 16 жовтня 2018 року № 16101802 (ПРАТ «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ») з 17 жовтня 2018 року по 20 серпня 2021 року, але копія платіжного доручення про сплату страхового внеску було надано лише 03 жовтня 2019 року.

Між тим, відповідно до пункту 10.3 Договору: чинність цього Договору припиняється внаслідок:

- закінчення строку, на який було укладено договір;

- загибелі орендованого Майно;

- достроково або за взаємною згодою сторін або за рішенням суду;

- у разі смерті Орендаря.

Діючим законодавством не передбачено такої підстави для розірвання договору, як невчасне надання копії платіжного доручення за договором добровільного страхування майна.

З огляду на те, що істотність порушення договору визначається за об`єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того, що особа розраховувала при укладенні договору, підстави для застосування статті 651 Цивільного кодексу України судом не виявлено.

Як зазначалося вище, частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути, зокрема, розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У даному разі такий "інший випадок" не встановлений умовами договору, адже пункт 10.6 договору передбачає, що чинність договору припиняється достроково за взаємною згодою або за рішенням суду. Зазначена умова договору ставить можливість розірвання договору при наявності взаємної згоди або за рішенням суду.

Взаємна згода на розірвання відсутня, оскільки саме позивач звертається до суду із вимогою розірвати договір оренди, а відповідач заперечує проти позову, що знайшло своє висвітлення у відзиві на позовну заяву. Судом не встановлено істотності порушення договору відповідача, тобто порушення (невиконання зобов`язань) у розумінні статті 651 ЦК України.

В сукупності викладеного, з огляду на норми матеріального права, які діяли під час укладання договору, встановлені фактичні обставини, що входять до предмета доказування в даній справі, досліджені в судовому засіданні докази, позивачем не доведено наявність порушень відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди державного майна.

Щодо проведеного періодичного комплексного контролю з оглядом державного окремого індивідуального визначеного майна, що перебуває в оренді у позивача за договором оренди від 20 вересня 2018 року № 6601-Н, то суд зазначає наступне.

11 грудня 2019 року Фондом державного майна по Харківській, Донецькій та Луганській областях було здійснено контрольний огляд нерухомого майна.

27 грудня 2019 року набув чинності новий Закон України «Про оренду державного та комунального майна» № 157 (далі Закон - 157) та відповідно до пункту Прикінцевих та перехідних положень , закон вводиться в дію з 01 лютого 2020 року.

Статтею 26 Закону - 157 передбачено, що контроль за виконанням умов договорів оренди єдиних майнових комплексів покладається на орендодавців із залученням уповноважених органів управління. Контроль за виконанням умов договорів оренди нерухомого та рухомого майна покладається на орендодавців майна. Контроль за використанням нерухомого та рухомого майна покладається на балансоутримувачів. Орендар вимогу орендодавця зобов`язаний забезпечити доступ на об`єкт оренди. Порядок виконання контрольних функцій у сфері оренди державного майна затверджується Фондом державного майна України, а у сфері комунального майна - представницькими органами місцевого самоврядування. Якщо представницьким органом місцевого самоврядування не було затверджено відповідний порядок, застосовується порядок виконання контрольних функцій у сфері оренди державного майна.

Слід зазначити, що ні діючим Законом - 157 , ні положеннями Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 року, який діяв до набрання чинності Закону - 157, ні Законом України «Про фонд державного майна України» від 09 грудня 2011 року не передбачено повноважень ні Фонду державного майна України, ні його Регіональними відділеннями та представництвами щодо перевірки стану використання нерухомого державного майна.

Крім того, відповідно до Конституції України, а саме стаття 92 передбачено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина /.../ правовий режим власності.

Так, відповідно до вищезазначених нормативно-правових актів, в тому числі відповідно до Закону 157, саме в орендних правовідносинах у Фонду державного майна України є контрольні функції. Однак, зазначені контрольні функції стосуються перевірки орендарів в частині оплати за орендоване майно та використання умов договорів оренди державного майна та використання орендарями орендованого майна.

Таким чином, проведення перевірки щодо використання державного майна не відносяться до повноважень Фонду державного майна України, а результати таких перевірок, оформлені документально, не відповідають вимогам законодавства.

Як зазначено у статті 26 Закону - 157 порядок виконання контрольних функцій буде затверджено окремим документом Фондом державного майна України.

Такий порядок не був затверджений, а на офіційному сайті Фонду державного майна України розміщено лише проект наказу "Про затвердження Порядку виконання контрольних функцій у сфері оренди державного майна", а з аналізу регулярного впливу запропонованого проекту слідує, що врегулювання правовідносин не може бути здійснено за допомогою чинних регуляторних актів.

На проти зазначеного, з метою здійснення контролю за використанням нерухомого майна з оглядом об`єктів оренди в частині цільового використання розпорядженням проректора НТУ «ХПІ» від 02 липня 2020 року № 33 було створено комісію та визначено строки проведення такого контролю.

З метою забезпечення доступу на об`єкт оренди ФОГІ Пільгуй Р.С. було вручено повідомлення про здійснення контрольних заходів.

У призначений строк контрольного заходу суб`єктом господарювання (відповідачем по даній справі) забезпечено доступ на об`єкт оренди, актом комісійного огляду від 14 липня 2020 року зафіксовано, що на момент огляду об`єкт оренди використовується за цільовим призначенням, а саме для розміщення суб`єкту господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення.

Отже, Балансоутримувач, з огляду на чинні норми законодавства щодо регулювання правовідносин в сфері орендованого державного майна, здійснив перевірку дотримання відповідачем істотних умов договору оренди, та не встановив жодних істотних порушень договору.

Згідно статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до приписів статті 12 цього Кодексу особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина 1). Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина 2). Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (частина 5).

Із встановлених судами обставин справи вбачається, що поведінка відповідача у спірних правовідносинах була добросовісною та розумною.

Отже, доводи позивача про істотне порушення відповідачем умов договору не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи. Навпаки, суд зазначає, що внаслідок розірвання спірного договору можуть настати негативні наслідки для держави у вигляді ненадходження до державного бюджету орендної плати, яка справно сплачується відповідачем.

Судом також враховано, що на сьогоднішній день ефективне використання нерухомого майна державної власності є основою динамічного розвитку держави України, а орендна плата, в свою чергу, є одним з основних джерел наповнення державного бюджету, що є необхідним під час боротьби із COVID-19.

Господарський суд, дослідивши обставини та зібрані у справі докази, надавши оцінку умовам договору та урахувавши положення законодавства, які регулюють порядок зміни договору за рішенням суду за ініціативою однієї зі сторін, не установив обставин, які передбачали б можливість розірвання договору з підстав, заявлених у позові, та свідчили б про істотність порушення відповідачем умов договору (у розумінні положень статті 651 Цивільного кодексу України), відтак відсутні підстави для розірвання договору та повернення майна з підстав наведених позивачем у позові.

Під час вирішення даної справи, судом було застосовано правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 18 березня 2013 року у справі № 6-75цс13, правова позиція якої підтримана Верховним Судом у чисельних постановах.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II).

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України"" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

Оскільки, як зазначалось вище, судом не встановлено підстав для розірвання договору оренди, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, з урахуванням наведеного.

Судові витрати, пов"язані з розглядом справи позивачем при поданні позову судового збору, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 50, 73-80, 86, 123, 129, 194-196, 201, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень цього Кодексу.

Повне рішення складено "26" жовтня 2020 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/2462/20